Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона уклала шлюб з відповідачем 14.09.2002 року у Відділі державної реєстрації актів громадянського стану Червонозаводського районного управління юстиції м. Харкова. В обґрунтування позову позивач зазначила, що від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. На протязі останніх років сімейне життя між ними погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Виходячи з вищевикладеного позивач просила розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем і залишити їй шлюбне прізвище "Кириченко". В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позов визнав, на примирення не згоден, просив розглянути справу у його відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.24СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому з відповідачем 14.09.2002 року у відділі державної реєстрації актів громадянського стану Червонозаводського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 316. (свідоцтво про шлюб серія І-ВЛ № 157167 від 14.09.2002 р.). Від спільного життя є неповнолітня донька: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження, видане повторно серія І-ВЛ № 514229 від 14.03.2018 р.). У позивача з відповідачем подружні відносини не склалися із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя, спільне господарство не ведуть, особисті стосунки між ними припинено, подружжя мешкає окремо, шлюб існує формально. Спір про майно на момент розгляду справи в суді у сторін відсутній. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.114СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved