Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивачі 13.03.2017 р. звернулись до суду з позовом, у якому просили визнати відповідача [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позивачі обґрунтовують позовні вимоги тим, що вони є власниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27.12.2000 р., про що внесено запис у реєстрову книгу за № 2748 від 18.01.2001 р. Позивачі зазначають, що 23.09.1995 відповідач та позивачка [PERSON] зареєстрували шлюб, після чого за згодою всіх співвласників квартири 25.11.2003 р. було здійснено реєстрацію місця проживання відповідача у зазначеній квартирі. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29.07.2015 р. (справа №760/9543/15-ц) шлюб між відповідачем та позивачкою [PERSON] розірвано. Також зазначає, що з 2015 року відповідач, не проживає в квартирі, що підтверджується актами від 17.06.2016 р., 21.10.2016 р. та 03.03.2017 р., затвердженими начальником ЖЕД №903. Таким чином, позивачі вважають, що відповідач втратив право користування житлом. Представник позивачів в судове засідання не з"явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, надіслав заяву про рогзгляд справи у відсутність позивачів, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник третьої особи Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився. На адресу суду надійшов лист від Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації в якому третя особа просить розглядати справу у відсутності представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно ст. 224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі в рівних долях є власниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27.12.2000 р., про що внесено запис у реєстрову книгу за № 2748 від 18.01.2001 р. В даній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (відповідач), [PERSON], що підтверджується довідкою формою №3, виданою ЖЕД №903 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» № 697. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння». Рішенням Солом"янського районного суду м.Києва від 29.07.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, стягнуто з [PERSON], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], проживаючого: [ADDRESS] аліменти на утримання малолітньої [PERSON]. (а.с.20-22). Факт непроживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі понад один рік підтверджується актами від 17.06.2016 р., 21.10.2016 р. та 03.03.2017 р., затвердженими начальником ЖЕД №903 (а.с. 23-25). В постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України також зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю. За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи, що відповідач не проживає в спірній квартирі більше одного року, поважних причин через які відповідач був відсутній в спірній квартирі судом не встановлено, відповідач не є власником квартири, судом встановлено наявність достатніх правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору в сумі 640 грн.

Outcome: approved