Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до відповідача, згідно якої прохали суд визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частку квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала останній на підставі Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.03.2005 року (справа № 2-790). Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частки квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 908 гривень. В обґрунтування позову вказали, що з 02 жовтня 1982 року по 07.02.2001, [PERSON] , перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . В 1989 році [PERSON] вступив у житлово-будівельний кооператив для будівництва квартири на склад сім`ї із трьох осіб в цьому ж році він отримав двокімнатну квартиру [ADDRESS] . В 1990 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, та залишкову вартість квартири вони оплачували окремо. Після розірвання шлюбу позивач звернулася в управління кооперативу з заявою про розподіл вказаної квартири [PERSON] та [PERSON] .. Рішенням загальних зборів членів ЖБК № 73/144 (протокол № 13 від 19.11.1990 року) було проведено розподіл квартири, згідно якого [PERSON] виділено кімнату житловою площею 11,6 кв.м, а [PERSON] разом із сином житлову кімнату площею 16,8 кв.м. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 02.03.2005 року (справа №2-790) було визнано право власності за [PERSON] , на жилу кімнату площею 11,6 кв.м в кооперативній квартирі [ADDRESS] , та за мною [PERSON] , визнано право власності на жилу кімнату площею 16,8 кв.м. в кооперативній квартирі [ADDRESS] . Цим же рішенням встановлено, що приміщення кухні, ванної кімнати, туалету, комірки та коридору в кооперативній квартирі [ADDRESS] було залишено в нашому загальному користуванні. На підставі даного рішення суду комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 01.06.2005 року проведено державну реєстрацію вищевказаної квартири, та видано витяг № 7395045 від 01.06.2005 року, відповідно до якого квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті в Першій Кременчуцькій державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу № 318/2019. До кола першої черги спадкоємців за законом на майно померлого [PERSON] , відповідно до вимог статті 1261 ЦК України належить дружина померлого [PERSON] , син померлого [PERSON] , та син [PERSON] . 12.04.2021 року Державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Ющенко В.М., винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що зазначена вище квартира перебуває у спільній сумісній власності, тобто без зазначення часток [PERSON] та [PERSON] . Оскільки частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними тому вважає, що їй, [PERSON] та померлому [PERSON] на праві власності належить по 1/2 частки квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . Так, як частка у спадковому майні, яка належить померлому [PERSON] , становить 1/2, то шляхом математичних розрахунків отримує розмір належних спадкоємцям [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] часток: 1/2:3 = 1/2 * 1/3 = 1/6. Враховуючи, що син померлого [PERSON] , відмовився від своєї частки у спадковому майні на користь дружини померлого [PERSON] , частки спадкоємців у спадщині становлять: [PERSON] , належить - 1/6+1/6=2/6=1/3 частка у спадковому майні; [PERSON] , належить - 1/6 частка у спадковому майні. Загальна вартість понесених судових витрат на момент подання позовної заяви складає 908 гривень 00 коп. Оскільки позивач [PERSON] , є інвалідом II - групи безтерміново, то відповідно до п.9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. 14.07.2021 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] за участі третьої особи: державного нотаріуса Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Ющенко Вікторії Миколаївни, про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням до підготовчого судового засідання. 21.10.2021 року суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Зоріна Д.О. ухвалою суду передала цивільну справу № 537/2931/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи - Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори, про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності на квартиру та визнання в порядку спадкування за законом права власності на частину нерухомого майна судді Хіневичу В.І. для вирішення питання про об`єднання з цивільною справою № 537/3142/21 до їх спільного розгляду. 06.12.2021 року суд своєю ухвалою відмовив у об`єднанні в одне провадження цивільної справи № 537/3142/21 та цивільної справи № 537/2931/21. Підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] за участі третьої особи: державного нотаріуса Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Ющенко Вікторії Миколаївни, про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування закрив та призначив справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, вказавши, що прохає суд залишити судові витрати на стороні позивача, та уточнила позовні вимоги, а саме прохала виключити у позовній вимозі №1 «яка належить останній на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 02.03.2005 року ». В судовому засіданні представник позивачів - [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги. В судовому засіданні відповідач - [PERSON] уточнені позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. В судовому засіданні представник відповідача - [PERSON] - [PERSON] не заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог. Третя особа - державний нотаріус Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Ющенко В.М. в судове засідання не з`явилася, однак завчасно направила клопотання про розгляд справи без її участі, вказавши що при ухваленні рішення судом покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши учасників справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У рішенні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.03.2005 року, яке набрало чинності 03.04.2005 року, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В 1989 році [PERSON] вступив у житлово-будівельний кооператив для будівництва квартири на склад сім`ї із трьох осіб. В 1989 році він отримав на склад сім`ї із трьох чоловік двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Кімнати площею 16,8 і 11,6 кв.м.. В 1990 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Залишкову вартість квартири сторони оплачували окремо. Після розірвання шлюбу [PERSON] звернулася в управління кооперативу з заявою про розподіл вказаної квартири між нею та бувшим чоловіком [PERSON] .. Рішенням загальних зборів членів ЖБК № 73/144 (протокол № 13 від 19.11.1990 року) було проведено розподіл квартири. [PERSON] було виділено кімнату житловою площею 11,6 кв.м, а [PERSON] разом із сином житлову кімнату площею 16,8 кв.м. Цим же рішенням [PERSON] була прийнята в члени житлово-будівельного кооперативу. Рішенням Кременчуцького міськвиконкому №896 від 22.11.1990 року було затверджено рішення загальних зборів членів ЖБК. На підставі рішення Кременчуцького міськвиконкому на ім`я [PERSON] було видано ордер № 395 від 18.12.1990 року на підставі якого їй та сину надавалась жила кімната площею 16.08 кв.м. в квартирі [ADDRESS] . 31.01.1992 року [PERSON] повністю сплатила за квартиру останній внесок в сумі 3032 руб. 03 коп.. У 1997 році [PERSON] звернулася в Кременчуцьке управління житлово-комунального господарства з заявою про видачу свідоцтва про право власності на жилу кімнату площею 16,8 кв.м в квартирі [ADDRESS] . Однак їй 16.12.1997 року помилково було видано свідоцтво на право власності на всю квартиру. Зазначеним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.03.2005 року, яке набрало чинності 03.04.2005 року, суд визнав недійсним свідоцтво № [NUMBER] , видане Кременчуцьким УЖКГ 16.12.1991 року на ім`я [PERSON] про право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на жилу кімнату площею 11,6 кв.м. в кооперативній квартирі [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності на жилу кімнату площею 16.8 кв.м в кооперативній квартирі [ADDRESS] . Приміщення кухні, ванної кімнати, туалету, комірки та коридору в кооперативній квартирі [ADDRESS] залишено в загальному користуванні [PERSON] і [PERSON] [INFO] у [PERSON] та [PERSON] , народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Автозаводським районним відділом ЗАГС м. Кременчук, актовий запис № 830. В судовому засіданні також встановлено, та не заперечувалося сторонами, що [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON] , зареєстрував шлюб з [PERSON] під час якого у них народився син [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про смерть Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області серії [NUMBER] від 09.10.2019 року, актовий запис №1661. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 57172175 від 09.08.2019 року, після смерті [PERSON] в першій Кременчуцькій державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу № 318/2019. [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса першої Кременчуцької державної нотаріальної контори з документами для оформлення спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на часту квартири [ADDRESS] , що належала померлому [INFO] [PERSON] .. Однак постановою від 12.04.2021 року № 525/02-31 нотаріус першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Ющенко В.М. відмовив у вчиненні нотаріальної дії з підстав того, що не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Нотаріусом було встановлено, що спадкоємцями за законом після померлого [PERSON] є дружина померлого - [PERSON] - на 2/3 частки у спадщині, з урахуванням відмови сина померлого [PERSON] на користь дружини померлого, та син померлого [PERSON] - на 1/3 частку у спадщині. Інших спадкоємців, передбачених законом, немає. Заявлене спадкове майно, а саме квартира [ADDRESS] , на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.03.2005 року, належить померлому [PERSON] , за яким визнано право власності на жилу кімнату площею 11,6 кв.м. в кооперативній квартирі [ADDRESS] та [PERSON] , за якою визнано право власності на жилу кімнату площею 16,8 кв.м. в кооперативній квартирі [ADDRESS] ; приміщення кухні, ванної кімнати, туалету, комірки та коридору в вищевказаній і залишити в загальному користуванні [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим спадкоємці, надали витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Кременчуцьке від 04.04.2006 року №10296690 де зазначено, що квартира [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності (тобто без зазначення часток) [PERSON] та [PERSON] . Оскільки при оформленні спадщини, як за законом так і за заповітом свідоцтво про право на спадщину видається із зазначенням частки майна, яке переходить до спадкоємця, у зв`язку з тим, що немає можливості встановити, яка частка (в простих арифметичних дробах) належала померлому [PERSON] у вищевказаній квартирі [ADDRESS] , нотаріус роз`яснив процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Копія означеного нотаріусом витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Кременчуцьке від 04.04.2006 року №10296690, мається в матеріалах справи та дійсно містить відомості, що квартира [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] . На час виникнення спірних правовідносин регулював особисті і майнові відносини, які виникають в сім`ї між подружжям Кодекс про шлюб та сім`ю України, в редакції від 20.06.1969 року, який наразі втратив чинність. Так, ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, м айно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них (ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України). На час виникнення спірних правовідносин, регулював особисті майнові відносини Цивільний кодекс Української Радянської Соціалістичної Республіки в редакції від 18.07.1963 року, який наразі втратив чинність. Так, ст. 112 Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки встановлював, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом (ст. 113 Кодексу) З 1 січня 2003 Кодекс про шлюб та сім`ю України втратив чинність, у зв`язку з вступом в дію Сімейного кодексу України, який регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. З 1 січня 2004 року Цивільний кодекс Української Радянської Соціалістичної Республіки втратив чинність, у зв`язку з вступом в дію Цивільного кодексу України, який регулює особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Як зазначалося вище, рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.03.2005 року було визнано право власності [PERSON] та [PERSON] за кожним на окрему житлову кімнату та залишено у спільному користуванні кухню, ванну, коридор, туалет, комірку. При цьому, частки квартири визначені не були та право власності було зареєстровано як спільне сумісне. Згідно із частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За умовами ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст. 368 ЦК України). Згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності за № 20 від 22.12.1995 року надано роз`яснення про те, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. У пункті 12 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування роз`яснено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК України); частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Суд звертає увагу, що на час визнання права власності за [PERSON] та [PERSON] за кожним на окрему житлову кімнату, сторони погодилися на такий розподіл, при цьому, більша кімната відійшла [PERSON] з врахуванням проживанні у ній і спільної дитини. Наявності будь-яких інших домовленостей про розмір частки у спільній сумісній власності між власниками судом під час судового розгляду не встановлено. Крім того суд звертає увагу, що фактично позивач [PERSON] , яка фактично володіє більшою кімнатою прохає визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, а також суд враховує визнання позову відповідачем. Таким чином з урахуванням встановленого вище, суд приходить до висновку, що частки кожного співвласника із колишнього подружжя - [PERSON] та померлого [PERSON] , квартири [ADDRESS] у праві спільної сумісної власності рівні та становлять по 1/2 частці кожному. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права га обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, його відсутність не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вказувалося вище нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на часту квартири [ADDRESS] , що належала померлому [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю визначення часток у праві власності на означену квартиру. При цьому, нотаріусом було встановлено коло спадкоємців, а саме, що спадкоємцями за законом після померлого [PERSON] є дружина померлого - [PERSON] - на 2/3 частки у спадщині, з урахуванням відмови сина померлого [PERSON] на користь дружини померлого, та син померлого [PERSON] - на 1/3 частку у спадщині, які у передбачені строки прийняли спадщину. Згідно положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Тож враховуючи встановлені обставини та норми законодавства суд дійшов висновку про можливість визнання за [PERSON] , права власності на 1/2 частку квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] та визнати в порядку спадкування за законом за [PERSON] право власності на 1/6 частку квартири що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, враховуючи клопотання сторони позивача судові витрати слід залишити на позивачах.

Outcome: approved