Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 62236,63 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 03.12.2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок за сплатою 30 % відсотків на рік. Однак, взятих на себе зобов'язань відповідач не виконувала, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 08.11.2017 року становить 62236,63 грн., і яка складається з : 2736 грн. - тіла кредиту; 52273,80 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом; 3786,99 грн. нарахованої пені; 500 грн. штрафу (фіксованої частини); 2939,84 грн. (процентної складової). Наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення суми кредиту є право позивача вимагати його повернення та штрафних санкцій за невиконання умов договору, а тому просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованості, а також понесені судові витрати. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує у повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення\~не заперечує. Відповідач подала письмове заперечення проти позову, просила застосувати строк позовної давності, оскільки позивач звернувся з позовом лише 11.11.2017 року, тобто більше як через 3 роки 4 місяці з моменту виникнення заборгованості. У позові просила відмовити. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити частково. Матеріалами справи встановлено, що 03.12.2013 року між позивачем [PERSON] акціонерним товариством «Приватбанк» та відповідачем було укладено договір № б/н про отримання кредиту відповідно до Анкети заяви, з памяткою клієнта про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», Правил користування платіжною карткою та «Тарифами Банку» кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», на підставі якого відповідач отримав кредитну карту відповідно до Тарифів у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ними договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач фактично скористався лімітом кредитування, про що свідчить виписка з особового рахунку клієнта та розрахунок суми заборгованості. Відповідно до поданого позивачем розрахунку станом на 08.11.2017 року у відповідачки утворилась заборгованість, яка становить 62236,63 грн., і яка складається з : 2736 грн. - тіла кредиту; 52273,80 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом; 3786,99 грн. нарахованої пені; 500 грн. штрафу (фіксованої частини); 2939,84 грн. (процентної складової). Відповідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст.ст.\~1049,\~1050,\~1054 ЦК України\~за кредитним договором банк кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього кодексу. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1\~ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. У постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13 викладено правову позицію, відповідно до якої, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення, при цьому, позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Щодо сплати відповідачем 27.01.2015 року 13,01 грн. та 13.03.2015 року в розмірі 100 грн., то суд не може не брати до уваги останнього платежу, оскільки він не є незначним. В обґрунтування свого заперечення відповідач не надала належних доказів не сплати нею такого платежу, тому в її заяві про застосування строку позовної давності за кредитом слід відмовити. Щодо спеціальної позовної давності суд зазначає, що як вбачається з частини 2 пункту 1\~статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 03 вересня 2014 року (справа №6-100цс14). Отже, стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності. Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності до пені та штрафів. Тому, суд вважає необхідним стягнути нараховану суму неустойки в межах строку спеціальної позовної давності, а саме в межах одного року до звернення із позовом до суду (08.12.2017 року), що рахується з 08.12.2016 року і складає суму 1000 грн., що відповідно до наданого позивачем розрахунку складає: 3786,99 грн. 2786,99 грн. ( сума нарахованої пені станом на 31.12.2016 року) = 1000 грн.\~\~ Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. З огляду на вищевказане суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина) 500 грн., а також штрафу (процентна складова) 2939,84 грн. задоволенню не підлягають. В той же час є підставними вимоги про стягнення решти заборгованості, що становить 57796,79 грн. За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема у разі у разі задоволення позову на відповідача , тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 1600 грн. судового збору.

Outcome: approved