Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач звернулася із відповідним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та відповідач є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Рішенням Сімферопольського районного суду від 10.10.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. З 31.12.2009 року син хворіє на тяжке онкологічне захворювання - гістіоцитоз з клітин Лангенганса з ураженням кісної системи, шкіри, легень, печінки, селезінки, кісного мозку. Дитина проходила постійно лікування у Інституті невідкладної і відновлювальної хірургії імені В.К. Гусака у Донецькій області, крім того, періодично проходила лікування у Російській Федерації. Раніше позивач зверталася до суду із вимогами до відповідача про надання дозволу на виїзд за кордон. Станом на сьогодення, стан здоров'я дитини значно погіршився, однак позивач із дитиною не можуть виїхати за кордон у зв'язку із тим. що відповідає не надає згоду на виїзд. Вказані вище обставини стали підставою для зверненням із відповідним позовом. Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, сповіщений належним чином. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином. Прокурор у судовому засіданні вимоги заяви підтримала. Суд, заслухавши учасників процесу, дійшов до наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.10) Дитина хворіє на гістіоцитоз з клітин Лангенганса з ураженням кісної системи, шкіри, легень, печінки, селезінки, кісного мозку (а.с.11-18) Згідно ст.7 ч.ч.7,8 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтями 3, 12 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року у редакції від 03.04.2003року ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.2.1991 року встановлено обов'язок батьків щодо дотримання прав та інтересів неповнолітньої дитини Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до частин 1,2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно до Конвенції ООН про права дитини, дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства, освіта дитини має бути спрямована на розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі. Відповідно до приписів статті 157 Сімейного кодексу України (далі - СК України), питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Згідно статті 15 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч.1 пункту 2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, а також за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. У відповідності до вимог ч.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків про видачу проїзного документа дитини для самостійного виїзду за кордон та відсутності обставин, що обмежують право на виїзд за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи, що дитина є хворою на тяжку хворобу та ненадання відповідачем дозволу на виїзд дитини для лікування є нехтуванням з боку відповідача своїм батьківським обов'язком, суд вважає за необхідне надати дозвіл на виїзд малолітнього та позовні вимоги задовольнити. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Вказані вище обставини свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат. Повний текст рішення складено 04 лютого 2014 року.

Outcome: approved