Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-електромаш" про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, в якому просила стягнути з останнього заборгованість по заробітній платі у розмірі 12584,10 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, а саме з 01.08.2018 року по 25.06.2019 року у сумі 31860,00 грн., в обґрунтування позову зазначила, що вона у період з 09 лютого 2009 року по 01 серпня 2018 року знаходилась у трудових відносинах з ТОВ «Авто-електромаш». Під час знаходження позивача у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 12584,10 грн., окрім того у зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача та враховуючи те, що з моменту звільнення з 01.08.2018 року по 25.06.2019 року пройшло 225 робочих днів, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки в розрахунку, який складає 31860,00 грн. В добровільному порядку відповідач відмовляється погасити заборгованість по заробітній платі, тому вона змушена звернутися за поновленням її порушеного права на оплату праці до суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18 січня 2019 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за юридичною адресою, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не поданий. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. 09.02.2009 року [PERSON] було прийнято на роботу до ТОВ «Авто-електромаш» на посаду контролера верстатних та слюсарних робіт на підставі розпорядження №02 від 10.02.2009 року, 01.08.2018 року [PERSON] звільнено з посади за ст. 38 КЗпП України на підставі розпорядження №39 від 01.008.2018 року, що підтверджено трудовою книжкою № 9321571 (а.с. 7-12). Згідно відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) щодо [PERSON] вбачається, що ТОВ «Авто-електромаш» (код страхувальника 32125274) було нараховано позивачу заробітну плату за березень місяць 2018 року у розмірі 3723,00 грн., квітень 2018 року - 4038,77 грн., травень 2018 року 3723,00 грн., червень 2018 року 2278,90 грн. (а.с. 12-13). 20.12.2018 року представником позивача було подано запит до ТОВ «Авто-електромаш» щодо надання довідки про заборгованість товариства по заробітній платі [PERSON] та повідомити представника позивача, чи розрахувалось в повному обсязі товариство з [PERSON] в день її звільнення, даний запит відповідачем проігнорований (а.с. 14). Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача по заробітній платі складає 324,00 + 3251,20 + 2997,00 + 2278,90 + 3733,00 = 12584,10 грн. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Оскільки, відповідачем не спростовано, суд вважає встановленим, що в день звільнення ТОВ «Авто-електромаш» не виплатило позивачу належних їй сум у строки, зазначені уст. 116 КЗпП України. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі розміром 12584,10 грн. за період з березня 2018 року по липень 2018 року. В даному випадку суд за відсутності доказів зі сторони відповідача щодо виплати нарахованих сум, виходить з пояснень позивача щодо невиплати заробітної плати. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 27 цього Закону встановлено, що середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 02.02.1995 року №100, відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включається: основна заробітна плата; доплати і надбавки; виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Нарахування виплат при обчисленні середньої заробітної плати, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадку, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.2,3,4,8 Порядку). Відповідно до ст. 168.1.1 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Відповідно до ст. 168.3 Податкового кодексу України, розрахунок податкових зобов`язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем, органами Пенсійного фонду України). Судом визначено, що період затримки фактичного розрахунку по заробітній платі із позивачем, за час затримки розрахунку за період з 01.08.2018 року по день розгляду справи в суді 25.06.2019 року, складає 225 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 31860,00 грн. (141,60 грн. середньоденна заробітна плата Х 225 робочих дні за час затримки розрахунку). При цьому, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, оскільки позивач вказала середньоденну заробітну плату саме в розмірі 141,60 грн., просила стягнути заробіток за час затримки розрахунку відповідно до положень ст. 117 КЗпП України, її розрахунок здійснений на час подання позовної заяви, а судом на час ухвалення судового рішення. В зв`язку з викладеним позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати на користь держави, оскільки позивач під час звернення до суду була звільнена від їх сплати. На підставі викладеного,

Outcome: approved