Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення витрат повязаних з відрядженням, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, посилаючись на те, що Наказом Міністра аграрної політики та продовольства України, голови правління ДАК «Хліб України» від 18.04.2016 № 48-к/тр його призначено на посаду заступника голови правління ДАК «Хліб України». Наказом Мінагрополітики від 01.08.2016 № 115-п, наказом ДАК «Хліб України» його було звільнено з вказаної посади на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України. Відповідно до наказів голови правління ДАК «Хліб України» за час перебування на посаді заступника голови правління ДАК «Хліб України», його неодноразово направляли у відрядження - з 21.04.2016 по 25.04.2016 в с. Зоринівку Міловського району Луганської області на ДП ДАК «Хліб України» «Зоринівський елеватор», 05.05.2016 в м. Херсон на Херсонське ОДП ДАК «Хліб України», 11.05.2016 в м. Павлоград Дніпропетровської області на ДП ДАК «Хліб України» «Павлоградський комбінат хлібопродуктів», 20.05.2016 в с. Злинка Маловисківського району Кіровоградської області на ДП ДАК «Хліб України» «Хлібна база № 78», 26.05.2016 в м. Луцьк на Волинське ОДП ДАК «Хліб України». Аванс для витрат на відрядження йому виплачено не було, тому був змушений витрачати власні кошти на проїзд, харчування та фінансування інших потреб (добові витрати). Після повернення з відряджень, ним подавались оригінали звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, які затверджувались головою правління ДАК «Хліб України», а також оригінали всіх підтверджуючих документів про оплату проїзду (чеки, квитанції), які на даний час перебувають в ДАК «Хліб України». Витрати, понесені у звязку зі службовими відрядженнями (добові, вартість проїзду) відшкодовувались не в повному обсязі та на день звільнення заборгованість з витрат на відрядження складала 15 471,84 грн. В день звільнення (01.08.2016) з ним не був проведений розрахунок, незважаючи на те, що він у цей день працював, а заборгованість з виплати заробітної плати, а також з витрат, повязаних із відрядженням існувала. 08.08.2016 він звернувся до відповідача з проханням повідомити про всі нараховані суми, які не були виплачені в день звільнення та погасити заборгованість. Однак його повідомлено про виплату заборгованості із заробітної плати платіжними дорученнями № 108, 112 від 10.08.2016 - через 10 днів після звільнення. Проте, про заборгованість по звітам про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт (витрати, повязані з відрядженням) в зазначеному листі не було вказано, а також не було її виплачено. Заборгованість із заробітної плати виплачена лише через 10 днів з моменту звільнення, а заборгованість по звітам про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт ДАК «Хліб України» не погашена до цього часу. Крім того, порушення відповідачем трудового права на своєчасний розрахунок із заробітної плати та витрат на відрядження (що також стало причиною звільнення з вказаної посади) при звільненні, призвело до його душевних та моральних страждань через втрату нормальних життєвих зв'язків, докладання ним додаткових зусиль для організації життя. Водночас, глибина душевних і моральних страждань посилилась незаконним ігноруванням звернень його до ДАК «Хліб України» щодо встановлення розміру заборгованостей та їх погашення. Розмір моральної шкоди оцінює в 15 000 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 66\~079,44 грн., відшкодування витрат, повязаних з відрядженням в сумі 15\~471,84 грн. та моральну шкоду в сумі 15000 грн., а всього 96\~551,28 грн. Представник відповідача до судового засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час, день розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до наказу Міністра аграрної політики та продовольства України, голови правління ДАК «Хліб України» від 18.04.2016 № 48-к/тр [PERSON] було призначено на посаду заступника голови правління ДАК «Хліб України». Наказом Мінагрополітики від 01.08.2016 № 115-п, наказом ДАК «Хліб України» позивача було звільнено з вказаної посади на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України. Відповідно до наказів голови правління ДАК «Хліб України» за час перебування на посаді заступника голови правління ДАК «Хліб України», позивача неодноразово направляли у відрядження - з 21.04.2016 по 25.04.2016 в с. Зоринівку Міловського району Луганської області на ДП ДАК «Хліб України» «Зоринівський елеватор», 05.05.2016 в м. Херсон на Херсонське ОДП ДАК «Хліб України», 11.05.2016 в м. Павлоград Дніпропетровської області на ДП ДАК «Хліб України» «Павлоградський комбінат хлібопродуктів», 20.05.2016 в с. Злинка Маловисківського району Кіровоградської області на ДП ДАК «Хліб України» «Хлібна база № 78», 26.05.2016 в м. Луцьк на Волинське ОДП ДАК «Хліб України». Аванс для витрат на відрядження позивачу виплачено не було, тому останній змушений витрачати власні кошти на проїзд, харчування та фінансування інших потреб (добові витрати). Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, після повернення з відряджень, позивачем подавались оригінали звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, які затверджувались головою правління ДАК «Хліб України», а також оригінали всіх підтверджуючих документів про оплату проїзду (чеки, квитанції), які на даний час перебувають в ДАК «Хліб України». Відповідно до листа ДАК «Хліб України» від 05.09.2016 № 1-5-11/591 сума заборгованості по звітам про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт перед позивачем становить 15471,84 грн., яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідачем не була виплачена заборгованість по заробітній платі та не здійснено повний розрахунок при звільненні. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. За правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1\~статті 117 КЗпП України\~обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно до ст. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій, у звязку зі службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлених законодавством. За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада). Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку. Більше того, абз. 6 пп. 170.9.1 ст. 170 Податкового кодексу України визначені граничні норми добових витрат на відрядження, що не підтверджені документально - на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати), понесені у звязку з таким відрядженням у межах території України, які складають не більш як 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності і цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до пункту 32 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року № 9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, затримкою видачі розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки проводиться на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Для визначення середньоденного заробітку сумарний заробіток за два останні два місці ділиться на кількість робочих днів за останні два місяці (21\~576,80 / 32 = 674,28 грн.). Як вбачається з виписки про індивідуальні відомості про застраховану особу від 22.12.2015 року, наданої Управлінням Пенсійного фонду України в м. Черкасах, заробітна плата позивача у жовтні 2014 року становила 2411,90 грн., а у листопаді 2014 року - 2627,30 грн. Таким чином розмір середнього заробітку за затримку розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 66\~079,44 грн. (98 (кількість робочих днів з 01.08.2016 по 19.12.2016) х 674,28 грн.(середньоденна заробітна плата) = 66\~079,44 грн.) Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у звязку із посяганням на її трудові права та інтереси. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) суд вважає, що заявлена позивачем моральна шкода підлягає до часткового задоволення в сумі 2 000 грн. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України також з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 1378 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 66\~079,44 грн., відшкодування витрат, повязаних з відрядженням в сумі 15\~471,84 грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн., а всього 81\~553,28 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved