Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом зазнаючи, що з листопада 2014 року по вересень 2015 року, вона проживала з відповідачем без укладення шлюбу в м. Корсьор, Королівство Данія. Під час спільного проживання ([INFO]) у неї народився син - [PERSON], який з вересня 2015 року проживає разом з нею в м. Біла Церква, Київської області. З вересня 2015 року відповідач до сина не приїздив, не телефонував, не цікавився його долею, матеріальну допомогу на утримання сина не надавав. На даний час вона проживає з іншим чоловіком, - [PERSON], з яким вона одружилась 8 липня 2016 року. Зазначені обставини, на думку позивача, у відповідності з п. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю В судове засідання представник третьої особи по справі не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений, заяви про розгляд справи у відсутності третьої особи по справі та будь-яких заперечень до суду не подавав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений за останнім відомим місцем проживання, заяви про розгляд справи у свою відсутність до суду не подавав, а тому, суд за відсутності заперечень позивачки, на підставі ст.224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів з урахуванням змінених позовних вимог позивачки та письмових заперечень відповідача. Судом встановлено, що з листопада 2014 року по вересень 2015 року, позивач проживала з відповідачем без укладення шлюбу в м. Корсьор, Данія. Під час спільного проживання сторін по справі ([INFO]) народився спільний син - [PERSON], зареєстрований як громадянин України, 30 квітня 2015 року Парафією Санки Павлс, Муніципалітету Слаєльсе, Королівство Данія. Малолітній [PERSON] вересня 2015 року проживає разом з позивачем в м. Біла Церква, Київської області. З вересня 2015 року відповідач до сина не приїздив, не телефонував, не цікавився його долею, матеріальну допомогу на утримання сина не надавав. На даний час позивач проживає з іншим чоловіком, - [PERSON], з яким вона одружилась 8 липня 2016 року. З часу проживання дитини в м.Біла Церква, відповідач жодного разу не поцікавився вихованням дитини, її духовним станом та розумовим розвитком, не відвідував дитину. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, не займаючись вихованням спільної з позивачем дитини, не дбаючи про її стан здоров'я, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню сина, тобто, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню своєї дитини. Судом не встановлено будь-яких поважних обставин, які б звільняли відповідача від обов'язку утримання дитини. У бездіяльності відповідача суд вбачає ухилення від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, у зв`язку із чим ст.ст. 141, 150, 155, 157, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України до відповідача передбачена юридична відповідальність. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Згідно з ст.ст. 150, 157 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом ( ч. 1, 4 ст. 155 СК України). У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав (ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 171 СК України, при позбавленні батьківських прав повинна бути врахована думка дитини, проте, якщо дитина може висловити свою думку з даного приводу. Як вбачається із матеріалів справи, зважаючи на малолітній вік, дитина свідомо не може висловити думку при вирішенні судом спору з приводу позбавлення відповідача щодо неї батьківських прав. Крім того, суд, відповідно до ч. 3 ст. 45 ЦПК України не визнає як за необхідне подання до суду висновку третьою особою у справі щодо позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки в матеріалах справи міститься достатньо доказів для позбавлення батьківських прав відповідача щодо малолітньої дитини. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд приймає рішення про стягнення з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно ч.5,6 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» у разі якщо актовий запис цивільного стану, до якого необхідно внести зміни у зв'язку з усиновленням, скасуванням усиновлення, визнанням усиновлення недійсним, визнанням та встановленням факту батьківства, материнства, а також доповненням і виправленням відомостей, що в ньому містяться, було складено компетентним органом іноземної держави, з якою Україною не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і сімейних справах, або якщо законодавством іноземної держави встановлено інший порядок внесення змін, відмінний від передбаченого законодавством України, актовий запис цивільного стану попередньо поновлюється відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника. Про поновлення актового запису цивільного стану та внесення до нього відповідних змін повідомляється компетентному органу іноземної держави. Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану.

Outcome: approved