Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звенувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати та моральної шкоди. На підставу своїх вимог спирається на те, що згідно наказу № 54-к від 16.05.2012 року позивач був прийнятий на роботу до відповідача на посаду слюсаря з ремонту по 4 розряду з 16.05.2012 року. Згідно наказу № 187-к від 07.11.2012 року, його звільнено з роботи 07.11.2012 року у зв'язку з закінченням строку дії трудового договору. При цьому, у відповідності до законодавчих норм та вимог, розрахунок зі ним відповідачем не проведено. Статтею 47 Кодексу Законів про працю України встановлено, що власник або уповноважений орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки зазначені в ст. 116 даного Кодексу, а саме: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Відповідач по теперішній час не розрахувався і ним і не виплатив йому заробітної плати після звільнення з роботи. Позивач неодноразово звертався до керівництва відповідача з проханням про виплату належної заборгованості, тривалий час йому постійно обіцяли розрахуватись, проте до цього часу зароблені кошти за виконану робу він так і не отримав. Лише 17.04.2014 року йому було надано розрахунковий листок за листопад місяць 2012 року, згідно даних якого вбачається, що відповідач заборгував позивачу 3753 грн. 73 коп. Згідно ч. 5 ст. 97 Кодексу Законів про працю України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. В частині 5 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», зазначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Своїми діями адміністрація відповідача грубо порушила гарантії та вимоги КЗпП України та Закону України "Про оплату праці" щодо виплати заробітної плати. За ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», працівникам, яким не своєчасно виплачено заробітну плату підприємствами, установами, організаціями, де вони працюють чи працювали виплачується компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. В результаті невиплати позивачу передбаченої законодавством винагороди за працю відповідачем завдано йому моральної шкоди, оскільки явно порушено законні права на оплату праці. Внаслідок чого це призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, вимагало докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Невиплата заробітної плати змушувала позивача вишукувати всілякі додаткові джерела, позичати гроші, що необхідні були на прожиття, це постійно завдавало і завдає йому моральних страждань. Нормальні життєві зв'язки він втратив, позивач розраховував на оплату його праці, однак ці розрахунки та надії не справдились внаслідок протизаконних дій відповідача, наслідком чого є завдання йому моральної шкоди. Завдану позивачу моральну шкоду він оцінює в 2000 грн., в зв'язку з чим позивач змушений звертатись до суду з даним позовом. Позивач в судовому засідані змінив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача лише заборгованість по заробітній платі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце рохзгляду справи попереджений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, тому суд вважає за можливе слухати справу в його відсутності на підставі зібраних матеріалів. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: згідно наказу № 54-к від 16.05.2012 позивач був прийнятий на роботу до відповідача на посаду слюсаря з ремонту по 4 розряду з 16.05.2012. Згідно наказу № 187-к від 07.11.2012, його звільнено з роботи 07.11.2012 у зв'язку з закінченням строку дії трудового договору. Судом встановлено, що при цьому, розрахунок із позивачем не проведено. Позивача звільнено 07.11.2012, проте відповідач по теперішній час не розрахувався із позивачем і не виплатив йому заробітної плати після звільнення з роботи. Згідно розрахункового листка (а.с.15), значиться борг за підприємством на загальну суму 3753,73 грн. Відповідно до вимог ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а в разі порушення законодавства про оплату праці - без обмеження будь-яким строком. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованої заробітної плати підлягають до задоволення і з відповідача необхідно стягнути на користь позивача невиплачену йому у встановлені строки заробітну плату. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved