Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, по якому просить: надати дозвіл без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO]. оформити документи для тимчасового виїзду громадянина України - малолітньої: [PERSON], [INFO]., в супроводі матері [PERSON], [INFO]. або осіб, уповноважених матір'ю [PERSON] за нотаріально посвідченою згодою, за межі України до Королівства Нідерландів, Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, Російської Федерації строком на 1 (один) рік; надати дозвіл без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO]. на тимчасовий виїзд громадянина України - малолітньої [PERSON], [INFO], в супроводі матері [PERSON], [INFO] або осіб, уповноважених матір'ю [PERSON] за за нотаріально посвідченою згодою, за межі України до Королівства аз. Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, Російської Федерації строком на 1 (один) рік. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, від якого в них народилася дитина - [PERSON], [INFO]. 01.06.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджується рішенням Приморського районного суду, копія якого наявна в матеріалах справи. Після розірвання шлюбу [PERSON] знаходиться на утриманні позивача. На даний час відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд закордон малолітньої [PERSON], [INFO]. Позивач до судового засідання не з'явилась, надала до суду заяву, по якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгялду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився про дату та час судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Враховуючи, що в матеріалах цивільної справи достатньо доказів, які підтверджують доводи позивача викладені в позовній заяві, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності відповідача. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, від якого в них народилась дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження від 24.07.2014 року. 01.06.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджується рішенням Приморського районного суду, копія якого наявна в матеріалах справи. Після розірвання шлюбу позивачка вимушена самостійно дбати про дочку. З часу розірвання шлюбу Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Зі слів позивача відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на тимчасовий виїзд спільній дитині - [PERSON] за кордон. На думку суду відмови та зволікання відповідача надавати дозвіл на виїзд його дочки за кордон, а також оформлення з цією метою проїзного документу дитини порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами, передбаченими Сімейним кодексом України. Згідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до пункту 2 статті 6 Сімейного кодексу малолітніми дітьми, є діти до досягнення 14 років. Згідно до ч. 1 ст. 242 Цивільного кодексу України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. У відповідності до ч. 2 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Згідно до ч. 1 ст. 39 Цивільного процесуального кодексу України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Частиною 2 статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 року встановлено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. На підставі викладеного та

Outcome: approved