Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, покликаючись на те, що 12.08.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] уклали договір кредиту №611/35-36/207, згідно якого позивач надав [PERSON] на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США. Свої зобов'язання позивач виконав, надавши грошові кошти відповідачеві, проте [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 16.05.2018 року має прострочену заборгованість - 4008,05 дол. США, прострочену заборгованість по нарахованих процентах - 4131,32 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON], що випливають з основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 12.08.2008 року між ПАТ «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] укладено договір поруки №611/35-36/208, згідно якого [PERSON], як поручитель, поручається за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Оскільки [PERSON] та [PERSON] умови договору кредиту не виконали. Просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 8139,37 доларів США заборгованості за кредитним договором та суму судового збору. Представник позивача за довіреністю у судове засідання не з'явився. Надав заяву, в якій зазначив, що справу просить розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] та її представник до суду не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. У відзиві на позов зазначили, що вважають поруку припиненою, крім того вважають, що банк звернувся до суду із пропущенням строку позовної давності, тому вважають такий позов безпідставним. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, зазначила, що вимоги позивача ґрунтуються на припиненому зобов'язанні, оскільки строк виконання зобов'язання, забезпеченого порукою настав 11.02.2010 року, а позов подано 29.05.2018 року, тому вважають, що вимоги позивача, що ґрунтується на припиненому зобов'язанні, не підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до 12.08.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] уклали договір кредиту №611/35-36/207, згідно якого позивач надав [PERSON] на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США. Акціонерний - комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», 14.06.2010 року, було приведено у відповідність до ЗУ «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Акціонерного - комерційного банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» в ПАТ «УКРСОЦБАНК». Свої зобов'язання позивач виконав, надавши грошові кошти відповідачеві, проте [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 16.05.2018 року має прострочену заборгованість - 4008,05 дол. США, прострочену заборгованість по нарахованих процентах - 4131,32 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості./а.с.10/ В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON], що випливають з основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 12.08.2008 року між ПАТ «УКРСОЦБАНК» та фізичною особою - [PERSON] укладено договір поруки №611/35-36/208, згідно якого [PERSON] як поручитель поручається за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. /а.с.9/. [PERSON] та [PERSON] умови договору кредиту не виконали, що підтверджується наданим позивачем оригіналом заборгованості. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Ч.1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 ЦК України). При цьому відповідно до частини першої ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Водночас частиною другою статті 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В силу положень частини першої статті 1054 ЦК України обов'язок зі сплати позичальником процентів за користування кредитом відноситься до суті кредитного зобов'язання на рівні з обов'язком позичальника повернути кредит. При цьому відповідно до абз. 2 ч.1 статті 1048 та ч.2 ст. 1054 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти за користування кредитом виплачуються щомісяця до дня повернення кредиту (позики). Таким чином, поручитель відповідає перед кредитодавцем солідарно з позичальником не лише у випадку неповернення останнім кредиту (тіла кредиту), але й у разі прострочення позичальником сплати процентів протягом всього строку їх нарахування аж до дня повного повернення кредиту (позики). Також необхідно враховувати, що відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З огляду на це, прострочення виконання зобов'язань зі сплати процентів за користування кредитом настає щодо кожного чергового платежу окремо наступного дня після закінчення строку виконання цього обов'язку (після спливу терміну виконання). Суд не бере до уваги аргумент [PERSON] про те, що, у разі якщо у договорі поруки не встановлено строк, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Зважаючи на те, що сплата процентів є "виконанням основного зобов'язання" у розумінні частини четвертої статті 559 ЦК України, а в силу абзацу 2 частини першої статті 1048 та частини другої статті 1054 ЦК України проценти за користування кредитом мають сплачуватись щомісяця до дня повного погашення кредиту, порука за кредитними зобов'язаннями є чинною протягом всього строку існування зобов'язання позичальника зі сплати процентів за користування кредитом. Як зазначено у позовній заяві та не заперечується співвідповідачами, наявна заборгованість по тілу кредиту не погашена. Договір кредиту та положення статей 1048 та'1054 ЦК України передбачають нарахування % річних по фактичну дату повернення кредиту. Оскільки на даний момент у співвідповідачів наявна заборгованість по кредиту (тілу кредиту), Позивач правомірно здійснює нарахування % річних на суму непогашеного тіла кредиту, а строк виконання зобов'язання з погашення нарахованих процентів починається окремо щодо кожної суми нарахованих процентів відповідно до положень пункту 2.4 Договору кредиту. При цьому договір поруки № 611/35-36/208 від 12.08.2008 року не містить положень про субсидіарну відповідальність [PERSON], про часткове забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором кредиту чи про обмеження обсягу відповідальності [PERSON] щодо певних складових забезпеченого (основного) зобов'язання за цим Договором. Таким чином, [PERSON] солідарно відповідає з [PERSON] за невиконання зобов'язань за договором кредиту, що включає як повернення кредиту (тіла кредиту), так і сплату нарахованих % річних. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому частина перша статті 264 ЦК України закріплює, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. До дій особи, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого зобов'язання, належить зокрема часткове виконання нею простроченого зобов'язання, якщо при цьому особа не заявить про невизнання нею іншої частини зобов'язання. Відповідно до частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З огляду на це, часткове погашення суми простроченої заборгованості без одночасного та однозначного заявлення про невизнання іншої частини боргу підтверджує визнання позичальником свого боргу у повному обсязі. Тому часткове погашення наявної кредитної заборгованості перериває строк позовної давності щодо всієї суми заборгованості, а перебіг позовної давність щодо всієї суми заборгованості починається заново. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. В свою чергу стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частинами першою та другою статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Крім того, частини перша та третя статті 100 ЦПК України встановлюють, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. При цьому учасники справі: мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Відповідно до переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12.04.2012 року, строк зберігання місячних та щоденних прибутково-видаткових касових відомостей та ордерів (позиція 256) становить 1 (один) рік, а первинних документів і додатків до них, що фіксують факт виконання господарських операцій і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах (касові, банківські документи, ордери, повідомлення банків і переказні вимоги, виписки банків, корінці квитанцій, банківських чекових книжок, наряди на роботу, акти про приймання, здавання і списання майна й матеріалів, квитанції і накладні з обліку товарно-матеріальних цінностей, рахунки-фактури, авансові звіти тощо) (позиція 336) - 3 (три) роки. У зв'язку з цим вся інформація про платежі та розрахунково-касові операції, що були здійснені пізніш, як за три роки до поточної дати, зберігається виключно в електронному вигляді. При цьому операційно-програмне забезпечення, що використовується банком, дозволяє відображати наявну інформацію у вигляді розрахунку заборгованості, який містить всі необхідні відомості для встановлення дійсних обставин спору. Відповідний розрахунок заборгованості був долучений позивачем до позовної заяви. Таким чином, позивач належним чином виконав свій обов'язок з доведення обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги.

Outcome: approved