Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою та, з урахуванням уточнень до позовної заяви від 30.10.2015 року, просить визнати за нею право постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 21.12.2009 року. Уточнені позовні вимоги, обґрунтовано тим, що [PERSON] на підставі державного акта на право користування землею надано і закріплено за ним в безстрокове користування земельну ділянку, площею 42,2 га, яку він використовував для ведення селянського (фермерського) господарства. Із вказаної земельної ділянки 6,63 га [PERSON] було приватизовано, а земельна ділянка площею 29,08 га залишилась у користуванні селянського (фермерського) господарства. Після смерті [PERSON] позивач, яка є спадкоємцем за заповітом, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте в оформленні спадкування на право постійного користування землею фермерського господарства [PERSON] позивачу було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу. Для продовження ведення фермерського господарства позивач звернулась до суду для визнання за нею права постійного користування вказаною земельною ділянкою в порядку спадкування. Позивач в судове засідання не зявилась, однак від неї надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу без її участі, задовольнити позов з підстав, зазначених у заяві. Відповідач ? Калинівська сільська рада Кіровоградського району Кіровоградської області свого представника не направив, проте суду надано письмову заяву, в якій відповідач просить розглядати справу за наявними матеріалами без участі представника сільської ради. Судом встановлено, що на підставі державного акта серія Б № 052039 на право користування землею, [PERSON] надано у безстрокове і безоплатне користування земельну ділянку, площею 42,2 га, яка знаходиться на території Калинівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, в межах згідно з планом землекористування, для селянського (фермерського) господарства (а.с.8-11). Відповідно до статуту фермерського господарства [PERSON] та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, № 21086669 від 28.08.2015 року, [PERSON] засновано та зареєстровано однойменне фермерське господарство (а.с. 12-16), основними напрямками якого визначено сільськогосподарське вирощування зернових та технічних культур (а.с.18, 21). Згідно протоколу зборів членів фермерського господарства «[PERSON]Г.» № б/н від 10.09.2009 року земельна ділянка площею 42,2 га, належна [PERSON] на праві постійного користування, включена до складеного капіталу цього господарства (а.с.24). Згідно протоколу № б/н від 26.10.2009 року голову господарства [PERSON] звільнено за станом здоровя, а на цю посаду призначено [PERSON] (а.с.25). Відповідно до статуту фермерського господарства (нова редакція) членами господарства, на час внесення змін, були донька засновника ? [PERSON] та його онук ? [PERSON] (а.с.17-20). 05.05.2009 року [PERSON] все своє майно на випадок своєї смерті заповів дочці [PERSON] (а.с.26, 27). Відповідно до повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, згідно земельно-облікових даних на території Калинівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області за [PERSON] обліковується земельна ділянка загальною площею 29,08 га, надана для ведення селянського (фермерського) господарства згідно державного акту на право постійного користування землею серія Б №052039 (а.с.43). 17.08.2010 року приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу [PERSON] після смерті [PERSON] позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно спадкодавця, в тому числі на земельну ділянку для ведення фермерського господарства, площею 6,63 га, розташованої на території Калинівської сільської ради Кіровоградського району (а.с.28, 54, 55-56) та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, якою за життя користувався спадкодавець згідно державного акта серія Б №052039, через відсутність правовстановлюючого документу (а.с. 29). Земельним кодексом Української РСР від 18.12.1990 р., який діяв на час отримання [PERSON] земельної ділянки, передбачалось право громадян на довічне успадковуване володіння землею, а Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.03.1991 р. № 889 «Про форми державних актів на право володіння або користування землею і Положення про порядок надання і вилучення земельних ділянок» (втратила чинність) затверджено форму державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею та умови надання такого права. З введеним в дію 15.03.1992 р. Земельним кодексом Української РСР надання такого права не передбачалось, але, підпунктом другим пункту 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 р. № 562 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» передбачалося, що громадяни, підприємства, установи і організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13.03.1992 р. № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України. Згідно з пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 р. № 563 "Про земельну реформу" визначено, що громадяни, підприємства, установи й організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення у дію Земельного кодексу Української РСР, повинні до 15 березня 1994 року оформити право власності або право користування землею. Після закінчення вказаного строку, раніше надане їм право користування земельною ділянкою втрачається. Згідно з Постановою Верховної Ради України від 17.02.2004 р. № 1492 дію вказаного пункту продовжено до 01.01.2008 р. Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп визнано неконституційними та такими, що втратили чинність з дня ухвалення зазначеного рішення положення: пункту 6 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України щодо зобовязання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення; пункту 6 Постанови Верховної Ради України Про земельну реформу від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. Отже, користувачі земельних ділянок, право яких посвідчене державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею, не можуть бути позбавлені права користування і не зобов'язані переоформити його на право власності чи укласти договір оренди земельної ділянки. Статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках наданих їм для ведення фермерського господарства відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сімї, відповідно до закону. Відповідно до статуту селянського (фермерського) господарства [PERSON] (нова редакція), зареєстрованого державним реєстратором, [PERSON] є засновником селянського (фермерського) господарства. Згідно ч.1 ст.23 Закону України «Про фермерське господарство» успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Проте, ні Земельним кодексом України, діючим на час правомірного набуття права користування, ні нормами діючого законодавства ( ст.140-149 Земельного кодексу України, ст. 412 ЦК України) смерть особи користувача земельної ділянки не є підставою припинення її права користування земельною ділянкою. За таких обставин, зважаючи, що право користування земельною ділянкою, підтверджене Державним актом на право постійного користування (відповідно до ч.3 ст.126 Земельного кодексу України) та з урахуванням положень норм діючого законодавства про спадкування, за яким до складу спадщини відповідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, спірна земельна ділянка являється матеріальною основою фермерського господарства, оскільки надана [PERSON] саме для ведення фермерського господарства, яка успадковане позивачем, тому до останньої, як до спадкоємця за заповітом, відповідно до ст.1216 ЦК України, перейшло таке ж право користування земельною ділянкою, яка входить до складу спадщини. Відповідно до вимог статей 1217, 1218 та ч.1 ст.1225 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно вимог ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, крім цього ст.16 ЦК України зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Діяльність фермерського господарства не припинена, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, позивач продовжує фермерську діяльність, прийняла спадщину, відтак є підстави визнання за нею права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування. Зваживши у сукупності наведені вище обставини, суд вважає, що наявні достатні підставі для задоволення заявленого позову про визнання за [PERSON] права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування, оскільки, позивач позбавлена можливості у позасудовому порядку оформити спадщину. На підставі ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1218, 1225 ЦК України,

Outcome: approved