Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. З 1980 року по 07.07.1986 року позивач [PERSON] , проживала однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу разом з [PERSON] . 18 жовтня 1985 року позивач із [PERSON] за сумісні кошти (5000 руб.) придбали житловий будинок № 105 (приблизно 1965 року будування), розташований за адресою: [ADDRESS] . Але покупцем (власником) в договорі купівлі-продажу був зазначений тільки [PERSON] . В даному будинку вони проживали з [PERSON] з моменту покупки до дня його смерті, а після його смерті до теперішнього часу позивач безперервно проживає у цьому будинку одна, сплачує за нього комунальні платежі, доглядає за будинком, що можуть підтвердити свідки та сусіди. [INFO] [PERSON] помер і після його смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку, до складу якого входила жила будівля загальною площею 37,2 кв.м (літера А), сарай (літера Б), туалет (літера Г), басейн (літера В), розташовані за вищевказаною адресою. Заповіту померлим не було залишено. Із спадкоємців [PERSON] була тільки його дочка - [PERSON] , яка на момент смерті батька не проживала з ним за однією адресою, та не зверталася за оформленням спадщини до нотаріальної контори ні в установлені законодавством строки, ні пізніше. Ніяких спорів між позивачем та [PERSON] відносно користування будинком не було. Нажаль, декілька років тому, [PERSON] померла. Більш ніхто із спадкоємців не з`являвся та спадщину ніхто не оформляв. Позивач стверджує, що має у себе оригінали правовстановлюючих документів на зазначене домоволодіння - договір купівлі-продажу домоволодіння від 18.10.85 р. №188, звідно-оціночний акт №105 та генеральний план, які додатково підтверджують володіння нею вказаною нерухомістю тривалий строк добросовісно. У зв`язку із зазначеним позивач у своїх позовних вимогах просить: визнати за нею - право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] . Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, з урахуванням чинного законодавства, заперечень щодо позову не має. У відповідності до вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України, суд розглядає справу без участі сторін, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ст. 206 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 18.10.1985 року, зареєстрованому в реєстрі за № 188 та посвідченому секретарем виконкому Ялтинської селищної ради, на підставі якого у Жданівському міському бюро технічної інвентаризації 19.11.1985 року здійснено реєстраційний напис № 1162, житловий будинок [ADDRESS] належав на праві приватної власності [PERSON] (а.с.6-7). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Ялтинської селищної ради №1855 від 30.09.2019 року про фактичне місце не проживання, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.8) З копій квитанцій, наявних в матеріалах справи вбачається, що позивачем щомісячно сплачується вартість комунальних послуг, наданих за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-13). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). У відповідності до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до позиції пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а саме до постанови № 5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення ст. ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 22.05.2018 року у справі № 922/1574/17 суд зазначив, що суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю є встановлення моменту виникнення права власності за набувальною власністю та строк володіння; характер володіння (добросовісне, недобросовісне, відкрите, безперервне); обставини, за якими виникло володіння спірним майном та чи відповідає це володіння ознакам без титульного володіння; юридичний статус спірного майна. Тобто, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. При вирішенні спорів про набувальну давність необхідно враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися у повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене суд вважає що в судовому засіданні підтверджено всі ті заявлені позивачем фактичні обставини, які є необхідними елементами для утворення юридичного складу, з яким чинне законодавство пов`язує набуття особою права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Так, власник спірного житлового будинку [PERSON] в 1986 році помер, а його спадкоємці у встановлений законом строк не звернулись із заявою про прийняття спадщини на спірне домоволодіння, яке залишилась без володільця. Судом встановлено, що позивач дійсно безперервно проживала в цьому будинку з 1980 року по сьогоднішній день. Весь час, вона відкрито та добросовісно володіла спірним житловим будинком і продовжує відкрито, безперервно ним володіти до теперішнього часу. Приймає заходи по утриманню зазначеного майна власними коштами. А тому, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв`язку з чим за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS] за набувальною давністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved