Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про захист авторських прав в якому зазначив, що своєю творчою працею у 2008 році створила твір образотворчого мистецтва - картину «[INFO]». У 2010 році створила твір образотворчого мистецтва - картину [INFO]». Її авторство підтверджується підписом на оригіналі примірнику твору «[INFO]». Вказував на те, що відповідач без отримання на те дозволу автора реалізує в своїй роздрібній мережі магніти - сувеніри із зображенням творів позивача - твір образотворчого мистецтва - картину «[INFO]» та [INFO]» за ціною 6 грн. за одиницю товару. Зазначав, що відповідач такими діями порушує її права як автора, що підлягає судовому захисту. У зв'язку із порушенням відповідачем авторських прав позивача, останній просить стягнути з відповідача компенсацію в розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що становить 24 360 грн.. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та вказував на те, що відповідач не реалізує магніти - сувеніри із зображенням творів позивача, всі докази на які посилається позивач є неналежними, а товарні чеки із відбитком печатки відповідача були викрадені з точки реалізації, тому й були використані невідомими особами. Вказував на те, що позивач не є власником виключних майнових прав на свої твори, оскільки право на їх використання було передано третій особі, тому вона втратила право на отримання компенсації за їх неправомірне використання. Вислухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, позивач своєю творчою працею у 2008 році створила твір образотворчого мистецтва - картину «[INFO]», а у 2010 році [INFO]». Її авторство підтверджується підписом на оригіналі примірнику твору «[INFO]». Факт авторства позивача на зазначені вище твори також підтверджуються свідоцтвами про реєстрацію авторських прав на твір від 20.05.2014 року [NUMBER] та [NUMBER]. Факт авторства позивача на вказані твори, представник відповідача фактично не заперечував. 16.07.2014 року в належному відповідачу пункті роздрібної торгівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (ТЦ «[INFO]») представником позивача було придбано магніт - сувенірний із зображенням твору образотворчого мистецтва [INFO]» за ціною 6 грн., що підтверджується копією товарного чеку від 16.07.2014 року та відеозаписом факту придбання вказаного товару. 17.07.2014 року в належному відповідачу пункті роздрібної торгівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (ТЦ «[INFO]») представником позивача було придбано магніт - сувенірний із зображенням твору образотворчого мистецтва «[INFO]» за ціною 6 грн., що підтверджується копією товарного чеку від 17.07.2014 року та відеозаписом факту придбання вказаного товару. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право та суміжні права» контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися. У абз. 2, 3 п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України від 4 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» судам роз'яснено, що позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причино-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (ч. 1 ст. 435 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права»). Зокрема, первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора. Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (ст. ст. 614, 1166 ЦК України). З огляду на наведене, виконання вимог закону при використанні ним об'єкту авторського права зобов'язаний довести відповідач. В своїх запереченнях представник відповідача вказував на те, що відповідач реалізує ліцензійні товари виробництва ТОВ «Компанія Фреш», яка має право виробляти, продавати та поширювати продукцію з використанням творів позивача. Разом із тим, з гарантійного листа ТОВ «Компанія Фреш» не вбачається факту того, що вказана особа вправі виробляти, продавати та поширювати саме магніти - сувенірні із зображенням творів образотворчого мистецтва за авторством позивача, оскільки йому надано таке право лише щодо листівок двосторонніх і тристоронніх та конвертів для грошей. Суд звертає увагу на те, що доказів виробництва ТОВ «Компанія Фреш» магнітів - сувенірних із зображенням твору образотворчого мистецтва під авторством позивача не надано. Крім цього, взагалі заперечуючи факт реалізації продукції із використанням об'єкту авторського права позивача, представник відповідача стверджує, що магнітики - сувенірні є похідним твору, що є творчою переробкою іншого існуючого твору без завдання шкоди його охороні, однак жодного доказу на підтвердження своїх посилань не надає. Представник відповідача, заперечуючи факт реалізації відповідачем магнітів - сувенірних із зображенням творів образотворчого мистецтва під авторством позивача, вказував на те, що на початку липня 2014 року торгівельну точку, яка належить відповідачу та розташована ТЦ «[INFO]» було пограбовано, викрадено готівку, товарні накладні, бланки товарних чеків з печатками, ксерокопії платіжних документів про сплату єдиного податку, акти прийому - передачі, інші документи та товари. За таких обставин стверджував, що товарні чеки, які були надані позивачем, є саме тими чеками, що було викрадено з торгівельної точки і використані позивачем для фальсифікації доказів. Разом із тим, в порушення приписів ст. ч.1 ст. 60 ЦПК України представник відповідача не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження зазначених вище посилань, тому суд їх до уваги не бере. Також, заперечуючи проти позовних вимог представник відповідача вказував на те, що позивач не є власником виключних майнових авторських на використання її творів, а власником виключних майнових прав на використання творів позивача є компанія M.C. AIR ASSETS LIMITED, яка має право укладати субліцензійні договори. З цих підстав, вимоги позивача не підлягають задоволенню. Однак, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» судам роз'яснено, що згідно зі ст. 14 Закону України «Про авторське право і суміжні права» особисті немайнові права автора не можуть бути передані (відчужені) іншим особам, вони охороняються безстроково, тому в цій частині твердження представника відповідача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України. Враховуючи ненадання представником відповідача жодного доказу на підтвердження своїх посилань, суд приходить до висновку про те, що відповідач дійсно допустив порушення авторського права позивача, розповсюджуючи контрафактну продукцію із зображенням твору образотворчого мистецтва під авторством позивача без її згоди на те. Пунктом «г» ч.1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції. При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право: подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій. Пунктом 42 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» визначено, що Відповідно до пункту «г» частини першої статті 52 Закону N 3792-XII суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні. Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону N 3792-XII), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі. Враховуючи невизнання відповідачем факту порушення ним авторського права позивача шляхом реалізації ним контрафактної продукції, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, зважаючи на зафіксовані п'ять випадків реалізації контрафактної продукції через розгалужену мережу роздрібної торгівлі відповідача, суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача компенсації в розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що складає 24360 грн. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України. За таких обставин,

Outcome: approved