Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Позивач звернувя до суду із позоними вимогами про визнання права власності на частку в нерухомому майні та зняття з нього арешту. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що він - [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 30.05.1981 року і на даний час перебувають у шлюбі до цього часу. У період їх шлюбу, його дружина [PERSON] , [INFO] , за його письмовою згодою, придбала нежиле приміщення «Б», що знаходиться в будинку під номером [ADDRESS] , загальною площею 104,0 кв.м. 13.05.2021 року приватним виконавцем Бурко А.М., при примусовому виконанні судового наказу №911/438/20, виданого 28.09.2020 року, Господарським судом Київської області про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 91 000,00 грн. заборгованості за дозволеним овердрафтом, 112 958,96 грн. за недозволеним овердрафтом, 48 994, 87 грн. заборгованості за відсотками та 3 794, 39 грн. судового збору, була винесна постанова про опис та арешт майна боржника, відповідно до якої було описано та накладено арешт на нежитлове приміщення «Б» загальною площею 104,0 кв.м, РНМ 38674854, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Вказане приміщення є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] та [PERSON] , йому належить частина цього приміщення, і накладенням арешту на його частину приміщення, оскільки він є співвласником приміщення, але не є боржником у виконавчому провадженні № 64385346 є незаконним. Тому просить суд визнати за ним - [PERSON] право власності на 1/2 частину нежилого приміщення «Б», що знаходиться в будинку під номером [ADDRESS] , загальною площею 104,0 кв.м. А також зняти арешт з належної йому, [PERSON] 1/2 частини нежилого приміщення «Б», що знаходиться в будинку під номером [ADDRESS] , загальною площею 104,0 кв.м., що був накладений постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурко Арсеном Мохаммед про опис та арешт майна від 13.05.2021року ВП № 64385346. Оскільки він звільнений від сплати судового збору, то судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою суду від 07.07.2021 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] , заявлені позовні вимоги визнала в повному обсязі, надала до суду письмову заяву, про визнання позовних вимог. Із змісту якої вбачається, що нежиле приміщення «Б» за адресою: [ADDRESS] загальною площею 104,0 кв.м, вона придбала за Договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 28 грудня 2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Малашенко О.І. Славутицького міського нотаріального округу Київської області за реєстровим номером 2242. Відповідно до п.4.3 Договору нежиле приміщення придбане нею за письмовою згодою її чоловіка, [PERSON] . Дане нежиле приміщення є спільною сумісною власністю подружжя, набуте під час їх шлюбу і йому належить Ѕ частина даного приміщення. Відповідач Акціонерне Товариство «Райффайхзен Банк», до суду надіслав письмовий відзив, із змісту якого вбачається, що вони позовні вимоги не визнають, просять відмовити в повному обсязі, вважають, що у такий спосіб [PERSON] , хоче уникнути своїх боргових зобов`язаннь. Третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Бурко Арсен Мохаммед, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, в судове засідання ніяких письмових заяв не надіслав. В судове засідання 18.10.2021 року, позивач не з,явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Представник позивача - адвокат Марченко Н.І., в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, у суді дала пояснення аналогічно викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, у суді дала пояснення аналогічно викладеним у відзиві. Представник відповідача Акціонерного Товариства «Райффайхзен Банк», адвокат Коваленко С.О., позовні вимоги не визнала, у суді дала пояснення аналогічно викладеним у відзиві. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] та відповідач [PERSON] , перебувають у шлюбі з 30.05.1981 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданим 30.05.1981 року Новгород-Сіверським райвідділом ЗАГС Чернігівської області. 28 грудня 2012 року відповідач [PERSON] придбала у [PERSON] , нежиле приміщення «Б», що знаходиться в будинку під номером [ADDRESS] , загальною площею 104,0 кв.м. Про що зареєстровано в реєстрі за номером 2242. При цьому відповідно до п. 4.3. Договору купівлі - продажу нежилого приміщення, Покупець повідомляє Продавця про той факт, що вона купує нежиле приміщення за письмовою згодою свого чоловіка, [PERSON] , справжність підпису на заяві якого засвідчено [PERSON] , - приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області 28 грудня 2012 року зар.№2241. Право власності на вказане нежитлове приміщення зареєстроване на ім`я [PERSON] , в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 28.12.2012, номер запису 337 в книзі 3-01-06/1-20, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 263308596 від 25.06.2021 року. 13 травня 2021 року Постановою про опис та арешт майна боржника, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Бурко Арсеном Мохаммед у ВП №64385346, було накладено арешт, по примусовому виконанню наказу № 911/438/20, виданого 28.09.2020 року Господарським судом Київської області про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 91 000,00 грн. заборгованості за дозволеним овердрафтом, 112 958,96 грн. за недозволеним овердрафтом, 48 994, 87 грн. заборгованості за відсотками та 3 794, 39 грн. судового збору, відповідно до якого було описано та накладено арешт на нежитлове приміщення «Б» загальною площею 104,0 кв.м, РНМ 38674854, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно Статуту Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» , протоколом Загальних зборів акціонерів №Зб-62 від 23.04.2021 року, прийнято рішення про зміну найменування Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на Акціонерне товариство «Райффайзен Банк». Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» є правонаступником за всіма правами та обов,язками Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин та відповідних їм правовідносин, суд виходить з положень Сімейного та Цивільного кодексів України, інших актів цивільного законодавства, які регулюють спірні відносини. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положеннями ч.1,2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. За правилами ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (чинного з 01 січня 2004 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як визначено ч.1 ст.61 цього Кодексу об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч.2 цієї статті об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України, майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як передбачено ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінка суду аргументів сторін, доказів. Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Відповідно до статті 73 СК України за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. З наданих документів, суд робить висновок, що позивач - [PERSON] , не є учасником у виконавчому провадженні № 64385346 про стягнення на користь АТ "Райффайзен Банк Аваль" 91 000,00 грн. заборгованості за дозволеним овердрафтом, 112 958,96 грн. за недозволеним овердрафтом, 48 994, 87 грн. заборгованості за відсотками та 3 794, 39 грн. судового збору. Відповідно до даних, що містяться у постанові про відкриття виконавчого провадження № 64385346, виконавчий лист №911/438/20 був виданий господарським судом Київської області на примусове виконання його рішення від 02.09.2020 року. [PERSON] , не приймав участі у справі № 911/438/20, що розглядалася господарським судом Київської області, рішення у вказаній справі стосувалося лише ФОП [PERSON] . Так, рішенням господарського суду Київської області від 02.09.2020 року у справі №911/438/20 встановлено, що заборгованість в сумі 252 953,83 грн., виникла у фізичної особи-підприємця [PERSON] перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у зв`язку із невиконанням зобов`язань за додатковим договором (на встановлення кредитної лінії) № 1 до договору про відкриття та ведення поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжної картки №011/2326/83612 (далі - Кредитний договір). Згідно пункту 1.4 договору в редакції, викладеній у додатковій угоді № 1 від 30.04.2013 року кредит надавався виключно з метою фінансування господарської (підприємницької) діяльності позичальника. Рішенням суду встановлено, що до 03.04.2016 року ФОП [PERSON] , виконувала зобов`язання за договором, направляла кошти на часткове погашення овердрафту. В рішенні суду також зазначено наступне: «Як вбачається з виписки про рух коштів від 23.12.2019 на рахунку відповідача за період з 16.07.2012 по 26.06.2018, останній використовував кредитні кошти шляхом зняття готівки в період з 16.07.2012 (дата першого зняття готівки) до 04.04.2016 (дата останнього зняття готівки). Сума кредиту також збільшувалась за рахунок договірного списання банком з рахунку відповідача комісії банку за зняття готівки відповідно до тарифів банку в порядку, визначеному в п. 5.1 кредитного договору.» Вказані обставини, встановлені рішенням господарського суду Київської області від 02.09.2020 року, свідчать про те, що борг, який є предметом стягнення у виконавчому провадженні №64385346, виник із договору, який є особистим зобов`язанням ФОП [PERSON] , укладався з метою здійснення нею підприємницької діяльності, позивач не надавав своєї згоди на отримання [PERSON] , кредиту, кошти, отримані ФОП [PERSON] , за кредитним договором, використовувалися нею на власний розсуд, не в інтересах сім`ї, в тому числі і не в оплату вартості нежитлового приміщення, що є предметом спору у даній справі. Посилання представника банку на висновок Верховного Суду у справі № 723/826/19, що позов [PERSON] , є намаганням уникнути майнової відповідальності по примусовому виконанню рішення суду про стягнення заборгованості за отримані та неповернуті кошти його дружиною є недоречним. Дійсно при розгляді справі № 723/826/19, Касаційним судом було встановлено і здобуту докази, що саме в конкретній справі № 723/826/19, «поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника». В даному випадку, судом уважно було досліджено докази сторін як на обґрунтування так на заперечення позовних вимог, у судовому засіданні, не надано доказів, крім висловлених припущень представником банку, що захищаючи свої права, позивач у такий спосіб хоче уникнути кредитної відповідальності, доказів на обґрунтування таких тверджень суду не надано. За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується правових підстав для зняття арешту з майна, то суд виходить зі слідуючого. Судом встановлено, що 13 травня 2021 року Постановою про опис та арешт майна боржника, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Бурко Арсеном Мохаммед у ВП №64385346, було накладено арешт, по примусовому виконанню наказу №911/438/20, виданого 28.09.2020 року Господарським судом Київської області про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 91 000,00 грн. заборгованості за дозволеним овердрафтом, 112 958,96 грн. за недозволеним овердрафтом, 48 994, 87 грн. заборгованості за відсотками та 3 794, 39 грн. судового збору, відповідно до якого було описано та накладено арешт на нежитлове приміщення «Б» загальною площею 104,0 кв.м, РНМ 38674854, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За змістом ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки позовні вимоги про зняття арешту з майна є похідними від вимог про визнання права власності на 1/2 частину майна як спільного сумісного майна подружжя, які задоволені в повному обсязі, та за [PERSON] , визнано право власності на 1/2 частину нежилого приміщення «Б», що знаходиться в будинку під номером [ADDRESS] , загальною площею 104,0 кв.м., то суд вважає, що задоволенню підлягають також позовні вимоги про зняття арешту з вищезазначеного об,єкта нерухомості в розмірі Ѕ частини нежилого приміщення. СУДОВІ ВИТРАТИ. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч.ч.2,3 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи вбачається, що 31.05.2021 року між позивачем та адвокатом Марченко Н.І., було укладено Договір про надання правової допомоги. 18.10.2021 року відповідно до Акту приймання-передачі правових послуг та квитанцій до прибуткових касових ордерів б/н від 31.05.2021 року та 18.10.2021 року [PERSON] , сплачено 1500,00 гривень та 4000,00 гривен, всього 5500,00 гривень. Таким чином, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати, пов`язані з професійно правничої допомоги в розмірі 5500,00 гривень. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач [PERSON] , має посвідчення 2 категорії учасника ліквідації наслідків на ЧАЕС, і звільнений від сплати судового збору, а його позовні вимоги задоволені, то з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved