Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до відповідачів приватного акціонерного товариства «Просто - страхування» (далі - ПАТ «Просто - страхування») в особі філії приватного акціонерного товариства «Просто - страхування» у м. Тернополі, третя особа - [PERSON], про стягнення страхового відшкодування у сумі 50'000 грн. в рахунок компенсації нанесеної шкоди, завданої смертю особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), що мала місце [INFO] року помер пасажир винуватця цієї пригоди і її чоловік [PERSON] Відповідач - страхувальник транспортного засобу, з яким допустила зіткнення винна у вчиненні ДТП особа. [PERSON] був годувальником їх сім'ї і вона відповідно до вимог ст. 1188 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) має право на відшкодування шкоди заподіяної у зв'язку з його втратою. Цю шкоду повинні відшкодовувати солідарно як винуватець ДТП та і інший його учасник, вважає позивачка. А згідно п.п. 1, 7 Порядку проведення розрахунку розміру страхового відшкодування утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, затвердженого Постановою КМУ від 31 грудня 2004 р. №1776 розмір цієї шкоди повинен складати визначений законодавцем ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, який діяв на дату укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів ліміт, тобто 100'000 грн. половину з яких слід стягнути з учасника ДТП, вина якого у її вчиненні не доведена. Позивачка у судове засідання не з'явилась, забезпечивши явку свого представника [PERSON], котрий вказані вимоги підтримав та просив їх задовольнити з мотивів, викладених у позові. Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, надіславши на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Також останній надіслав заперечення проти позову. В них представник відповідача зазначив, що оскільки він є страхувальником особи відмінної від винуватця ДТП на нього не може лягати тягар відшкодування збитків позивачці. Окрім цього він зазначає, що [PERSON] усю матеріальну та моральну шкоду повністю відшкодувало ТОВ «Теркурій - 2». Саме тому у задоволенні позову слід відмовити. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини таких дій та не надіславши на адресу суду заяви про розгляд справи за його відсутності, тому, на підставі ч. 2 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), дану неявку суд розцінює як таку, що допущена без поважних причин і вважає, що розгляд справи слід провести без його участі на підставі наявних доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши правову позицію представника відповідача, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, прийшов до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на таке. Вироком Ширяївського районного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року, котрий залишений в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 березня 2014 року, [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та встановлено, що [INFO] року, приблизно о 23.30 годині, [PERSON], діючи в порушення вимог п.п. 2.3 (б), 12.1, 12.6 (г), 13.1 ПБДР України, у темну пору доби, керуючи автомобілем «LEXUS LX 750», д/н [NUMBER], здійснював рух по автошляху «Київ-Одеса» з боку м. Київ в напрямку м. Одеса у лівій смузі руху, при наявності трьох смуг в одному напрямку. У районі 375 км +750 м. зазначеного автошляху, в Ширяївському районі Одеської області, діючи необережно, маючи реальну й необ'єктивну можливість бачити автопоїзд в складі автомобіля [NUMBER], із причепом «СЗАП 8352», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався попереду у попутному йому напрямку, належним чином не оцінивши дорожню ситуацію при цьому не вибрав безпечні: швидкість руху та дистанцію, не переконавшись у безпеці подальшого руху проявляючи неуважність, та злочинну самовпевненість, без наявності яких би то не було перешкод технічного або іншого характеру, допустив зіткнення передньою правої частиною керованого ним автомобіля «LEXUS LX 750», з лівою задньою частиною зазначеного причепа «СЗАП 8352». Внаслідок цієї ДТП пасажир переднього сидіння автомобіля «LEXUS LX 750» [PERSON] отримав травми об виступаючі предмети у середині цього автомобіля в результаті чого помер. Згідно ч. 2 ст. 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті № 8 своєї Постанови № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК). Отож [PERSON], будучи пасажиром одного із транспортних засобів за рахунок взаємодії між якими відбулась ДТП [INFO] року, відноситься до категорії «інші особи» в розумінні ч. 2 ст. 1188 ЦК України. Як вказав Верховний Суд України (далі ВСУ) у своїй постанові від 06 листопада 2013 року, ухваленій у справі № 6-108цс13, відповідно до положень ч. 2 ст. 1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини. Така правова позиція ВСУ, в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Власником автомобіля «КАМАЗ-5320», д.н.з [NUMBER] та причепу СПАЗ 8352, д.н.з. [NUMBER], на момент ДТП був [PERSON], що стверджується фотокопією довідки Ширяївського PB за фактом ДТП на 375 км. + 750 м автодороги «Київ - Одеса». На момент ДТП, згідно відомостей МСТБУ, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «КАМАЗ 5320» була застрахована за полісом серії АА № 2490123, причепу СПАЗ 8352, д.н.з. [NUMBER], за полісом № АА/2490122 в AT «ПРОСТО-страхування». Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «LEXUS LX 750» була застрахована за полісом серії АА № 5605204 в «Страхова група «ТАС». Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 19 вересня 2011 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Транспортні засоби обох учасників ДТП були забезпечені, і, в силу вимог ч. 2 ст. 1188 ЦК України для них обох наступила цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну позивачці (смерть чоловіка). З огляду на викладене мав місце страховий випадок. Відповідно до вимог п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Пунктом 36.3 ст. 36 цього ж Закону України передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу заподіяної шкоди на кількість таких осіб. За умовами ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. Частиною другою вищезазначеної статті передбачено, що у зв'язку із смертю годувальника в результаті дорожньо-транспортної пригоди право на страхове відшкодування мають: діти - до досягнення ними повноліття, непрацездатна вдова, батьки - до відновлення ними працездатності, а також працездатна вдова, якщо у сім'ї є діти віком до восьми років, інші члени сім'ї, які знаходились на утриманні потерпілого. На день ДТП позивачка була вагітною, та станом на сьогодні не працює у зв'язку із доглядом за дитиною загиблого [PERSON] - [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER], актовий запис № 843, здійснений у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції). Згідно п. 27.4. ст. 27 Закону, у зв'язку із смертю годувальника відшкодовується частина неотриманих доходів потерпілого, яка кожному утриманцю належала б при його житті, за вирахуванням пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника. Порядок вирахування відшкодування утриманцям визначає Кабінет Міністрів України. Відповідно до п. 1, п. 7 Порядку проведення розрахунку розміру страхового відшкодування утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, затвердженого Постановою КМУ від 31 грудня 2004 р. № 1776, розрахунок розміру страхового відшкодування, що виплачується утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, проводиться у межах визначеного законодавством ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, який діяв на дату укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Якщо питання про страхове відшкодування вирішується в судовому порядку, його виплата проводиться у строк та в обсязі визначені рішенням суду. Частина неотриманих доходів померлого годувальника, яка за його життя належала б кожному утриманцю, визначається із середньомісячного доходу померлого, який включає виплати, що підлягають обкладенню податком з доходів фізичних осіб, пенсії, державну соціальну допомогу та щомісячні виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, за останній календарний рік (за відрахуванням частки, яка припадала на померлого і працездатних осіб, та суми пенсій, виплачених утриманцям внаслідок втрати годувальника) шляхом ділення частини неотриманих доходів померлого годувальника, що припадає на зазначених осіб, на кількість цих осіб. Усі витрати на поховання, що складають 30'000,00 грн. понесла позивачка. Відповідно до листа Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції від 28 квітня 2012 року № 3756/17-430, в 2011 році [PERSON] отримав заробітну плату в розмірі 63'462,23 грн. Відповідно середньомісячний дохід [PERSON] в 2011 році становив 6'346,22 грн. Станом на [INFO] року ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становив 100'000 грн. Отож «Страхова група «ТАС» та AT «ПРОСТО-страхування» в рівних долях несуть відповідальність за шкоду заподіяну позивачці, тобто по 50'000 грн. кожен. 29 вересня 2014 року позивачка звернулась до філії приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" у м. Тернопіль із заявою про виплату страхового відшкодування. Однак, страховою компанією у виплаті відшкодування - було відмовлено з посиланням на те, що оскільки відсутня вина [PERSON], водія автомобіля «КАМАЗ-5320», у вчиненні ДТП, його цивільно-правова відповідальність не настала, відтак відсутні підстави для проведення виплати. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1 ст. 11 ЦПК України) З огляду на викладене має місце порушення відповідачем прав позивачки, які підлягають захисту шляхом стягнення з нього відповідних страхових виплат. Також, в силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в користь позивачки підлягає до стягненню 500 грн. судового збору, що був нею сплачений при подачі до суду позову. Твердження представника відповідача, що у даному випадку шкоду, кота була заподіяна [PERSON] слід відшкодовувати за рахунок винної у ДТП особи відкинуті судом, оскільки такий принцип закріплений ч. 1 ст. 1188 ЦК України і стосується лише передбачених у ній випадків, а саме: · коли шкода, завдана одній особі з вини іншої особи; · коли наявна вина лише особи, якій завдано шкоди; · коли наявна вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди. · Що ж стосується випадку, коли шкода заподіяна іншій особі, відмінній від вказаних у ч. 1 ст. 1188 ЦПК України, то у цьому випадку слід застосовувати вимоги ч. 2 ст. 1188 ЦК України згідно якої відсутність вини у діях учасника ДТП не звільняє його від обов'язку відшкодовувати шкоду, котра було заподіяна такій особі в результаті події, що відбулась.

Outcome: approved