Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок та надвірні будівлі, які розташовані в м.Батурин Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Шевченка,58, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вищевказане домоволодіння відноситься до типу «колгоспних дворів» і належало її матері [PERSON], яка померла 05.10.2009 року, проте, у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належне [PERSON] домоволодіння, позивач, як спадкоємець за заповітом, не може оформити спадщину, що позбавляє її можливості в повній мірі реалізувати свої права на успадковану нею нерухомість, тому за захистом своїх прав вона змушена звернутися до суду. Сторони в судове засідання не з»явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі; представник відповідача заперечень проти позову [PERSON] не має. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши усі докази по справі, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. В судовому засіданні встановлено, що господарство, яке розташоване в м.Батурин Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Шевченка,58 має статус колгоспного двору і станом на 15.04.1991 року в ньому проживали батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] (а.с.7,8,9). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.6 Постанови від 22.05.1995 року № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами), до правовідносин, що виникли до 15.04.1991 року, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно із Законом УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" (від 02.06.1968р.) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я, по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію ЗУ «Про власність» 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Таким чином, враховуючи вимоги законодавства, які регулювали власність колгоспного двору, домоволодіння в м.Батурин Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Шевченка,58, на праві власності належало в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] Проте, у власників відсутні правовстановлюючі документи на належні їм частини домоволодіння, оскільки на момент його зведення реєстрація будинку у сільській місцевості не вимагалася. Згідно зі свідоцтвом про смерть від 26.04.2000 року серії І-ЕЛ № 083725, [PERSON] помер 26.04.2000 року (а.с.4). Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 13.07.2017 року № 1729/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась, оскільки ніхто із спадкоємців із заявами до нотаріуса не звертався (а.с.28,29). Відповідно до ст. 524, 525 ЦК УРСР, який діяв на момент смерті [PERSON], спадкоємство здійснювалось за законом і за заповітом. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав нотконторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки мати позивача на момент смерті [PERSON] проживала разом з ним і фактично вступила у користування та розпорядження належною йому часткою домоволодіння, то вона вважається такою, що прийняла спадщину після його смерті. [PERSON] померла 05.10.2009 року, залишивши за життя заповіт, згідно з яким все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.5,26). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на дану нерухомість. Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 13.07.2017 року №1724/01-16, спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] була відкрита 10.12.2009 року за заявою [PERSON]; свідоцтва про право на спадщину не видавалось (а.с.26,27). Таким чином, позивач, окрім іншого, успадкувала після смерті [PERSON] домоволодіння, розташоване в м.Батурин Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Шевченка,58. Проте наразі [PERSON] не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на вищевказану спадщину та належним чином зареєструвати своє право власності на успадковану нерухомість, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які посвідчують право власності спадкодавця на належне їй майно (а.с.16). Згідно з повідомленням КП «Прилуцьке МБТІ» від 09.06.2017 року, станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок, розташований в м.Батурин Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Шевченка,58, не зареєстровано (а.с.15). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна, відомості про об»єкт нерухомості, розташований в м.Батурин Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Шевченка,58, у вказаних реєстрах відсутні (а.с.19). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], у встановленому законом порядку прийняла спадщину, в померлої спадкодавиці відсутні правовстановлюючі документи на належний їй будинок з господарськими будівлями, які розташовані в м.Батурин Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Шевченка,58, що перешкоджає позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове нерухоме майно у нотаріуса, тому суд вважає за можливе її позов задовольнити. На підставі викладеного, ст.ст.13, 41 Конституції України, ст.ст.1217, 1223, 1268 ЦК України, ст.ст.524, 525, 548, 549 ЦК УРСР,

Outcome: approved