Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування 1/2 частини житлового будинку недійсним, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 23.12.1998 року уклала зазначений договір дарування, маючи на меті укладення договору довічного утримання, оскільки в силу похилого віку та за станом здоров'я потребує сторонньої допомоги і догляду. Відповідач [PERSON], який є її сином, запропонував їй свої послуги щодо забезпечення доглядом, утриманням її житлового будинку в належному стані. Позивач погодилася і 23.12.1998 року уклала з відповідачем договір, який вони посвідчили у приватного нотаріуса Первомайського міського та районного нотаріального округу [PERSON] Після укладення договору відповідач умови договору не виконує, тому вважає, що договір дарування слід визнати недійсним. Про факт укладення договору дарування дізналася, коли почала збирати документи для укладення договору довічного утримання з сусідкою, яка погодилася доглядати її за умови укладення вказаного договору. Посилаючись на те, що укладений договір дарування не відповідає її внутрішній волі щодо правової природи й змісту правочину, просила визнати його недійсним, скасувати державну реєстрацію майна за відповідачем. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Від відповідача надійшла заява з проханням слухати дану справу без його присутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно ст. 174 ч.4 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 23.12.1998 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування 1/2 частини житлового будинку № 18 по вул. Піонерська в м. Первомайську Миколаївської області, який вони посвідчили у приватного нотаріуса Первомайського міського та районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2760. Позивачка вважає, що [PERSON] ввів її в оману, пообіцявши їй, що в разі якщо позивачка подарує йому частину будинку, він забезпечить позивачці по життєвий догляд, але після укладання договору дарування не зробив цього. Згідно із ч. 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). З роз'яснень, які викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. За змістом ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно с. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає можливим прийняти визнання відповідачем позову і задовольнити вимоги позивачки.

Outcome: approved