Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що [INFO] року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) КСП імені Максима Горького, оскільки внесена до Списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, який доданий до Державного акту на право колективної власності на землю, проте не встигла отримати сертифікат про право на земельну частку (пай). У зв'язку з відсутністю сертифікатів на право на земельну частку (пай) нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, право власності на земельну частку (пай) в розмірі 5,2 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебувала у власності КСП імені Максима Горького. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач - Мангушська районна державна адміністрація Донецької області надав письмову заяву в якій просив розглянути справу за їх відсутністю, проти позовних вимог не заперечували, позов визнали у повному обсязі. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON] (а.с.18). Згідно довідки виконавчого комітету Бердянської сільської ради від 14.12.2016 року за № 1513 [PERSON] по день смерті [INFO] року була зареєстрована і проживала в [ADDRESS], на момент смерті разом з ним проживав її син - [PERSON], [INFO] (а. с. 21). Згідно листа Мангушської районної державної адміністрації №01/26-1347 від 10.10.2016 р. вбачається, що відповідно до даних відділу Держгеокадастру у Першотравневому районі відповідно книзі реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку (пай), що видавався КСП ім. Максима Горького громадянці [PERSON] не видавався сертифікат на право власності на земельну частку (пай). (а.с.6). Відповідно до рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 29.12.2010 року (справа №2-3703/10) за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS], успадкований після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року(а.с.22). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.12.2017 року №796/02-31 державним нотаріусом Середенко О.А. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно після померлої [PERSON], оскільки не надано сертифікат на право на земельну частку (пай) (а.с. 23). Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Відповідно до ст.ст. 1,2,3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, особи, які отримали сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду. Відповідно до п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємства і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Таким чином, на момент смерті [PERSON] мала право на отримання земельної частки (паю), проте за життя не отримала сертифікат на право власності на неї. Разом з тим, враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] року, тобто до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно зі ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно із ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних ділянок (паїв), право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, та громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай). Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних ділянок (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією або рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Крім того, відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2008 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову (п.24). Враховуючи те, що відповідач визнав позов в повному обсязі, і таке визнання не суперечить діючому законодавству і не порушує права інших осіб, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, суд дістає висновків про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved