Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 126772,34 гривень, а також компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі 11778,20 грн. У підтвердження позовних вимог посилається на те, що з 06.11.2009 року позивач працювала на посаді головного бухгалтера підприємства за сумісництвом с оплатою 0,5 окладу до Дніпропетровського міського комунального підприємства теплових мереж «Дніпротепломережа» правонаступником якого є Комунальне підприємство «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради. 06.12.2019 р. позивач написала заяву на звільнення з посади бухгалтера за власним бажанням, але з наказом про звільнення не ознайомлена до цього часу. Крім того позивачу не було виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 126772 грн.34 коп. за період з квітня 2017 по грудень 2019 р. 08.02.2019 року розпорядженням Дніпровського міського голови № 9/8-2-рк було створено ліквідаційну комісію Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради. 27.11.2019 р. рішенням сесії Дніпровської міської ради 7 скликання №45/50 було вирішено припинити шляхом ліквідації юридичну особу - Комунальне підприємство «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради, код ЄДРГЮУ 03342238. 05.12.2019 року розпорядженням Дніпровського міського голови № 1-5/12-рк створено комісію з припинення як юридичної особи КП «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради. 12.12.2019 р. згідно Акту прийому-передачі бухгалтерської та іншої документації по КП «Дніпротепломережа» ДМР здійснено передачу документів. Головою ліквідаційної комісії Завертайним І.Б. було внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про знаходження підприємства в процесі припинення з 11.12.2019 р. та відомості про заявлення кредиторами своїх вимог у строк до 11.02.2020 р. В зв`язку з тим, що головою ліквідаційної комісії не здійснено публікації в друкованому органі і не визначено адресу і місце для пред`явлення кредиторами своїх вимог позивачем 07.02.2020 р. була направлена заява кредитора про грошові вимоги на адреси: Дніпровської міської ради, КП «Дніпротепломережа» ДМР, Голови ліквідаційної комісії Завертайному І.Б. Позивач отримала відповідь за № 32 від 12.02.2020 р., з якої вбачається про неможливість розглянути дане питання у зв`язку з відсутністю необхідних документів, при цьому всі належні документи в наявності у відповідача. Позивачем 21.02.2020 року було направлено відповідь з додатком-копії розрахункових листів 2017-2019 р.р. та довідка про заборгованість по заробітній платі станом на 30.09.2019 р., але відповідь до цього часу не отримано. Також позивач просить суд стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі 11778,20 грн. Представник відповідача правом на подачу письмового відзиву не скористався. Представник третьої особи надав до суду письмові пояснення, зазначивши, що не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не надала доказів фактичного припинення трудових відносин з роботодавцем, а також довідка про заборгованість по заробітній платі не містить обов`язкових реквізитів офіційного документу та підпису голови ліквідаційної комісії. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 06.11.2009 року позивач була прийнята на посаду головного бухгалтера за сумісництвом с оплатою 0,5 окладу до Дніпропетровського міського комунального підприємства теплових мереж «Дніпротепломережа» правонаступником якого є Комунальне підприємство «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради відповідно до наказу № 9-к від 06.11.2009 року. 08.02.2019 року розпорядженням Дніпровського міського голови № 9/8-2-рк було створено ліквідаційну комісію Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради. 27.11.2019 р. рішенням сесії Дніпровської міської ради 7 скликання №45/50 було вирішено припинити шляхом ліквідації юридичну особу - Комунальне підприємство «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради, код ЄДРГЮУ 03342238. 05.12.2019 року розпорядженням Дніпровського міського голови № 1-5/12-рк створено комісію з припинення як юридичної особи КП «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради, відповідно до ст.. 492 КЗпП України письмово попередити працівників комунального підприємства про наступне їх вивільнення згідно з ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією. 12.12.2019 р. згідно Акту прийому-передачі бухгалтерської та іншої документації по КП «Дніпротепломережа» ДМР здійснено передачу документів. Головою ліквідаційної комісії Завертайним І.Б. було внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про знаходження підприємства в процесі припинення з 11.12.2019 р. та відомості про заявлення кредиторами своїх вимог у строк до 11.02.2020 р. В зв`язку з тим, що головою ліквідаційної комісії не здійснено публікації в друкованому органі і не визначено адресу і місце для пред`явлення кредиторами своїх вимог позивачем 07.02.2020 р. була направлена заява кредитора про грошові вимоги на адреси: Дніпровської міської ради, КП «Дніпротепломережа» ДМР, Голові ліквідаційної комісії Завертайному І.Б. Відповідно до ст.. 105 ЦК України, учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. У ст..\~111\~ЦК України\~зазначено,\~з дати\~внесення до\~Єдиного державного\~реєстру юридичних\~осіб,\~фізичних осіб\~-\~підприємців та\~громадських формувань\~запису про\~рішення засновників\~(учасників)\~юридичної особи,\~суду або\~уповноваженого ними\~органу щодо\~ліквідації юридичної\~особи ліквідаційна\~комісія (ліквідатор)\~зобов`язана\~вжити всіх\~необхідних заходів\~щодо стягнення\~дебіторської заборгованості\~юридичної особи,\~що ліквідується,\~та письмово\~повідомити кожного\~з боржників\~про припинення\~юридичної особи\~в установлені\~цим Кодексом\~строки.\~Ліквідаційна комісія (ліквідатор) заявляє вимоги та позови про стягнення заборгованості з боржників юридичної особи. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов`язана повідомити учасників юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, про її участь в інших юридичних особах та/або надати відомості про створені нею господарські товариства, дочірні підприємства. Згідно зі ст.. 112 ЦК України, у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до розрахункового листа заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем становить 126772 грн.34 коп. за період з квітня 2017 по грудень 2019 р. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~1950\~року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 13 Конвенції, що має назву «Право на ефективний засіб юридичного захисту», проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження». У розвиток положень цієї статті Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також наголошує на необхідності оцінки ефективності обраного зацікавленою особою способу захисту. Зокрема, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v .the United Kingdom, (22414/93) [1996| ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьев проти України» (заява №38722/02) суд зазначає, що засіб захисту, котрий вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року Позивач має право на індексацію своєї заробітної плати. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів,нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Заробітна плата виплачувалась нерегулярно і за порушення термінів виплати заробітної плати внаслідок чого Позивач згідно із ст.2 та 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» має право на компенсацію втрати частини заробітної плати. Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати ,у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата та інші. Зазначені положення також викладені у Постанові Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати». Основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем заробітної плати, що носить тривалий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою, організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Аналогічні норми закріплені в ст.34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати, у зв`язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку,встановленому чинним законодавством. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати при підготовці проміжного балансу на 30.09.2019 року за серпень 2019 року було здійснено нарахування у сумі 11778 грн.20 коп. Статтею 3 Закону № 2050-ІІІ передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Розрахунок проведений без врахування компенсації за невикористану відпустку, яка є доходом, що має разовий характер та не підпадає під дію ч.2 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 126772,34 грн. за період з квітня 2017 року по грудень 2019 року та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі 11778,20 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн., а також судовий збір на користь держави в розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved