Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який підтримала в судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що вона [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , [INFO] , є її сином та зареєстрований за вказаною адресою. Однак, три роки тому [PERSON] добровільно залишив будинок, його речі в житловому приміщенні відсутні, участі в оплаті комунальних платежів та утримання будинку він не приймає. Реєстрація відповідача в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , чинить [PERSON] перешкоди у користуванні житловою площею. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12.06.2019 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Відповідач [PERSON] , повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі наявних у справі доказів. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач є її рідним дядьком, та за місцем реєстрації він не мешкає більше десяти років, останніх три роки він зовсім не з"вляється у будинку за адресою [ADDRESS] . Перебуває за кордоном, де і мешкає, його речей у будинку немає, коштів на утримання житла він не надає, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивачки. Відповідач її син, зовсім не з"являється у будинку на протязі останніх трьох років. Виїхав з будинку добровільно та не цікавиться житлом. Суд, заслухавши думку учасників провадження та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.07.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Сумської державної нотаріальної контори Ляшенко А.І., зареєстрованого в Реєстрі за №1-985, є власником житлового будинку з надвірними будівлями і господарчими спорудами, що знаходиться на приватизованій земельній ділянці, загальною площею 0,0834 га, за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-10). З Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22.05.2019 року вбачається, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , окрім інших осіб, зареєстрований син власника житла [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Згідно Акту, посвідченого головою громадського квартального комітету №3, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак фактично більше 10 років не проживає у вказаному житловому будинку (а.с.11). Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Враховуючи викладене, беручи до уваги покази свідків, а також те, що позивач [PERSON] в судовому засіданні належними та допустимими доказами довела, що її син [PERSON] більше одного року, без поважних причин, не проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , однак залишається бути зареєстрованим за вказаною адресою, що, в свою чергу, порушує права позивача на володіння, користування і розпорядження своєю власністю, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання [PERSON] , на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved