Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 1,7437 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Листвинської сільської ради Овруцького району Житомирської області, кадастровий номер [NUMBER], виданого 10.02.2003 року на підставі розпорядження голови Овруцької районної державної адміністрації №23 від 17.01.2003 року на ім»я [PERSON], належить [PERSON], померлій [INFO] та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 1,7437 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Листвинської сільської ради Овруцького району Житомирської області, кадастровий номер [NUMBER] та належала [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], мотивуючи тим що він являється спадкоємцем за законом після смерті матері, і звернувся до Овруцької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але йому відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв'язку з тим, що ним не доведений факт належності померлій [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 1,7437 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Листвинської сільської ради Овруцького району Житомирської області, оскільки під час видачі державного акту на право власності на земельну ділянку у ньому було допущено помилку, а саме прізвище власника земельної ділянки записано як «[PERSON]», в той час як відповідно до свідоцтва про смерть вона значиться як «[PERSON]» та державний акт на право власності на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця. Сторони в судове засідання не з»явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач та третя особа також просять справу розглядати без їх участі, відповідач позов визнає. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на земельну ділянку площею 1,7437 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Листвинської сільської ради Овруцького району Житомирської області, кадастровий номер [NUMBER] і належала [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 10.02.2003 року (а.с.15). Позивач є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], копією рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 28.01.2013 року (а.с.7-8,10). З постанови державного нотаріуса Овруцької державної нотаріальної контори Фрусевич І.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.11.2017 року за №1651/02-31 вбачається, що [PERSON] фактично прийняв спадщину за законом після померлої [INFO] матері [PERSON], пред»явивши рішення Овруцького районного суду від 28 січня 2013 року по справі №286/113/13-ц, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка належала померлій [PERSON], оскільки у державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] померла вказана як [PERSON], а у свідоцтві про смерть [PERSON], крім того державний акт виданий не за життя [PERSON], а після її смерті (а.с.13). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Листом від 14.11.2017 року за № М-689/0-0.29-819/138-17 Відділ в Овруцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області відмовив позивачу у внесенні виправлень в державний акт на право власності на землю (а.с.14). Таким чином, судом встановлено, що під час видачі [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку було допущено помилку у написанні її прізвища, а саме замість вірного «[PERSON]» вказано «[PERSON]». У суду немає підстав не довіряти наявним в матеріалах справи документальним доказам, оскільки оригінал документу, який подано позивачем суду в копіях, зберігається у позивача і не викликають сумніву у їх належності померлій, а тому суд вважає доведеним факт належності [PERSON] державного акту про право власності на земельну ділянку серії І-[NUMBER]. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу, необхідно заявнику для реалізації свого права на спадкування майна. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відтак, до правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, тобто до 01.01.2004 року, підлягає застосуванню Цивільний кодекс УРСР 1963 року, а до тих їх прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, тобто після 01.04.2004 року, застосовуються положення останнього. Згідно зі ст.524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 549 ЦК України 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а тому позивач фактично вступив у володіння спадковим майном, пред»явивши рішення Овруцького районного суду від 28 січня 2013 року по справі №286/113/13-ц (а.с.7-8). З повідомлення державного нотаріуса Овруцької ДНК від 29.11.2017 року за №1915/01-16 вбачається, що після померлої [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилася, так як спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину до ДНК не зверталися (а.с.22). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 08.12.2017 року за номером 106840620, на земельну ділянку площею 1.7437 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Листвинської сільської ради Овруцького району Житомирської області, кадастровий номер [NUMBER] права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження не зареєстровані. Аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, до складу спадщини після смерті спадкодавця увійшло і її право на земельну ділянку, правовстановлюючі документи на яку були видані після її смерті. Відповідно до ст.548 ЦК України (1963 р.) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, а тому, суд вважає, що позивачка набула право власності на спадкове майно (земельну ділянку), на підставі діючої на момент прийняття спадщини ст.12 Закону України "Про власність ", від 7.02.91 року. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1280,00 грн.

Outcome: approved