Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, який мотивувала тим, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. У шлюбі в подружжя народилась дочка - [PERSON] ([INFO]). Дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомогу на утримання дитини надає, хоча спроможний сплачувати аліменти. У зв'язку з цим вона просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення до суду позову і до досягнення дитиною повноліття. До суду позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність в якій також вказав, що позовні вимоги визнає, оскільки дитина проживає разом з позивачем. Оскільки сторони скористалися правом на розгляд справи у їх відсутність, суд ухвалює рішення на підставі наявних в справі даних і доказів, при цьому фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив, що [INFO] народилась [PERSON] (а.с. 7), батьками якої є сторони спору. Дитина проживає разом з матір'ю, що визнає [PERSON], у зв'язку з чим дана обставина згідно частини першої статті 61 ЦПК України не підлягає доведенню. Статтею 180 ч.1 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст. 181 ч.2 СК України). Враховуючи те, що дитина проживає разом з позивачем, у неї виникло право на отримання аліментів від відповідача. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 181 ч.3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини, присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати (ст. 182 ч.1 СК України): стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач не повідомив суд про наявність обставин, що мають істотне значення при вирішенні судом питання щодо розміру аліментів та не надав суду доказів того, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання їх спільної дитини. Враховуючи те, що обов'язок утримувати дітей покладається на обох батьків, в тому числі і на позивача, беручи до уваги встановлені судом обставини, а також те, що з 1 травня 2017 року прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць, згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" становить 1 777 грн., суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову, тобто з 29.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved