Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по депозитному вкладу в розмірі 70000грн. та пені в розмірі 31500 грн. \~\~ В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що уклав з відповідачем договори банківського строкового вкладу. Після закінчення терміну вкладів та подання письмових заяв про їх повернення банк у порушення умов договору грошові вклади та нараховані проценти не повернув. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, з підстав викладених в позовній заяві просив їх задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про день, місце та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до\~ст.224 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги\~\~підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 27 січня 2015 року між позивачем та відповідачем по справі - АТ «[PERSON] та кредит» в особі начальника Відділення № 51, що знаходиться за адресою м. Рівне, вул. Відінська, буд. 41, [PERSON] було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) № 300131/164115/07-15 «Блискуча сімка». На виконання п. 1.1. Договору, Банк прийняв, а позивач передав грошові кошти у сумі 70 000 грн. на строк з 27 січня 2015року по 27 квітня 2015року включно, який розділено на 13 періодів, тривалістю приблизно в тиждень. Розмір початкової процентної ставки становить 20 %. Умовами п.1.2. Договору встановлено, що [PERSON] кожного наступного періоду перебування вкладу на його рахунку збільшує розмір початкової процентної ставки на 0,1%. Відповідно до 2.3. Договору Клієнт банку має право на одержання нарахованих процентів по закінченню кожного із строків, встановлених пп. 1.1.1. - 1.1.13. Договору, тобто по закінченню кожного з 13-ти періодів. Відповідно до п. 2.9 Договору, після закінчення будь-якого із строків, визначених п.п. 1.1.1.-1.1.13 цього Договору, або настання інших обставин, визначених чинним законодавством України чи цим Договором, кошти з депозитного рахунку №2630.2.128240.003 повертаються "Клієнту" за його письмовою вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний або інший депозитний рахунок. 13 березня 2015 року позивач звернувся до Банку із заявою про повернення частини вкладу (депозиту) в розмірі 30 000 грн., мотивуючи свою вимогу необхідністю проведення термінового лікування, проте дану заяву було проігноровано. 30 березня 2015 року, враховуючи відмову Банку від виконання своїх зобов'язань та порушення умов Договору, позивач повторно звернувся із заявою про повернення всього вкладу та процентів. Згідно заяв на видачу готівки від 26 лютого 2015 року, 10 березня 2015 року,18 березня 2015 року, 30 березня 2015 року, 06 квітня 2015 року відповідачем сплачено лише суму відсотків. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Грошові кошти згідно договору депозиту належать позивачеві на праві приватної власності. Згідно ст. 317 ЦК України змістом права власності є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено у ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до п. 3.3 Положення «Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», яке затверджено постановою правління Національного банку України за № 516 від 03.12.2003 р. банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно з ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст.1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися ним на свій розсуд. Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до ст.4 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець прострочує виконання надання послуги згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги. Правову позицію з цього приводу викладено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», де у п. 20 зазначено, що пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. У зазначеній постанові Пленуму також вказується, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Таким чином, позивач має право на отримання компенсації за неналежне виконання банком своїх обов'язків шляхом стягнення пені в розмірі: 70 000 грн. (сума банківського вкладу) * 3%(пеня) *15днів (кількість днів прострочення виплати за період з 30 березня 2015 по 14 квітня 2015 року) = 70 000 * 0,03 = 2100 грн.* 15 = 31 500 грн. Розмір загальної заборгованості складає: 70 000 грн. (сума банківського вкладу) + 31 500 грн. (пеня) = 101 500 грн. Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Таким чином, відмова відповідача від повернення належних позивачу коштів на його вимогу є порушенням умов договору і прав позивача як власника. Враховуючи, що відповідач свого права на участь у судовому засіданні не використав, заперечень чи альтернативного розрахунку процентів за договорами не надав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.\~\~ Згідно\~ст.88 ЦПК України\~підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved