Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з квартири [ADDRESS], накладений за державним виконавцем ВДВС Московського району м. Харкова .. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вказана квартира належить їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Зазначає, що з [PERSON] позивач перебувала у шлюбі з 1974 року по 05.03.2009 року. [INFO] [PERSON] помер. Позивач вказує, що колишній чоловік був зареєстрований в належній їй квартирі. Так, позивач мала бажання оформити договір дарування зазначеної квартири, однак дізналася, що на підставі наказу Печерського районного суду м. Харкова від 09.04.2009 року, яким було стягнуто з [PERSON] борг у розмірі 10524 грн., Московським ВДВС ХМУЮ накладено арешт на належну їй на праві власності квартиру. Позивач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та вчасно, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій розгляд справи просить здійснювати за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини: Постановою державного виконавця ВДВС Московського району м. Харкова Плетньовою Л.В. від 11.06.2009р. відкрито провадження № 13261151 з виконання судового наказу № 2-н-129-1/09 виданий 09.04.2009 року Печерським райсудом м. Києва про стягнення з [PERSON] суми у розмірі 10524,01 грн.. Цією ж, постановою накладено арешт на все майно боржника (а.с. 38). 23.09.2009 року постановою Московського ВДВС ХМУЮ вищевказане виконавче провадження закінчено (а.с. 39) Відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на підставі постанови про відкриття ВП 13261151 від 11.06.2009 року Московського ВДВС ХМУЮ накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.09.2004 року (а.с. 5,6, 34). Згідно зі ст.ст. 5, 55 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 21.01.2010р., чинній на час винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Як вбачається зі змісту вказаних норм, зазначені заходи примусового виконання підлягають вжиттю державним виконавцем відносно майна, належного боржникові. При цьому судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.09.2004 року. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В ході судового розгляду встановлено, що власником спірної квартири є саме позивач, даний факт підтверджений достатніми, належними і допустимими доказами у справі. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Виходячи зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес попри способи, перелічені у даній нормі, іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та вважає необхідним їх задовольнити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved