Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відносився до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого була [PERSON] , а членом такого [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (позивач), а також [PERSON] , який хоч і проходив службу в рядах Радянської армії з 20.11.1989р. та був знятий з реєстрації місця проживання, однак не втратив права на частку у майні такого. Вказують, що [INFO] помер їхній (позивачів) батько [PERSON] , після смерті якого спадщину прийняла його дружина [PERSON] , як спадкоємиця першої черги спадкування за законом, у відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що було встановлено рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 04.06.2018р. у справі №448/1215/16-ц. Зазначають, що [INFO] р. померла їхня (позивачів) матір [PERSON] і вищевказаним судовим рішенням встановлено, що спадщину після її смерті, а саме 2/5 частки спірного будинковолодіння, прийняли її діти: [PERSON] і [PERSON] (позивач), в результаті чого їхні частки у спірному будинковолодінні збільшились та становлять по 2/5 кожному. Вказують, що позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , однак нотаріусом йому роз`яснено право звернення до суду із відповідним позовом про визнання права власності на спірне будинковолодіння, оскільки матір`ю за життя не переоформлено право власності на таке у частках. Вказують, що беручи до уваги те, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом 1/5 частки у майні колишнього колгоспного двору після смерті своєї матері [PERSON] , спадщину прийняв, та враховуючи те, що вони претендують на частку у майні колишнього колгоспного двору, як його учасники (по 1/5 частки), а також те, що відсутність належних правовстановлюючих документів на майно колгоспного двору створює складнощі в належному оформлені їхніх прав власності, просять суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на 2/5 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , а за позивачем [PERSON] право власності на 1/5 частку такого. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак подали через канцелярію суду заяви в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять слухати справу у їх відсутності. Представник відповідача Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності та проти позову не заперечує. Третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Яксманицький Р.С. в судове засідання не з`явився, проте подав копії сторінок спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , за №118/2016 та просив справу слухати у його відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206\~ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1статті 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що будинковолодіння [ADDRESS] відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого була [PERSON] , а членом такого [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (позивач), [PERSON] (позивач). Даний факт вже був встановлений рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 04.06.2018 року по справі № 448/1215/16-ц за позовом [PERSON] до Мостиської міської ради Львівської області, треті особи державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Яксманицький Роман Степанович, [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно, яким за [PERSON] , [INFO] , (сестрою позивачів) визнано право власності на 2/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зазначене судове рішення Мостиського районного суду Львівської області від 04.06.2018р. набрало законної сили та у відповідності до вимог ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України, таке має преюдиціальний характер при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, в тому числі при розгляді даної цивільної справи. Зокрема, даним рішенням встановлено, що: - спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] належав колгоспному двору, членами якого, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: [PERSON] (голова двору), її чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] та сини [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивач); - виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/5 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами; - після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , його право власності на 1/5 частину вищевказаного житлового будинку перейшло за загальними правилами спадкування до дружини [PERSON] , у відповідності до вимог ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР, яка з урахуванням своєї 1/5 частини у майні колгоспного двору, стала власником 2/5 частин такого. Так, [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] До складу даної спадщини входить право власності на 2/5 частин спірного будинковолодіння. Вищевказаним судовим рішенням також було встановлено, що у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. було заведено після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкову справу №118/2016. Згідно матеріалів такої, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом є донька померлої [PERSON] та син померлої [PERSON] (позивач), які у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті своєї матері, оскільки постійно проживали разом із нею на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявили про відмову від спадщини. Інший спадкоємець за законом, а саме син померлого - [PERSON] (позивач) спадщину не прийняв, так як протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України заявив про відмову від неї в користь [PERSON] . Таким чином, після смерті [PERSON] її право власності на 2/5 частини вищевказаного житлового будинку перейшло за загальними правилами спадкування до доньки [PERSON] та сина [PERSON] (позивача), в результаті чого їхні частки у спірному будинковолодінні збільшилися і становили по 2/5 частки кожному. Отже, вказаним судовим рішенням встановлено членів колгоспного двору, які станом на 15.04.1991 року не втратили своє право на частку в майні колгоспного двору, коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] та протягом встановленого законодавством строку не заявили про відмову від такої. Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом, які б прийняли спадщину, встановлено не було. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] майно (2/5 частки у спірному будинковолодінні, що належала їй як члену колгоспного двору і яку вона успадкувала після смерті [PERSON] (чоловіка)) успадкували саме діти останньої: донька [PERSON] та син [PERSON] (позивач). В той же час, через відсутність правовстановлюючого документу на спірне будинковолодіння позивачі не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватися з 1 січня 2013 року. Отже, з 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначеніст.19Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Таким чином, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та належність такого до суспільної групи «колгоспний двір», право позивачів на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим такі звернулися до суду із вказаним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 28.02.1992р. виданий голові двору [PERSON] ; копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 04.06.2018 року по справі №448/1215/16-ц; копією свідоцтва про смерть [PERSON] ; копією свідоцтва про смерть [PERSON] ; листом-повідомленням від приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. від 15.04.2019р. №580/02-14 про відмову позивачу [PERSON] у оформленні спадкових прав на спірне будинковолодіння; копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; копіями сторінок із спадкової справи №118/2016, заведеної після смерті [PERSON] ; копіями паспортів позивачів по справі; іншими матеріалами справи.. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивачів на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачами права власності на спірне майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , зокрема: за позивачем [PERSON] право власності на 2/5 ідеальні частини (1/5 - яка належала йому як члену колгоспного двору і 1/5 - яку позивач успадкував після смерті [PERSON] ); за позивачем [PERSON] - право власності на 1/5 ідеальну частину такого (яка належала йому як члену колгоспного двору).

Outcome: approved