Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення незаконно звільненого працівника посилаючись на те, що рішенням Київського райсуду м. Полтави від 16.11.2017 року її поновлено на посаді в. о. начальника відділу кадрів Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної компанії (далі ТОВ ВКК) «Арія» , стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідачем протягом часу з 17 листопада 2017 року по 21 січня 2018 року рішення суду в частині поновлення на роботі не виконувалось, позивач не допускалась до роботи. Просила стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 листопада 2017 року по 21 січня 2018 року у розмірі 8\~022 грн. 51 коп. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Суду надано відповідь на відзив, в яких позивач не погоджується з обставинами наведеними відповідачем щодо невизнання позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, підтримав відзив, згідно якого вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Рішення суду не містило посилання щодо негайного виконання, судом була допущена описка в частині посади, на яку поновлено позивача. Представником відповідача у ході судового розгляду заявлялось клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Верховним судом у складі Касаційного цивільного суду касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду Полтавської області у справі № 552/4406/16-ц по цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ виробничо-комерційна компанія «Арія» про поновлення на роботі,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду від 12 березня 2018 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження відмовлено. Суд, заслухавши пояснення сторін,представника позивача, дослідивши докази по справі дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ виробничо-комерційна компанія «Арія» про поновлення на роботі,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позовні вимоги задоволено повністю. Скасовано наказ № 389 від 21 липня 2016 року, яким звільнено [PERSON] з посади в.о. начальника ТОВ ВКК «Арія», поновлено [PERSON] на посаді в.о. начальника ТОВ ВКК «Арія», стягнуто з ТОВ ВКК «Арія» на користь [PERSON] 61\~941,24 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з яких підлягають утриманню податки та інші обовязкові платежі, 5000 грн. моральної шкоди, 2250,24 грн. за проведення експертизи, 2000 грн. витрати на правову допомогу, 1280 грн. судового збору. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 13 грудня 2017 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2017 року залишено без змін. 27 грудня 2017 року Київським районним судом м. Полтави ухвалено додаткове рішення, яким рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді в.о. начальника відділу кадрів ТОВ ВКК «Арія» підлягає негайному виконанню. Стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню. Ухвалою суду від 27 грудня 2017 року виправлено описку в резолютивній частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 16.11.2017 року, а саме замінено посаду з «в.о. начальника ТОВ ВКК «Арія» на «в.о. начальника відділу кадрів ТОВ ВКК «Арія». 12 січня 2018 року судом постановлено ухвалу, якою відмовлено представнику ТОВ ВКК «Арія» у розясненні судового рішення. Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обовязок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обовязки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обовязків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, статті 18, 430 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Частиною 7 цієї статті встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі, тому відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обовязковості з моменту проголошення. Це зазначено і в правовій позиції,яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-435 цс15 , відповідно якої за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Наказом ТОВ ВКК «Арія» № 39 від 22 січня 2018 року скасовано наказ про звільнення [PERSON] від 21 липня 2016 року № 389, забезпечено допуск до роботи на посаді в.о. начальника відділу кадрів з 22 січня 2018 року. У судовому засіданні представником відповідача не наведено доказів у розумінні ст. ст.77-78,80 ЦПК України, що свідчили б про поважність причин не видання ТОВ ВКК «Арія» наказу про поновлення позивача на роботі після проголошення рішення суду. З огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом статей 18, 430 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обовязковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обовязків. Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обовязок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обовязок полягає у тому, що у роботодавця обовязок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. За таких обставин, заперечення представника відповідача про не зазначення у рішенні суду від 16.11.2017 року щодо негайного виконання в частині поновлення позивача [PERSON] на посаді, оскарження рішення в апеляційному порядку є неприйнятними. Також судом не можуть бути прийняті до уваги заперечення представника відповідача [PERSON] в частині невірного зазначення у резолютивній частині рішення посади, на яку необхідно було поновити позивача [PERSON], а саме «в.о. начальника ТОВ ВКК «Арія» замість «в.о. начальника відділу кадрів ТОВ ВКК «Арія» з наступних підстав. Позивач звернулась до суду з позовними вимогами щодо визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення її на посаді саме «в.о. начальника відділу кадрів ТОВ ВКК «Арія». У ході розгляду справи саме ці позовні вимоги були предметом розгляду, представник відповідача безпосередньо був присутнім у судовому засіданні. Тому очевидна описка у резолютивній частині рішення щодо посади, яка згодом ухвалою суду від 27 грудня 2017 року була виправлена, не могла слугувати обєктивною причиною для затримки в частині негайного виконання рішення суду щодо поновлення позивача на посаді в.о. начальника відділу кадрів ТОВ ВКК «Арія». Що стосується неможливості виконання рішення суду, на які звертав увагу в судовому засіданні представник відповідача через відсутність посади в.о. начальника відділу кадрів у Класифікаторі професій, то зазначені заперечення спростовуються діями відповідача, а саме 22 січня 2018 року відповідачем видано наказ про поновлення позивача на посаді, внесення змін до штатного розпису. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 18 ЦПК України). Статтею 236 ЦПК України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини,встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ виробничо-комерційна компанія «Арія» про поновлення на роботі,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 186 грн. 57 коп. Затримка виконання рішення суду складає 43 дні, а саме період з 17 листопада 2017 року по 21 січня 2018 року . 186,57 грн. х43 дні = 8\~022 грн. 51 коп. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі у розмірі 8\~022 грн. 51 коп., з відповідним утриманням податків та інших обовязкових платежів. При зверненні до суду позивач звільнена від сплати судового збору, тому з ТОВ ВКК «Арія» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved