Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.1996 року є власником квартири [ADDRESS] , в якій крім неї, зареєстровані її сини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що з 2018 року по теперішній час відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі, про що свідчать сусіди, не оплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні житла, його особисті речі в квартирі відсутні. З підстав реєстрації відповідача в квартирі вона позбавлена можливості вільно розпоряджатися своєю власністю. Ухвалою суду було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив на позовну заяву. Враховуючи згоду позивача та його представника, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу укладеного між [PERSON] і [PERSON] та посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бузоверя С.А. 02 квітня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3/1784 (а.с. 5-5а), довідкою Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське БТІ» за вих. №258 від 15.02.2021 року про реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] (а.с. 6). На теперішній час в квартирі [ADDRESS] рахуються зареєстрованими власник [PERSON] та її сини: [PERSON] та [PERSON] , відповідач [PERSON] добровільно в квартирі не проживає і не знявся з реєстрації за вказаною адресою без вчинення йому будь-яких перешкод, що підтверджується довідкою про склад сім`ї ТОВ «Абонент ХХІ» № 001068493 виданою 03.02.2021 року (а.с. 6а), актом про не проживання відповідача № 15 від 05.02.2021 року складеним КП КМР «Добробут» (а.с.7), листом відділення поліції № 1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 20.04.2021 року вих. № 44.1/12-3409 (а.с. 30). Факт реєстрації відповідача у квартирі позивача порушує її права та інтереси власника, оскільки остання не має можливості реалізувати свої права як власника та несе додаткові витрати за оплату комунальних послуг. На час розгляду справи минуло більше 3-х років, як відповідач добровільно залишив своє місце реєстрації, проживаючи весь цей час за іншою адресою і не маючи потреби у даному житловому приміщенні, тому відповідно до ст. 405 ЦК України, сплинув річний строк, за яким за відповідачем зберігається його право на користування спірною квартирою. Інших домовленостей між відповідачем і позивачем судом не встановлено. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Зі змісту позовних вимог відповідач не набував право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири, відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна . Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18) та у постанові від 14.08.2019 року в справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18). З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право у користуванні житловим приміщенням за місцем його реєстрації, суд визнає обґрунтованими, надані позивачем докази належними та допустимими, що є підставою для втрати відповідачем його права на користування квартирою позивача за місцем реєстрації, тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати за оплату судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved