Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом в якому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] батьком, народженого [INFO] , [PERSON] та стягнути з нього на її користь, аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в 2018 році вона познайомилася з відповідачем і у них виникли близькі стосунки. З січня 2019 року вони почали спільно проживати у її будинку, мали спільний побут, бюджет, разом вели господарство, тобто проживали однією сім`єю у фактичних шлюбних відносинах. Сторони вважали себе сім`єю, мали гарні стосунки з родичами з обох боків, планували народити спільну дитину. У липні 2019 року позивач завагітніла і вони з [PERSON] почали готуватися до народження дитини. В грудні стосунки сторін погіршали і вони стали проживати окремо та припинили спілкування. [INFO] позивач народила сина [PERSON] , відомості про батька були внесені в актовий запис на підставі ст. 135 СК України, оскільки на момент народження дитини сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі. Просить позовні вимоги задовольнити, визнати відповідача батьком [PERSON] , стягнути з нього на користь позивача, аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу та понесені позивачем судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву в якій просила розглянути справу в її відсутність та підтримала позовні вимоги. Відповідач на розгляд справи не з`явився надавши заяву про розгляд справи в його відсутність, вимоги позову визнав у повному обсязі, просив застосувати положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з`явилися до суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, не заперечували задоволення заявлених вимог. Відповідно до ухвали суду від 15 червня 2020 року справа призначена в підготовче судове засідання. Враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку, що доречно застосувати ч. 3 ст. 200 ЦПК України в якій зазначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову із наступних підстав. Відповідно до ст.7 СК України, суд при розгляді справ про регулювання сімейних відносин повинен забезпечити можливість здійснення прав дитини, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні та максимально можливо враховувати інтереси дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Сімейного Кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК). З свідоцтва про народження дитини та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, що маються в матеріалах справи (а.с. 27,30) вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] , запис про батька зроблено на підставі ст. 135 СК України. Як вбачається з копії індивідуальній картки вагітної ( [PERSON] ) батьком дитини записаний [PERSON] , 1981 року народження(а.с.29). В матеріалах справи маються копії фотокарток на яких зображені [PERSON] та [PERSON] в сімейній обстановці та разом з дитиною позивача від попередніх стосунків, родичами (а.с.13-26). Таким чином матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] є батьком [PERSON] даний факт визнається й відповідачем. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до долучених позивачем на а.с.31-32 довідок про склад сім`ї, син [PERSON] проживає разом з нею в [ADDRESS] . Проаналізувавши наявні докази суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню 1/4 частина його доходу на утримання дитини, з врахуванням доходів та витрат сторін, а також інтересів та потреб в матеріальному забезпеченні дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, оскільки на момент звернення до суду з позовом позивач була звільнена від сплати судового збору в частині однієї з вимог, то з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 420 гривень на користь позивача - за вимогу про визнання батьківства та 840 гривень 80 копійок у дохід держави - за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved