Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 8 803 грн. 30 коп., пені в розмірі 1 288 грн. 97 коп., інфляційні витрати в розмірі 3 181 грн. 43 коп., 3% річних в розмірі 745 грн. 79 коп., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1 762 грн. 00 коп., посилаючись на те, що між відповідачем та ВАТ «Мелітопольгаз», правонаступником якого є ДП «Мелітопольгаз» ПАТ «Мелітопольгаз» 24 грудня 2007 року було укладено договір № Г-19587 (90119587) про надання послуг з газопостачання, згідно з яким позивач прийняв на себе зобов`язання здійснювати постачання природного газу, а відповідач своєчасно розраховуватись за надані послуги. Впродовж дії договору відповідачем постійно порушувались вимоги договору та норми чинного законодавства України з умов оплати за спожитий природний газ, в зв`язку з чим у неї виникла вищевказана заборгованість, яку позивач просить стягнути. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення Відповідач у судове засідання не з`явилась з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про поважні причини своєї неявки суду вона не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за її відсутності чи заперечень проти позовних вимог від неї не надходило. Тому суд визнає неявку відповідача з неповажних причин, та, на підставі заяви представника позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, за необхідне провадити розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 24 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Мелітопольгаз», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Мелітопольгаз» та [PERSON] було укладено договір № Г-19587 (90119587) про надання послуг з газопостачання, за умовами якого ВАТ «Мелітопольгаз» прийняло на себе зобов`язання здійснювати постачання природного газу, а [PERSON] - своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами (цінами) у строки та на умовах, передбачених цим договором (а.с.5,6). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також, за положеннями ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Впродовж дії договору відповідачем постійно порушувались вимоги договору та чинного законодавства України з умов оплати за спожитий природний газ. Судом встановлено, що на дату обходу контролера (22 квітня 2015 року) показники лічильника були 13 396 м.куб., отже сума заборгованості складала 2 584 грн. 24 коп. На показники лічильника газу 14 811 м.куб., сума заборгованості склала 8 617 грн. 57 коп. 13 серпня 2016 року було зафіксовано показники лічильника 14 838 м.куб., отже сума заборгованості складає 8 803 грн. 30 коп. /а.с.7-8,11/. 07 жовтня 2016 року на адресу відповідача було направлено рекомендованим листом попередження № 90119587 про зобов`язання сплатити заборгованість /а.с.9/. 19 січня 2017 року за несплату за спожитий природний газ за адресою: [ADDRESS] , співробітниками позивача було припинено газопостачання /а.с.10/. Після припинення газопостачання відповідачем жодних дій, спрямованих на погашення боргу зі спожитого природного газу не вчинено. 20 березня 2017 року ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області було відмовлено у видачі судового наказу з підстав відсутності відомостей про місце проживання (перебування) боржника /а.с.4/. Відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) - споживачами газу регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827. Згідно п. 14 розділу ІІІ Правил постачання природного газу розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. При розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. При розрахунку за платіжними документами (рахунками постачальника) оплата за послуги з газопостачання має бути здійснена споживачем у терміни, визначені в рахунку, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунку. За положеннями п. 22 розділу ІІІ Правил постачання природного газу побутовий споживач зобов`язаний, серед іншого, забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору. З урахуванням встановлених обставин та вищенаведених положень законодавства заборгованість у відповідача складає 8 803 грн. 30 коп. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - сплату грошей за надані послуги. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Отже, боржник несе відповідальність за несвоєчасне здійснення оплати за надані послуги у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за надані послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Тому, з урахуванням наведеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні витрати за весь час прострочення в сумі 3 181 грн. 43 коп., а також 3% річних від простроченої суми в розмірі 745 грн. 79 коп. згідно наданого позивачем розрахунку, який суд вважає вірним /а.с.12-13/. Також, позивачем відповідно п. 19 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496, була нарахована пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, що складає 1 288 грн. 97 коп. Таким чином, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову та вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 8 803 грн. 30 коп., пеню в розмірі 1 288 грн. 97 коп., інфляційні витрати в розмірі 3 181 грн. 43 коп., 3% річних в розмірі 745 грн. 79 коп., а також з урахування ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 грн. 00 коп.

Outcome: approved