Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 17.04.2015 року (а.с.7 т.2), стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маслоленд» код ЄДРПОУ 38345279, зареєстрованого 18.09.2012 року № запису 1414 102 0000 00 1913 на його користь 295 000 (двісті дев'яносто п'ять тисяч доларів) США, що еквівалентно 6 425 985 гривень до курсу Національного банку України станом на 16 квітня 2015 року, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позову, покликається на те, що 18 грудня 2013 року він позичив Товариству з обмеженою відповідальністю «Маслоленд» в особі якого виступає директор [PERSON] кошти в розмірі 70 тис доларів США, що стверджується власноручно написаною розпискою директора і засновника ТзОВ. На даній розписці стоїть печатка ТзОВ «Маслоленд». Згідно такої розписки [PERSON], повідомила ТзОВ, що зобов'язується повернути кошти до 18 лютого 2014 року. Разом з тим, за такою розпискою передано у заставу нежитлове приміщення, позначене у технічному паспорті №№1-2-«2-5»,3 А, загальною площею 5,5 кв.м., яке знаходиться по [ADDRESS]. Разом з тим, 18 січня 2014 року він позичає ТзОВ «Маслоленд» в особі якого виступає директор та засновник [PERSON] кошти в сумі 225 тис. доларів США, що стверджується розпискою, згідно якої такі мали б бути повернуті до 01.03.2014 року. ТзОВ «Маслоленд» в особі, якого виступає [PERSON], позичаючи кошти в розмірі 225 тис.дол. США мотивувала таке тим, що дані кошти вона бере не для себе особисто, а для ТзОВ «Маслоленд» в особі якого виступає директор та засновник [PERSON], на розвиток підприємства, для цього є всі повноваження, вона діє в інтересах ТзОВ «Маслоленд» і ТзОВ «Маслоленд» в особі виступає засновник і директор [PERSON], також передано нерухоме майно. Такі кошти були позичені в присутності двох свідків. З приводу повернення коштів він мав неодноразові розмови з відповідачем, однак останній не реагує і не повертає коштів, що змушує його звертатись за захистом своїх прав до суду, так як не виконуються умови угод, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання. Станом на сьогоднішній день коштів йому не повернуто і стало зрозумілим, що відповідач немає наміру повертати йому борг, який складає 295 тис. дол. США. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та дали пояснення, які по суті, змісту відповідають, викладеному у позовній заяві. Разом з тим, додатково пояснили, що на момент укладення договору позики [PERSON] діяла від імені ТзОВ «Маслоленд», що стверджується письмовими матеріалами справи, зокрема Статутом ТзОВ «Маслоленд», витягами з ЄДР юридичних та фізичних осіб-підприємців, зокрема й тим, що мирову угоду по даній справі, яка була скасована апеляційною інстанцією, вона підписала і скріпила печаткою ТзОВ «Маслоленд» як уповноважена особа. Представники відповідача Шніцар А.О. та Хомяк З.М. позову не визнали з тих підстав, що кошти позичало та отримувало не ТзОВ «Маслоленд», а [PERSON] як фізична особа чи засновник товариства. Також не доведено, що спірні кошти були взяті для товариства з метою його розвитку чи з іншою метою. Беззаперечними фактами вважає, що [PERSON] первинно звернувся в суд з такими вимогами до [PERSON] (цивільна справа №442/4014/14-ц). Жодних зобов'язальних документів ТзОВ «Маслоленд» на ім»я [PERSON] не видавало. Також зазначили, що [PERSON] діяла всупереч установчим документам товариства, не від його імені. Просили у позові відмовити. Третя особа - [PERSON] на виклик суду не з'являлася. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлено ст.16 ЦК України. Згідно вказаної норми закону, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Крім того, відповідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Матеріалами справи встановлено, що 18 грудня 2013 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] передав, а [PERSON] як директор ТзОВ «Маслоленд» отримано кошти в розмірі 70 тис. дол.. США із зобов'язанням повернення вказаної суми коштів до 18.02.2014 року. Факт укладення такого договору та передачі вказаних коштів стверджується розпискою позичальника - за підписом [PERSON] і скріпленої печаткою ТзОВ «Маслоленд» від 10 січня 2008 року (а.с.12). Разом з тим, 18 січня 2014 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] передав, а [PERSON] як засновник та директор ТзОВ «Маслоленд» отримано кошти в розмірі 225 тис. дол.. США із зобов'язанням повернення вказаної суми коштів до 01.03.2014 року. Факт укладення такого договору та передачі вказаних коштів стверджується розпискою позичальника - за підписом [PERSON] і скріпленої печаткою ТзОВ «Маслоленд» від 10 січня 2008 року (а.с.13). Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, у строк та в порядку, що встановлені договором ( ч.1 ст.1049 ЦК України). Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, ? незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином також спростовується, твердження представників відповідача про те, що позичені кошти не були перераховані в касу ТзОВ «Маслоленд», а надані готівкою не заслуговують на увагу. Більше того, законодавством не встановлена заборона передачі коштів саме в готівковому еквіваленті на виконання умов договору позики. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. З правилами ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншим актом цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Так, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців, і сторонами такий факт не оспорюється, момент позики директором, керівником та підписантом ТзОВ «Маслоленд» була [PERSON], яка діє на підставі Статуту, зареєстрованого 18.09.2012 року, і могла укладати від імені товариства, зокрема договори (правочини), набувати майнових та особистих прав, нести обов'язки, бути позивачем та відповідачем в суді, а розмір частки в статутному капіталі [PERSON] становить 100 відсотків (а.с.171-177). Статтею 629 ЦК закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договір позики з підстав, визначених ст. 1051 ЦК України відповідач не оспорював. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті наведених норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що при укладанні договорів позики між сторонами були дотримані всі передбачені діючим законодавством істотні умови договору, які обумовлені їх згодою, як узгоджені сторонами, спрямоване на реальне настання наслідків, так і ними прийняті, а також дотримані вимоги щодо форми договору. Окрім того, на момент укладення спірного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину та печаткою товариства. На думку суду, позиція відповідача спрямована на недобросовісне здійснення прав та виконання взятих на себе обов'язків, а і про намагання перекласти відповідальність за свою неспроможність й далі виконувати договірні умови на позивача, який вчасно та належним чином виконав свої обов'язки за вказаним договором. В контексті того, суд не може брати до уваги припущення відповідачів, про те, що насправді [PERSON] при укладенні спірних договорів діяла як фізична особа чи засновник, виходячи з того, що [PERSON] первинно звернувся в суд з такими вимогами до [PERSON] (цивільна справа №442/4014/14-ц). судом було досліджено, що така позовна заява була залишена і враховує положення ст. 11 ЦПК України. На підставі наведеного, оцінюючи дослідженні судом докази в їх сукупності, їх належність, допустимість та достатність, судом встановлено, факт отримання відповідачем за цим позовом грошових коштів в розмірі 295 000,00 (двісті дев'яносто п'ять тисяч доларів) дол. США в еквіваленті до національної волюти на день постановлення рішення від позичальника (позивача) підтверджуються відповідними договорами, в якій сторони підтвердили отримання відповідачем грошових коштів, строк їх повернення. Таким чином, беручи до уваги те, що відповідач порушив зобов'язання за договором позики, допустивши його невиконання, для суду вбачаються правові підстави для поновлення порушених прав позивача в обраний останнім спосіб, а саме для стягнення грошової суми з відповідача, який допустив порушення виконання боргового зобов'язання за договором позики. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим суд вважає, що вклад підлягає стягненню в грошовій одиниці України - гривні, переведення іноземної валюти в гривню здійснюється по курсу, встановленому Національним Банком України, на день ухвалення рішення. Національний банк України встановив на 06.05.2015 року до 14 год. офіційні курси валют на рівні 21,13 гривень за долар США, а від так з відповідача слід стягнути еквівалентно 6 233 350 гривень (шість мільйонів двісті тридцять три тисячі триста п'ятдесят гривень) заборгованості за договорами позики. Поряд з цим, відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 3654 гривень.

Outcome: approved