Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме виділити у користування [PERSON] кімнату, площею 12,2 кв.м.; виділити у користування [PERSON] та [PERSON] кімнати, площею 18,4 кв.м. та 9,8 кв.м., у спільному користуванні залишити коридор 1, коридор 2, кухню, санвузол та ванну кімнату. В обґрунтування вимог вказано, що позивач зареєстрована за вищезгаданою адресою. Окрім неї, в даній квартирі зареєстровані ще дві особи: її донька [PERSON] та її внук [PERSON] . Квартира [ADDRESS] , на сьогоднішній день, не приватизована. Вона була отримана колишнім чоловіком позивача, [PERSON] на підставі ордера №11 від 20 вересня 1991 року. Даний ордер видано на сім`ю з чотирьох чоловік: [PERSON] - наймач, [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька та [PERSON] - донька. Наймач - [PERSON] в даній квартирі вже довгий час не проживає, всі рахунки в квартирі оформлені на доньку - [PERSON] . Останнім часом відносини між позивачем та [PERSON] погіршились. 16 січня 2018 року [PERSON] помістила позивача до пансіонату для осіб похилого віку. При цьому, доступ до квартири в позивача відсутній. Всі речі позивача залишились в квартирі. Цими речами незаконно заволоділа [PERSON] . Цей факт зафіксовано органами поліції, оскільки позивач зверталась до останніх з заявою про кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.3 ст.357 та ч.1 ст. 185 КК України. Неодноразово намагалась отримати доступ до квартири, але замки в квартирі змінені, а [PERSON] на спілкування не йде. Всі документи на квартиру: технічний паспорт, ордер на вселення, тощо, залишились в квартирі, доступ до якої в мене відсутній, тому позивач змушена звернутися до суду про виділення належної їй частки в квартирі. Від представника позивача надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідачі в останнє судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду повідомлялась належним чином. З урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . (а.с.8) Відповідно до довідки ТОВ «Керуюча компанія» «Домком Житомир» склад зареєстрованих осіб в квартирі [ADDRESS] 3 чоловіка: [PERSON] , 1947 року народження, онук [PERSON] , 1993 року народження, дочка - [PERSON] , 1973 року народження. Особовий рахунок відкрито на [PERSON] . (а.с.9) Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР, договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст. 63 ЖК УРСР, предметом договору найму жилого приміщення в рисах державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (ч. 1 ст. 48 ЖК УРСР), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Тобто, ордер на жиле приміщення, а саме на квартиру [ADDRESS] , було отримано [PERSON] 20 вересня 1991 року. (а.с.15) Окрім [PERSON] , в ордер на дану квартиру були вписані і члени його сім`ї: [PERSON] - як дружина, [PERSON] - донька, [PERSON] - донька. Згідно зі ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з Договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. В подальшому шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Проте, відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, особи, які перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 104 ЖК УРСР, член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що і припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 нього Кодексу. Пленумом Верховного Суду України в п.16 постанови № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», звернуто увагу судів на те, що в силу ст. 104 Житлового кодексу У країни суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. Із матеріалів справи вбачається, що спірна квартира в багатоквартирному будинку не може бути поділена в натурі шляхом обладнання окремих ізольованих квартир, тому відповідно до положень п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок", суд зобов`язаний встановити порядок користування нею. Судом також встановлено, що між сторонами існують неприязні відносини, відповідачі створюють неможливі умови для проживання позивача, чинять перешкоди в користуванні житлом. В разі, якщо поділ в натурі квартири є неможливим, суд може встановити конкретний порядок користування приміщеннями квартири за наявності позову про це. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. В даному випадку законодавство не містить заборони щодо захисту порушеного права, шляхом встановлення порядку користування неприватизованим житловим приміщенням. Тим паче, заявляючи таку вимогу, [PERSON] не виходить за межі судового захисту, оскільки не порушує питання про визначення порядку володіння та розпорядження даним житлом, які можливі лише у тому випадку, коли майно належить особі на праві власності. З урахуванням вищезгаданого, суд визначає порядок користування спірним житлом відповідно до запропонованого позивачем варіанту, згідно якого слід встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] та виділити у користування [PERSON] кімнату, площею 12,2 кв.м.; виділити у користування [PERSON] та [PERSON] кімнати, площею 18,4 кв.м. та 9,8 кв.м.; у спільному користуванні залишити коридор 1, коридор 2, кухню, санвузол та ванну кімнату. У відповідності до вищезгаданого, враховуючи відсутність аргументованих заперечень з боку відповідача та наданих доказів у зв`язку з цим, суд визначає порядок користування спірним житлом згідно запропонованого позивачем варіанту, та вважає, що житлові права відповідачів при цьому не будуть ущемлятися. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі по 352,40 грн. з кожного.

Outcome: approved