Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 25 липня 2014 року у Красногвардійському відділі держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №848, витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі з 25 липня 2014 року. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. Позивач зазначає, що майже з самого початку їх спільного життя вона стала помічати дуже невідповідальне ставлення відповідача до цінностей сімейного життя, його мало турбували проблеми матеріального забезпечення сім'ї, розмір заробітної плати від позивача приховував, її частину витрачав на спиртні напої, через що в сім'ї нерідко виникали сварки. Ніяких почуттів один до одного вони вже не почувають і це нарешті призвело їх до висновку, що їх сімейне життя не склалося і у серпні 2017 року [PERSON] пішов із сім'ї та проживає в квартирі свого батька. З ними майже не контактує, епізодично надає позивачу аліменти на утримання доньки. Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав повністю, просив розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у суду матеріалів, згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. При вирішенні справи, суд враховує те, що кожна сторона має право розпоряджатись своїми процесуальними правами на власний розсуд, в тому числі і в частині визнання позову. При цьому, ч.1 ст.206 ЦПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позовна будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст.206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб, зареєстрованого Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 25 липня 2014 року, актовий запис №848, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.9). Від шлюбних відносин сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 21 жовтня 2014 року, актовий запис №1192 (а.с.10) та проживає разом з матірю, що підтверджується довідкою №1/6600 від 12.03.2018 року про реєстрацію та склад сімї (а.с.5). На теперішній час сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільного господарства не ведуть, дитина проживають з позивачем, ніхто з них не виявив бажання про збереження сім'ї. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права та інтереси їх дитини, шлюбні відносини припинені на дату подання позовної заяви попричині психологічного характеру, відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. З цих підстав, враховуючи встановлені судом обставини, визнання відповідачем позовних вимог, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. При вирішенні питання щодо стягнення суми судового збору за подання відповідного позову, суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, в якій зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ч.1 ст.142 ЦПК України, в якій зазначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 352,40 гривень на користь позивача, та підлягають поверненню позивачу сплачений ним при поданні позову судовий збір у розмірі 352,40 гривень з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved