Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що [PERSON] , відповідно до договору дарування від 20.09.2019 року власником 6/100 частини домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] і по сьогоднішній день проживає за вказаною адресою. В даному будинку зареєстрований: [PERSON] , що підтверджується Довідкою про склад сім`ї № 587 від 12.09.2019 року. [PERSON] у 2014 році отримав громадянство Російської Федерації та виїхав з будинку за адресою: [ADDRESS] на інше місце проживання до Російської Федерації та починаючи з 2014 року теперішній час за вказаною адресою не проживає. Даний факт не проживання [PERSON] починаючи з 2014 року по теперішній час за адресою [ADDRESS] , підтверджується актом про не проживання підписаним сусідами від 07.10.2019 року. 14.06.2016 році відповідач [PERSON] склав нотаріально посвідчену заяву в якій просив компетентні органи України зняти його з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] , у зв`язку зі зміною місця проживання, однак з обліку за місцем реєстрації знятий не був, оскільки обов`язкова особиста явка заявника до компетентних органів. 11.09.2019 року відповідач [PERSON] надав нотаріально посвідчену довіреність своїй матері [PERSON] з метою зняття його з реєстрації за адресою [ADDRESS] , однак працівники ЦНАП пояснили, що зняття з реєстрації особи можливо лише за наданням цією особою паспорту громадянина України, що є неможливим оскільки [PERSON] змінив громадянство України на громадянство Російської Федерації. Наявність реєстрації Відповідача в будинку позивача змушує її сплачували комунальні платежі за Відповідача, який не користується та не проживає у вказаному будинку та порушує права власника на безперешкодне володіння, користування та розпорядження майном. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що [PERSON] втратив право користування житлом, домоволодінням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , тому просила її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси Сувертак І. В. від 14 листопада 2019 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк\~для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання\~відзиву на позовну заяву. (а.с. 28,29). Позивач надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову. (а.с. 36). Відповідачу направлялись повістки за адресою реєстрації, котрі повернулись на адресу суду без вручення адресату. (а.с. 33,34). Також відповідач про розгляд справи повідомлявся на офіційному веб-сайті суду. (а.с. 37). Відповідач в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся у встановленому порядку за місцем реєстрації, причин неявки суду не сповістив та правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався. Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідно до договору дарування від 20.09.2019 року власником 6/100 частини домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] і по сьогоднішній день проживає за вказаною адресою. (а.с. 15-21). В даному будинку зареєстрований: [PERSON] , що підтверджується Довідкою про склад сім`ї № 587 від 12.09.2019 року. (а.с. 14а). [PERSON] у 2014 році отримав громадянство Російської Федерації та виїхав з будинку за адресою: [ADDRESS] на інше місце проживання до Російської Федерації та починаючи з 2014 року теперішній час за вказаною адресою не проживає. Даний факт не проживання [PERSON] починаючи з 2014 року по теперішній час за адресою [ADDRESS] , підтверджується актом про не проживання підписаним сусідами від 07.10.2019 року. (а.с. 13). 14.06.2016 році відповідач [PERSON] склав нотаріально посвідчену заяву в якій просив компетентні органи України зняти його з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] , у зв`язку зі зміною місця проживання, однак з обліку за місцем реєстрації знятий не був, оскільки обов`язкова особиста явка заявника до компетентних органів. 11.09.2019 року відповідач [PERSON] надав нотаріально посвідчену довіреність своїй матері [PERSON] з метою зняття його з реєстрації за адресою [ADDRESS] , однак працівники ЦНАП пояснили, що зняття з реєстрації особи можливо лише за наданням цією особою паспорту громадянина України, що є неможливим оскільки [PERSON] змінив громадянство України на громадянство Російської Федерації. (а.с. 11,12). Відповідач не проживає в даному домоволодінні, не сплачує комунальні платежі та в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі домоволодінням він не цікавиться та протилежного матеріали справи не містять. Як вказано у Постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За результатом розгляду вказаної справи ВСУ постановив: «Усунути перешкоди [PERSON] у користуванні будинком, що розташований [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням». Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2\~ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом у Постановах від 15.08.2018 року у справі № 595/1271/16-ц, від 25.04.2019 року по справі № 761/13293/16-ц, які в силу Закону є обов`язковою до застосування в цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини. Відповідно до\~Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання"\~- громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнавши [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, домоволодінням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved