Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON], та [PERSON] проживали разом на орендованій квартирі з 2011 року. [INFO] року у них народилася перша донька - [PERSON]. Після народження доньки вони переїхали всі разом до зареєстрованого місця проживання позивача: [ADDRESS]. [INFO] року у них народилася друга донька - [PERSON]. Обом донькам були видані в 2016 році повторні свідоцтва про народження, в яких зазначено, що позивач є їх батьком. Коли ж вони народилися, то відповідач по справі не бажала, щоб у свідоцтві був вказаний батько, бо це давало їй можливість отримувати грошові кошти не тільки ті, що виплачуються по догляду за дитиною до трьох років, а й ті, що виплачуються як матері-одиначці. Хоча позивачу не подобалося те, що в свідоцтвах про народження дітей не було вказано, що він є їхнім батьком, але не бажаючи скандалів з відповідачкою, вони дійшли з нею згоди, що в подальшому вони все ж таки звернуться до РАЦСу та отримають нові свідоцтва про народження де позивач буде вказаний їх батьком. В вересні 2014 року, коли позивач був на роботі, відповідачка вийшла на прогулянку з дітьми й не повернулася додому. Вона лише подзвонила позивачу та сказала, що йде від нього, що буде тепер жити у своєї матері та щоб позивач привіз всі речі. Два-три місяці відповідач прожила у своєї матері та позивач міг приїжджати, бачити своїх дітей та допомагати в їх вихованні й утриманні. Приблизно в листопаді-грудні 2014 року відповідачка без будь-якого попередження зникла, не вказавши навіть своїй матері, куди вона переїхала. Номер телефону вона змінила. Позивач не міг знайти дітей, оскільки ніхто зі знайомих не знав, де вона проживає. Як з'ясувалося, пізніше, відповідачка разом з нашими дітьми переїхала до іншого чоловіка. Але відповідачка не звикла самотужки піклуватися про дітей. Ще коли сторони по справі жили разом, вона дуже часто ходила гуляти, залишаючи дітей на позивача. Інколи вона залишала дітей на своїх подруг, про що позивач навіть не здогадувався, бо вона казала, що йде на прогулянку з дітьми. Часто відповідач поверталася додому в стані алкогольного сп'яніння. Іноді вона взагалі не приходила додому ночувати, вигадуючи різні історії, що залишилася у якоїсь подруги. Отже, відповідачці діти заважали вести той спосіб життя, до якого вона звикла, тому вона без будь-яких для того підстав віддала жити доньку [PERSON], якій на той час було всього 2,5 рочки, своїй подрузі [PERSON]. Донька, знаходячись у подруги відповідачки без належного догляду за маленькою дитиною, потрапила з опіками до реанімації. Тільки після цього випадку аж в лютому 2015 року відповідачка подзвонила позивачу та повідомила про те, що вона мешкає у іншого чоловіка, що їх старшу доньку вона віддала своїй подрузі і що їх донька знаходиться в лікарні. Позивач зразу приїхав до лікарні та купив всі необхідні ліки для доньки. Поки [PERSON] лежала в лікарні, відповідачка віддала позивачу меншу доньку [PERSON], та позивач забрав її до себе додому. Коли [PERSON] виписали з лікарні, відповідачка також віддала позивачу старшу доньку, щоб він за нею доглядав - робив перев'язки, слідкував за її одужанням, відвідував з нею лікаря. Таким чином, вона фактично припинила доглядати за дітьми та утримувати їх. Оскільки діти знаходилися у позивача та йому потрібно було займатися лікуванням старшої доньки й доглядати немовля, він змусив відповідачку віддати йому картку, на яку вона отримувала грошові кошти на дітей. Після виписки [PERSON] з лікарні в лютому 2015 року відповідачка приїжджала до дітей всього двічі-тричі приблизно раз на місяць хвилин на 15. З весни 2015 року вона знову зникла, не сказавши, де проживає. Позивач їй кілька разів дзвонив і просив, щоб вона приїжджала до дітей, але вона постійно відповідала одне й те саме, що в неї немає для цього часу. Тобто, на протязі вже більше року відповідачка жодного разу не поцікавилась дітьми, станом їх здоров'я, їх розвитком. Єдиний раз, коли вони зустрілися з відповідачкою, - в лютому 2016 року. Позивач вказав відповідачці, що діти живуть з ним, він за ними доглядає, отримує кошти на дітей по картці, яку забрав в неї, він є батьком дітей, але не можу представляти та захищати інтереси своїх доньок ніде, в тому рахунку і в лікарнях та дитячих закладах, і якщо вона не погодиться на встановлення його батьківства, він буде вимушений звернутися до суду з цього питання. Таким чином, у лютому 2016 року і були видані повторні свідоцтва про народження доньок. Після отримання повторних свідоцтв про народження доньок позивач звернувся до відділу управління праці і соціального захисту населення щодо переоформлення з імені відповідачки на своє ім'я виплат. Робітник соціальної служби мала перевірити все, перш ніж зробити і таке переоформлення, тому вона перевірила місцезнаходження відповідачки за адресою, зазначеною в документах, але за цією адресою, як з'ясувалося, відповідачка вже не проживала два роки. Так і не знайшовши відповідачки, соціальна служба допомогу по догляду за дитиною до трьох років переоформила на ім'я позивача. Таким чином, вже півтора року відповідачка по справі не виконує своїх батьківських обов'язків, не доглядає за дітьми, не займається їх вихованням, не піклується про їх фізичний, та духовний розвиток, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не створює належних умов для їх проживання та розвитку, не спілкується з дітьми та не виявляє ніякого інтересу до них і їх внутрішнього світу, не виявляє ніякої турботи щодо матеріального становища дітей та їх потреб. Вона покинула дітей в тому віці, коли їм найбільше потрібна саме матір як ніхто інший, саме її піклування. Вона покинула дітей тоді, коли донька [PERSON] потребувала не тільки всього переліченого вище, а коли їй потрібні були постійний медичний догляд, лікування та реабілітаційні заходи, а донька [PERSON] була ще грудною дитиною, яка потребувала спеціального харчування та постійного догляду, в тому рахунку і медичного. Таким чином, відповідачка не проявила до дітей ніякої батьківської турботи, навпаки, проявила повну байдужість до своїх дітей, їх здоров'я, їх розвитку, їх долі. Позивач неодноразово звертався до відповідачки, коли ще мав з нею хоча б телефонний зв'язок, щоб вона виконувала свої батьківські обов'язки, але відповідачка ухилялася від свого обов'язку до тих пір, поки взагалі не перестала відвідувати дітей та знову не зникла, не вказавши, де вона проживає. По телефону до неї додзвонитися неможливо, бо постійно відсутній зв'язок або вона не відповідає на дзвінок, можливо вона знову змінила номер телефону. Таким чином, відповідачка по справі узагалі не бачила доньок вже понад рік. Малолітні доньки живуть з позивачем за адресою: [ADDRESS], та знаходяться на його утриманні та вихованні. В цьому йому допомагає його матір. Він створив для своїх дітей всі належні умови для їх розвитку та повністю забезпечує своїх дочок необхідним доглядом, харчуванням, засобами гігієни, одягом та взуттям, іграшками, ліками, витрачає кошти на розваги, відпочинок та інші речі, необхідні для нормального фізичного, духовного і культурного розвитку дітей. Також позивач влаштував свою старшу доньку до Комунального дошкільногонавчального закладу № 133, який вона відвідує. Відповідно до вищенаведеного позивач вимушений звернутися до суду з цією позовною заявою. Тому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно: малолітньої дочки [PERSON], [INFO], та малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Позивач та його представник в судовому засіданні присутні не були, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, без фіксації технічними засобами, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Представник третьої особи виконкому Довгинцівської районної у місті ради в судовому засіданні присутній не був, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заперечення проти позову, просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, дослідивши в судовому засіданні надані позивачем докази, оцінивши їх у сукупності, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу задоволення своїх позовних вимог, вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі з урахуванням наступного. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебували у цивільному шлюбі. Позивач та Відповідач є батьками малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], повторне свідоцтво серії [NUMBER] від 19.02.2016 року, та [PERSON], [INFO], повторне свідоцтво серії [NUMBER] від 19.02.2016 року (а.с.11-12). Згідно відомостей Виконкому Криворізької міської ради Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 21.07.2016 року за № 351, [PERSON] разом із дітьми [PERSON], та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS], квартира за вказаною адресою згідно свідоцтва № [NUMBER] на право власності на житло від 26.01.2001 року належить на праві спільної сумісної власності громадянам: уповноважений власник квартири [PERSON], члени його сім'ї - [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.16). Згідно Акту про фактичне проживання осіб в житловому приміщенні від 27.07.2016 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] у період з 1992 року, (діти з лютого 2015 року) проживають: [PERSON], 1985 року народження, [PERSON], 2012 року народження, [PERSON], 2014 року народження (а.с.18). Судом встановлено, що [PERSON], 2012 року народження регулярно відвідує Комунальний дошкільний навчальний заклад № 133 з 04.08.2014 року по теперішній час, за час перебування [PERSON] в закладі, вихованням дитини займається [PERSON]. Мати участі у вихованні дитини не приймає, не відвідує, не приводить дитину в заклад, не забирає, батьківські збори не відвідує (а.с.17). Згідно рапорту на ім'я начальника Металургійного ВП КВП, [PERSON] притягувалась до кримінальної відповідальності за ст. 186 КК України (грабіж), та ст. 296 КК України (хуліганство) в 2010 році (а.с. 83). Відповідно до побутової характеристики, складеної головою правління ОСББ « Муравейник -2», [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] з 2000 року, за час проживання проявила себе з негативної сторони, веде аморальний спосіб життя, не приділяє дітям уваги, від сусідів до ОСББ надходили скарги на неадекватну поведінку [PERSON] (а.с. 84). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], 2012 року народження перебувала на стаціонарному лікуванні в дитячому хірургічному відділенні 8-ї міської клінічної лікарні м. Кривого Рогу з 12.02.2015 року по 23.02.2015 року з діагнозом опік окропом І-ІІ-ІІІ ст. спини, обох сідниць, правого стегна, правої та лівої гомілки, обох стоп 22%, середній опіковий шок (а.с.15). Судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 квітня 2015 року [PERSON] визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, та призначено їй покарання по ст. 166 КК України 2 (два) роки позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України [PERSON] від відбування покарання звільнено з випробуванням на 1 рік. Таким чином, позивач самостійно забезпечує всі потреби своїх доньок [PERSON] та [PERSON], займається вихованням дітей, проявляє турботу про фізичний та духовний розвиток дітей, купує їм одяг, взуття, інші необхідні речі, докладає всіх зусиль, щоб доньки отримували відповідне для їх віку та потреб харчування. Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач 24 вересня 2016 року уклала шлюб, після реєстрації шлюбу взяла прізвище [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 24 вересня 2016 року (а.с.74). Відповідно до висновку від 09 лютого 2017 року за № 14/20-448 щодо позбавлення батьківських прав, виконком Металургійної районної у місті ради вважає за можливе позбавити батьківських прав гр. [PERSON], [INFO] року, відносно малолітніх: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.78). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; є хронічним алкоголіком або наркоманом, тощо. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, особа, в сім'ї якої проживає дитина. Як вбачається з роз'яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що винна поведінка матері і щодо свідомого самоухилення від виконання батьківських обов'язків знайшла своє підтвердження в матеріалах справи. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги, що судом достовірно встановлені обставини, які свідчать про свідоме самоухилення Відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачених ст.150 СК України, по вихованню та утриманню малолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що згідно пункту 2 частини 1 ст.164 СК України є правовою підставою для позбавлення батьківських прав, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в інтересах дітей. Статтею 166 СК України закріплено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавлення батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у вигляді частки від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 СК України (яка діяла на момент заявлення позову), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 17) розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 країни; нормативно-правовий акт № 2947-III від 10.01.2002 ст. 182 СК України, а це не меншу ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного, оскільки Відповідач зобов'язана утримувати своїх дітей, навіть після позбавлення батьківських прав, з огляду на вищевикладені обставини, стан здоров'я і матеріальне становище дитини і платника аліментів - Відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [INFO], останнє відоме місце реєстрації: [ADDRESS] аліменти на користь [PERSON], [INFO], р.н.о.к.п.п. [NUMBER], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], на утримання малолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів її доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи від дня пред'явлення позову - з 28 липня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved