Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, зміну способу їх стягнення та стягнення половини вартості додаткових витрат на дитину. Позов мотивовано тим, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 27.05.1995 року. В спільному подружньому житті у нас народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюб з [PERSON] у них не склався і рішенням Івано-Франківського міського суду від 21.08.2012 року він розірваний, дітей залишено на проживання з нею. Цим же рішенням ухвалено стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 250 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. В 2014 році н синові - [PERSON], [INFO] виповнилося 18 років і у звязку з цим стягнення аліментів на його утримання припинено. На даний час позивач отримує аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі по 250 грн. щомісячно. Вважає, що розмір аліментів, визначений рішенням суду на даний час є недостатнім, оскільки дитина шкільного віку, росте, потребує більше коштів на своє утримання. Також, враховуючи те, що дочка часто хворіє та їй одній доводиться оплачувати її лікування, так як відповідач не бажає розділити ці витрати, просить стягнути з відповідача також половину від суми витрат на лікування дочки за 2018 року, а саме в сумі 1947 грн. 30 коп.. Вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на дитину у більшому розмірі, тому просила збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх його доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги заперечив, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає наступне. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 січня 2012 року шлюб між сторонами, який зареєстрований 27.05.1995 року, розірвано. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-НМ № 0213110, виданого Відділом РАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції 21.8.2004 року (а.с.7),\~ [PERSON] є батьком, а [PERSON] матірю [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 січня 2012 року судом присуджено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], 07.08.2004 року, в твердій грошовій сумі у розмірі 250 гривень щомісячно до досягнення ними повноліття. На даний час неповнолітня [PERSON] проживає із матірю, що не заперечено відповідачем. Статтею 141 СК України, що встановлює рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України у роз'ясненнях, викладених у пункті 23 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертає увагу судів на те, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до частини другої статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки у меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Крім того, батьки мають рівні обов'язки щодо утримання дитини. Розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягуваних з відповідача аліментів, оскільки останні стягуються у твердій грошовій сумі, а не частці від заробітку. Також, щодо вимоги про стягнення половини вартості понесених додаткових витрат на дитину, суд вважає що дана вимога теж підлягає до задоволення виходячи з наступного. Участь батьків у додаткових витратах на дитину передбачена ст.185 СК України, відповідно до якої той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від15травня 2006року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що до передбачено статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, та збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2012 року до 1/3 частини від всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками,\~ суд може\~ змінити\~ за\~ позовом\~ платника\~ або\~ одержувача\~ аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану,\~ погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому стягнення аліментів в збільшеному розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили. Оскільки при зверненні до суду позивач\~ обґрунтувала свої позовні вимоги і подала докази понесення нею додаткових витрат на утримання дитини, суд, з врахуваннямст.180 СК України, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача в користь позивача половини додаткових витрат, понесених нею у розмірі 1947, 30 грн.. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням\~ позовної вимоги, та враховуючи, що позивач за даною категорією справи була звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40грн. На підставі ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік», ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 180-183, 185, 192 СК України,

Outcome: approved