Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельні ділянки по спадщині за законом, обґрунтовуючи підставність позову таким. 17 вересня 2015 року померла його дружина - [PERSON], яка була зареєстрована та проживала в місті Київ. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку та земельних ділянок, площами 0,2500 га та 0,0800га, які розташовані по вулиці Свердлова, 23, в селі Славна, Липовецького району. Він, [PERSON], спадщину прийняв шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в межах шестимісячного строку після смерті дружини та частково оформив спадщину у вигляді житлового будинку, про що нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину. Однак при оформленні його спадкових прав на земельні ділянки нотаріусом було відмовлено у видачі на його ім'я свідоцтв про право на спадщину, з тих підстав, що на дані земельні ділянки відсутні правовстановлюючі документи, так як за життя дружина взамін свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказані земельні ділянки не отримала державних актів. Ураховуючи те, що спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, а таке право позивача не визнається, тому він просить суд визнати за ним право власності на вищевказані земельні ділянки згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ВН № 00438, які належали покійній [PERSON], які успадкувала [PERSON], площами 0,2500 га та 0,0800 га, що розташовані на території Славнянської сільської ради в селі Славна, Липовецького району по вулиці Свердлова, 23, по спадщині за законом після смерті [PERSON] В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує, просить його задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача також в судове засідання не з'явився, сільський голова с. Славна подав до суду заяву, зі змісту якої просить справу розглядати без участі представника сільської ради. У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, а тому суд прийшов до висновку про можливість задоволення клопотання сторін про розгляд справи у їх відсутності, відтак проводить розгляд в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши наявні у справі докази та давши їм оцінку в сукупності, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами та норми законодавства які їх регулюють, дійшов до висновку про таке. 17 вересня 2015 року в місті Київ померла [PERSON], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Київ складено відповідний актовий запис № 515 та видано свідоцтво про смерть серії І-БК № 344623 (а. . 6). Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. В силу ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Як вбачається із матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON] №1244/2015, своїм правом на спадкування скористався позивач, будучи спадкоємцем першої черги за законом як чоловік спадкодавця, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву відповідного змісту в межах шестимісячного строку, що визначений законодавцем для прийняття спадщини. Син спадкодавця [PERSON] надав нотаріусу заяву про відмову від своєї частки у спадщині після смерті матері, засвідчивши волевиявлення це своїм підписом, справжність якого перевірено нотаріусом. Наведене свідчить, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем на майно померлої дружини [PERSON] та у відповідності до положень ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, позивач прийняв спадщину після смерті дружини. 23 березня 2016 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] посвідчено право [PERSON] на частину спадкового майна в порядку спадкування за законом, про що було видано Свідоцтва про право на спадщину, що містяться в матеріалах Спадкової справи (а.с. 49, 51, 53, 55). 23 березня 2016 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] також було винесено постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії та видачі на імя позивача свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельні ділянки: площею 0,0800 га, кадастровий номер 0522286400:01:000:0494, що розташована по вулиці Свердлова, 23 в селі Славна, Липовецького району, цільове призначення якої - для ведення особистого селінського господарства; площею 0,2500 га, кадастровий номер 0522286400:01:000:0493, що розташована по вулиці Свердлова, 23, в селі Славна, Липовецького району, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Причиною відмови нотаріус вказав відсутність документів, що посвідчують право власності спадкодавця на дане майно. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Належність спадкодавцю [PERSON] спадкової маси у вигляді земельних ділянок площею 0,2500 га, та площею 0,0800 га, що розташована на території Славнянської сільської ради, Липовецького району та які розташовані за адресою: вулиця Свердлова, 23, с. Славна, Липовецького району підтверджується фотокопією державного акта на право приватної власності на землю площею 0,33 га серія ВН 00438, який був виданий 09 серпня 2004 року на ім'я [PERSON] на підставі рішення 14 сесії 21 скликання Славнянської сільської ради від 03 серпня 1993 року(а.с. 8); фотокопіями витягів з технічної документації грошової оцінки земель, наданих 14.04.2016 року відділом Держгеокадастру у Липовецькому районі (а.с. 10, 11); фотокопією свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.7), згідно якого нотаріус посвідчив право [PERSON] на спадкове майно у вигляді земельної ділянки, площею 0,33 га, що розташована за адресою: вулиця Свердлова, 23, с. Славна, Липовецького району та належала, померлій 20 травня 2003 року, [PERSON]. Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. В постанові №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" Пленум Верховного Суду України, висловив наступну правову позицію, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392\~ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак позовні вимоги доведені та ґрунтуються на нормах чинного законодавства, отож у разі невизнання права власності позивача як спадкоємця на спадкове майно таке порушене право підлягає захисту судом, відтак позов підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, глави 84 Книги шостої ЦК України, ст.ст. 1217 -1223, 1225, 1261, 1268, 1270, 1274 ЦК України,

Outcome: approved