Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, який уточнювала в процесі розгляду справи, до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю В позовній заяві позивачка зазначила, що вона та [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами. Їх батько [PERSON], помер 12.03.1990 року, мати [PERSON] померла 02.01.1997 року. Її батько за життя заповіту не склав, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 39/200 часток будинку №29 по вул. Анашкіна Олександра в м. Запоріжжя, яку мати [PERSON] прийняла за законом, але за життя так і не оформила своїх спадкових прав. [PERSON] 15.11.1996 року склала заповіт відповідно до якого позивачка та її сестри у рівних долях спадкують майно, яке належить їй. [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після смерті їх матері [PERSON], про що надала нотаріусу відповідну заяву. Після її смерті позивачка прийняла спадщину за заповітом у вигляді 1/2 частки від частки житлового будинку №29 по вул. Анашкіна Олександра в м. Запоріжжя. На даний час позивачка є власником 39/200 часток вищевказаного житлового будинку. За даними ТОВ «ЗМБТІ» 39/200 часток житлового будинку № 29 по вул. Анашкіна Олександра в м. Запоріжжя належить [PERSON], 61/100 часток будинку належить [PERSON], 39/200 часток будинку належать позивачу. Сестра позивачки [PERSON] померла 27.10.2006 року. [PERSON] та [PERSON] є доньками померлої [PERSON] та спадкоємцями першої черги, які прийняли спадкове майно розташоване на території смт. Молодіжне, Сімферопольського району Автономної Республіки Крим в Україні. Спадкоємиці [PERSON] та [PERSON] відмовилися від права на спадкування після смерті [PERSON], [INFO] Після смерті [PERSON] позивачка заволоділа її майном у вигляді 39/200 часток житлового будинку №29 по вул. Анашкіна Олександра в м. Запоріжжя та відкрито і безперервно володіє нерухомим майном понад 10 років. У звязку з цим позивачка вимушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю. Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, просила задовольнити позов в повному обсязі та свою позицію обґрунтовувала посиланням на вимоги ст. 344 ЦК України. Відповідачка [PERSON] надіслала заяву, в якій просила суд розглянути справу на розсуд суду. Ухвалою Шевченківського районного суду від 01.11.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. При цьому відповідачі про причини своєї неявки не повідомили, не подали відзив, а сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясуванню обставин справи, прийшов до наступних висновків. Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами, що підтверджується посвідкою про народження №2181218, яке видане 30.10.1938 року на імя [PERSON], в якому батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. 13.12.1931 року позивачка одружилась та змінила прізвище з «Бражник» на «Павелко». Їх батько\~[PERSON],\~помер 12.03.1990\~року,\~мати \~[PERSON] померла\~02.01.1997\~року, що підтверджується свідоцтвами про смерть II-ЖС №445932 та I-ЖС№034818. Їх батько за життя заповіту не склав, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 39/200 часток будинку №29 по вул. Анашкіна Олександра в м. Запоріжжя, яку мати [PERSON] прийняла за законом, але за життя так і не оформила своїх спадкових прав. [PERSON] 15.11.1996 року склала заповіт відповідно до якого позивачка та її сестри у рівних долях спадкують майно, яке належить їй, що підтверджується заповітом серії ААВ №038576. [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після смерті їх матері [PERSON], про що надала нотаріусу відповідну заяву. Після її смерті позивачка прийняла спадщину за заповітом у вигляді 1/2 частки від частки житлового будинку №29 по вул. Анашкіна Олександра в м. Запоріжжя, вартість спадкового майна складає 93103,00 грн., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом НВА 770361, виданим 12.10.2016р. На даний час позивачка є власником 39/200 часток вищевказаного житлового будинку, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №70933602. \~ \~ \~ \~Згідно з даними ТОВ «ЗМБТІ» 39/200 часток житлового будинку № 29 по вул. Анашкіна Олександра в м. Запоріжжя належить [PERSON], 61/100 часток будинку належить [PERSON], 39/200 часток будинку належать позивачу, що підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок інвентаризаційна справа №12936/722203. Сестра позивачки [PERSON], яка проживала у [INFO], померла 27.10.2006 року. [PERSON] та [PERSON] є доньками померлої [PERSON] та спадкоємцями першої черги, які прийняли спадкове майно розташоване на території смт. Молодіжне, Сімферопольського району Автономної Республіки Крим в Україні (а.с. ). Спадкоємиці [PERSON] та [PERSON] відмовилися від права на спадкування після смерті [PERSON], [INFO] Інших спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] немає. \~ \~ \~ \~ \~ \~У звязку з тим, що 27.04.2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території, тимчасово окупованої внаслідок збореної агресії Російської Федерації, - Автоногмної Республіки Крим та міста Севастополь, встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності в умовах цього режиму, додержання та захисту прав фізичних та юридичних осіб», а будь-який акт (рішення, документ), виданий органами Російської Федерації не мають юридичної сили на території України, позивачка звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту. В межах розгляду заяви Пятою Запорізькою державною нотаріальною конторою надано лист з якого вбачається, що відповідно інформаційної довідки №49637492 від 27.10.2017 року після померлої 27.10.2006 року [PERSON] спадкову справу заведено у Симферопольській районній державній нотаріальній конторі. Після смерті [PERSON] позивачка добросовісно заволоділа її майном у вигляді 39/200 часток житлового будинку №29 по вул. Анашкіна Олександра в м. Запоріжжя та відкрито і безперервно володіє нерухомим майном понад 10 років, що підтверджується актом про фактичне місце проживання у спірному будинку та показаннями допитаної в якості свідка [PERSON] Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Як зазначено в пунктах 9,13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 « Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. Відповідно до ч.2 ст. 344 Цивільного кодексу України, особа яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). На підставі викладеного,

Outcome: approved