Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 22.06.2005 року сторони зареєстрували шлюб у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) . [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . На протязі тривалого часу, подружнє життя між Позивачем і Відповідачем не складається. На даний час сторони не підтримують шлюбних відносин і проживають окремо. Відсутність взаємовідносин і є головною причиною розірвання шлюбу. Сторони взаємно не намірені підтримувати шлюбні стосунки надалі. Формальне перебування в шлюбі в майбутньому Позивачу і Відповідачу будуть перешкоджати влаштовувати власне життя. Примирення з Відповідачем для подальшого спільного життя Позивач вважає неможливим. Позивач не має наміру в подальшому перебувати в юридично закріпленому, однак формальному шлюбі та вважає, що зберегти даний шлюб неможливо. Позивач в судовому засіданні 08.07.2021 року позов підтримав. Суду пояснив,що не зважаючи на надання судом строку на примирення, сторони не примирилися, наполягає на розірванні шлюбу. В судовому засіданні 23.07.2021 року відповідач позовні вимоги не визнала. У відзиві на позовну заяву зазначила, що позиція позивача жодним чином не підтверджена. Відповідач бажає, щоб діти росли в повноцінній сім"ї. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.06.2005 року сторони зареєстрували шлюб 22.06.2005 року у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) актовий запис № 776 (а.с. 6). Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого повторно, серії [NUMBER] від 23.06.2020 року батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони (а.с.5). Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого повторно, серії [NUMBER] від 23.06.2020 року батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони (а.с.5). Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого повторно, серії [NUMBER] від 23.06.2020 року батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони (а.с.5). Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого повторно, серії [NUMBER] від 23.06.2020 року батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони (а.с.5). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, можливість покладення судом в рішенні обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення, суперечило б інтересам іншого із подружжя, та призвело б до порушення одного із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин, зокрема принципу вільної згоди та добровільності їх існування. Судом надавався строк на примирення 3 місяці, однак сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим, що розірвання шлюбу суперечить інтересам позивача та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю. Дані обставини сторонами не оспорюються та доказуванню не підлягають. Однак, частиною 2 статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. З матеріалів справи встановлено, що станом на день звернення до суду неповнолітній дитині сторін - [PERSON] , [INFO] , виповнилось 15 років, а тому не підлягає до задоволення вимога про визначення місця проживання дитини з матір"ю. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved