Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, вимоги якої обґрунтовує тим, що з 1987 року працював в «Сумському почтампі» на посаді почтальйона. Для проживання позивачу та його сімї видана квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 28 лютого 1990 року виконавчим комітетом Сумської міської ради народних депутатів позивачу надано ордер на жиле приміщення на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Членами сімї відповідно до ордера є: дружина [PERSON] та доньки: [PERSON] та [PERSON] З моменту отримання ордеру на жиле приміщення, позивач та члени сімї зареєструвалися в даній квартирі. Таким чином з цього часу, а саме з 1990 року позивач та члени його сімї відкрито проживають в даній квартирі вже на протязі 25 років. 1992 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 19.01.1999 року рішенням Ковпаківського райсуду м. Суми [PERSON] та двом неповнолітнім дітям [PERSON] та [PERSON] виділено дві кімнати житловою площею 11,7 кв.м. та 11,6 кв.м., коридор площею 2,7 кв.м., кухню площею 6,5 кв.м. в квартирі [ADDRESS], [PERSON] в користування - кімнату площею 9,8 кв.м., коридор площею 3 кв.м. кухню 5,9 кв.м. 19.03.2002 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на житло. Відповідно до довідки виданої ТОВ «Керуючою компанією «Комененерго - Суми», у вищезазначеній квартирі відкрито два особистих рахунки. Крім того, рішенням Сумської міської ради №117 від 16.03.1999 року визнано наймачами квартири: [PERSON] - однієї кімнати площею 9,8 кв.м. та [PERSON] двох кімнат площею 23,3 кв.м. В 2011 році до управління обліку розподілу та приватизацією житла звернувся позивач із заявою про виключення квартири із числа службових. В своїй відповіді управління відмовилося виключити квартиру із числа службових, оскільки це можливо лише на підставі клопотання підприємства та запропонували звернутися до підприємства, яке надавало цю квартиру. При зверненні до управління обліку, розподілу та приватизації житла з метою приватизації частини квартири, позивачу в приватизації відмовлено, оскільки дана квартира є службовою і запропонували звернутися до підприємства, яке надавало цю квартиру для зняття її із числа службових. Позивач неодноразово звертався до Сумської дирекції «Українського державного підприємства «Укрпошта» із проханням звернутися з клопотанням до Сумської міської ради про виключення даної квартири з числа службових. Однак в усіх своїх відповідях Сумська дирекція повідомляє, що дана квартира на балансі не перебуває. Крім того, позивач ще неодноразово звертався до Сумської філії ПАТ «Укртелеком» де також зазначалося, що вищезазначена квартира на балансі Сумської філії не перебуває. [PERSON] звертався із запитом до управління майна комунальної власності із заявою про правовий статус квартири. В своїй відповіді управління повідомляє, що будь - яка інформація відсутня і в комунальної власності територіальної громади м. Суми не перебуває. Таким чином, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] надавалася позивачу підприємством «Почтамп» в 1990 році. На даний час таке підприємство відсутнє і позивач з 2011 року не має можливості скористатися своїм правом та виключити квартиру із числа службових, а в подальшому скористатися правом на приватизацію. На сьогоднішній день позивач продовжую проживати в цьому будинку, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років. Постійно сплачує комунальні послуги за цією адресою. Враховуючи викладене, позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Звязківців буд. № 7 кв.№ 4 житлової площі 9,8 кв.м. Згідно поданої письмової заяви, представник позивача просить справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача надав суду відзив на позов, відповідно якої просить розгляд справи проводити у їх відсутність за наявними в справі матеріалами, прийняти законне і обґрунтоване рішення, не порушуючи конституційних прав інших осіб. Представник третьої особи будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не зявився, заяв та клопотань не надавав. Суд вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 січня 1999 р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну умов договору найму житлового приміщення, виділено в користування [PERSON] і двом неповнолітнім дітям, [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO] дві кімнати житловою площею 11,7 кв.м. і 11,6 кв.м., коридор площею 2,7 кв.м., кухню площею 6,5 кв.м., в квартирі [ADDRESS]. [PERSON] виділено в користування кімнату площею 9,8 кв.м., коридор площею 3 кв.м., кухню 5,9 кв.м. в квартирі [ADDRESS] /а.с.12/. Згідно архівного витягу, рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 117 від 16.03.1999 р. [PERSON] визнано наймачем однієї кімнати площею 9,8 кв.м. в трикімнатній квартирі [ADDRESS], одинокого, та [PERSON] двох кімнат площею 23,3 кв.м. в цій же квартирі, яка має сім'ю у складі 3 чоловік, згідно з рішенням Ковпаківського райсуду від 19.01.1999 р. /а.с.10,11/. Відповідно свідоцтва про право власності на житло від 19.03.2002 р.[ADDRESS] А в будинку № 7 по вул. Звязківців в м. Суми на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та членами її сім'ї: [PERSON], [PERSON], видане згідно з розпорядженням управління комунального майна та приватизації від 19.03.2002 р. № 676 /а.с.13/. Листом управління обліку, розподілу та приватизації майна Сумської міської ради від 28.03.2012 р. № 744/02.02.01-01 позивачу було відмовлено у приватизації спірної квартири, оскільки вона відноситься до службових жилих приміщень. Відповідно листа Українського державного поштового звязку «Укрпошта» Сумської дирекції від 11.08.2015 р. № 02-588, квартира [ADDRESS] на балансі Сумської дирекції не значиться /а.с.15/. Також спірна квартира в комунальній власності територіальної громади міста Суми не перебуває /а.с.17/. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Таким чином, судом встановлено, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог і підтверджені ним письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб. У зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved