Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 12.08.2014 року близько 01.00 год. на 145 км автодороги «Київ-Ковель» поблизу села Сингаї Коростенського району Жиитомирської області сталась дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], скоїв наїзд на її сина [PERSON], який помер на місці події. Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована у відповідача. 02.02.2017 року вона звернулась до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, однак їй було відмовлено, що стало предметом судового розгляду в справі №279/2926/17, в якій відмова відповідача була визнана незаконною. Відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 28.03.2018 року просила стягнути з відповідача на її користь 11466,00 грн. витрат, повязаних із спорудженням надгробного памятника, та 4800 грн. судових витрат на правову допомогу. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідачем позовні вимоги не визнаються, оскільки позивачеві згідно страхового акту №ОЦ/037/000/18/0096 15.02.2018 року було відшкодовано витрати на поховання в розмірі 3150,00 грн., документи, що підтверджують встановлення надгробного памятника позивачем не надано. Оскільки спір в досудовому порядку не вирішувався, то вимога про відшкодування витрат на правову допомогу порушує права відповідача. Позивачем подано відповідь на відзив, в якій вказано про те, що ним в досудовому порядку відповідачеві було надано накладну №007 від 20.12.2016 року про придбання та встановлення надгробного памятника вартістю 20000 грн., оригінал свідоцтва про смерть [PERSON], витрати на правову допомогу позивачем були понесені через відмову відповідача здійснити страхову виплату. Дослідивши подані сторонами письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки. Під час дорожньо-транспортної пригоди за участю водія [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], 12.08.2014 року на місці події загинув син позивача [PERSON]. Цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована у відповідача. На встановлення надгробного памятника позивачем витрачено 20000 грн.. В досудовому порядку позивач 20.01.2017 року звернулась до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування витрат на поховання та монтаж памятника в сумі 23150,00 грн., яка була задоволена частково та 15.02.2018 року позивачеві виплачено 3150,00 грн. витрат на поховання. Витрати на спорудження надгробного памятника не відшкодовані. Вказані обставини підтверджуються постановою слідчого СУ ГУНП в Житомирській області від 11.04.2016 року про закриття кримінального провадження №12014060000000199 від 12.08.2014 року за ст.286 ч.2 КК України, полісом №АІ/1144335 від 08.12.2014 року, заявою про виплату страхового відшкодування від 20.01.2017 року, страховим актом № ОЦ/037/000/18/0096 15.02.2018 року, платіжним дорученням №129201432 від 15.02.2018 року. Ст.22 ЦК України передбачає право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. Згідно ст.988 ЦК України страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, страхову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті ДТП життю, здоровю, майну третьої особи. Пунктом 27.4 статті 27 вказаного Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та предявлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Позивачем відповідачеві до заяви від 20.01.2017 року були надані вищевказані документи, однак у відшкодуванні спірних витрат було відмовлено. На день настання страхового випадку (12.08.2014 року) розмір мінімальної заробітної плати становив 1218,00 грн., отже ліміт відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного памятника складав 14616,00 грн., з яких в добровільному порядку відповідач виплатив 3150,00 грн.. За таких обставин, вимога про стягнення відшкодування за спорудження надгробного памятника в сумі 11466,00 грн. (14616,00 3150,00 = 11466,00 грн.) є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу, судом враховуються положення ст.137 ч.4,6, 141 ч.3 ЦПК України, відповідно до яких витрати на професійну правничу допомогу мають бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, витраченим ним часом, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, має враховуватись, чи повязані вони з розглядом справи, обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на іншу сторону. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ст.1 вказаного Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (на 01.01.2018 року 1700 грн.), за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідач заявив про безпідставність вимоги про стягнення витрат на правову допомогу. Проведений позивачем на підставі акту виконаних робіт від 13.02.2018 року розрахунок вище вказаним вимогам не відповідає, є явно завищеним, оскільки фактично робота, вказана в п.1-3 акту дублює одні і ті ж дії дії повязані з підготовкою та поданням позовної заяви. Тому, співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, витраченим ним часом, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, є витрати в сумі 2040 грн. (1700 грн.:100%х40%х3 год.). Судовий збір в сумі 704,80 грн., який мав бути сплачений при поданні позовної заяви та від сплати якого позивач звільнений відповідно до ст.5 ч.1 п.2 Закону України «Про судовий збір», підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved