Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із заявою про ухвалення додатково рішення в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заява мотивована тим, що суд, ухвалюючи рішення, не вказав, що позивачу необхідно залишите прізвище чоловіка [PERSON] , а також не вирішив питання щодо залишення проживати неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з позивачем. Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (ч. 2 ст. 270 ЦПК України). Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. (ч. 3 ст. 270 ЦПК України). У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 270 ЦПК України). Необхідність розгляду питання про ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи в даній справі відсутня. Як встановлено судом, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.07.2020 р. позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено; розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 11 липня 2017 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом №387; вирішено питання про розподіл судових витрат. Позивачем у поданій позовній заяві була заявлена позовна вимога про залишення їй прізвища [PERSON] , разом з тим вказана позовна вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Звернення до суду [PERSON] мало місце шляхом подання позовної заяви, у зв`язку з чим її розгляд відбувався в порядку позовного провадження (за ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву). Стаття 265 ЦПК України не містить норми, якою передбачено зазначення у рішенні суду про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається у цивільних справах про розірвання шлюбу, розглянутих у порядку позовного провадження. Така норма встановлена для розгляду цивільних справ в порядку окремого провадження про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей (ч. 8 ст. 294 ЦПК України ) та згідно ч. 6 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Відтак, позивач наділена правом на відновлення свого дошлюбного прізвища або ж залишення прізвища, набутого у результаті реєстрації шлюбу, шляхом подання заяви про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. З приводу заявленої позивачем вимоги про залишення неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , проживати з позивачем, то остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Як встановлено судом, сторони в даній справі є батьками [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом із позивачем, а з цього питання між подружжям досягнута домовленість, про що повідомила позивач суд в окремо поданій заяві (а.с. 1). Відтак, вочевидь відсутність спору між [PERSON] та [PERSON] щодо місця проживання малолітньої дитини; оскільки суд захищає не гіпотетичні, а реальні права, свободи та охоронювані законом інтереси саме тієї особи, котра звернулася за судовим захистом, та в процесі саме позивач має довести, що його права, свободи або охоронювані законом інтереси порушено, інакше наступають наслідки у вигляді відмови в задоволенні позову, втім, зазначений обов`язок позивачем не виконаний, навпаки, позивач особисто при зверненні до суду зазначила про досягнення із відповідачем домовленості щодо місця проживання малолітньої дитини, підстави для задоволення даної позовної вимоги відсутні.

Outcome: approved