Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільної власності подружжя. В обґрунтування позову посилається на те, що 03.09.2005 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. За час перебування у шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . 02.06.2021р. позивачка звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою про розірвання шлюбу із відповідачем, на данний час рішення у справі не прийнято. За час шлюбу подружжям було придбано 16.10.2007р. у власність транспортний засіб автомобіль марки «ЗАЗ ТF699Р», 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , право власності на транспортний засіб 17.10.2007р. було зареєстровано за [PERSON] , Із листа РСЦ ГСЦ МВС позивачу відомо, що 31.08.2019р. транспортний засіб перереєстрований на нового власника - фізичну особу. Перереєстрацію транспортного засобу здійснено на підставі договору купівлі- продажу № 1249/2019/1644071 від 31.08.2019р. Вартість продажу становить 89 579,00 грн. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , яке видане ТСЦ № 1249, транспортний засіб автомобіль «ЗАЗ ТF699Р», 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , на цей час зареєстрований за [PERSON] , яка є матір`ю відповідача. Позивачак зазначає, що не надавала згоди на відчудження вказаного автомобілю. До цього часу питання щодо добровільного поділу спільно нажитого майна подружжям не вирішено, а тому [PERSON] вимушена звернутися до суду за захистом прав та охоронюваних законом інтересів, просить суд визнати автомобіль марки «ЗАЗ ТF699Р», 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму в розмірі 44 789 грн. 50 коп. в якості грошової компенсації вартості 1/2 частини відчуженого без її згоди спільного майна подружжя автомобіля «ЗАЗ ТF699Р», 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] . Ухвалою від 17 серпня 2021 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22 листопада 2021 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено о розгляду по суті позовних вимог. Позивачка та її представник в судове засідання не зявились, надали заяву в якій підтримали позовні вимоги та просили суд слухати справу у їх відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву в якій не заперечував проти позовних вимог та просив слухати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, ознайомившись з наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 03.09.2005 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 23.05.2018р. Амур- Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що було зроблено відповідний запис за № 815 (а.с. 8). Встановлено, що в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі було придбано: марки «ЗАЗ ТF699Р», 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] право власності на транспортний засіб 17.10.2007р. було зареєстровано за [PERSON] , Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність поширюється на майно і у тому випадку, коли право власності на це майно зареєстровано лише за одним з подружжя (презумпція спільності майна подружжя). За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року N 6-843цс17. Проаналізувавши зазначені норми чинного законодавства, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що спірний транспортний засіб був набутий сторонами в період перебування в зареєстрованому шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до листа РСЦ ГСЦ МВС 31.08.2019р. транспортний засіб перереєстрований на нового власника - фізичну особу. Перереєстрацію транспортного засобу здійснено на підставі договору купівлі- продажу № 1249/2019/1644071 від 31.08.2019р. Вартість продажу становить 89 579,00 грн.(а.с.19) Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , яке видане ТСЦ № 1249, транспортний засіб автомобіль «ЗАЗ ТF699Р», 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , на цей час зареєстрований за [PERSON] (а.с.14а). Згідно правового висновку Верховного суду України у справі за № 6-54 цс 17, згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Пунктом 6 статті З ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. В постанові Верховного Суду від 26.09.2019р. у справі № 643/4160/16-ц викладена правова позиція - набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація права на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена за її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Спірне майно, автомобіль «ЗАЗ ТF699Р», 2007 року випуску , було відчужене відповідачем, у період шлюбу, без письмової нотаріально посвідченої згоди позивачки, а тому остання має право на стягнення із відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частини відчуженого без її згоди майна, а саме суму в розмірі 44 789 грн. 50 коп. (89 579 : 2 = 44 789,50). Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Так, відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не заперечував проти позовних вимог, про що було надано письмову заяву. Враховуючи вище вказане, суд приходить до висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved