Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості та пені по виплатам аліментів, котрі зменшив в процесі розгляду справи, по котрому просив суд стягнути на користь позивача пеню за прострочення по сплаті аліментів у розмірі 16\~000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 24.11.2010 року. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. На підставі виконавчого листа № 2-2180/2011 про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки, виданого 07.04.2011 року Приморським районним судом міста Одеси, державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Семенішиною Ю.М. відкрито виконавче провадження. Відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання доньки, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість з пенею за прострочення по сплаті аліментів у розмірі 16 000 грн., відповідно до довідки про наявність заборгованості по аліментам, складеному державним виконавцем. Дана заборгованість на сьогоднішній день непогашена. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати пені, згідно розрахунку заборгованості. Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання на 11 лютого 2020 року. У судове засідання 11 лютого 2020 року з`явився позивач. Належним чином сповіщений відповідач до суду не з`явився та не повідомив суд про причини неможливості прибуття у судове засідання. Судом проголошено перерву на 06 квітня 2020 року. У судове засідання 06 квітня 2020 року належним чином сповіщені учасники справи до суду не з`явилися та не повідомили суд про причини неможливості прибуття у судове засідання. Судом проголошено перерву на 27 липня 2020 року. У судове засідання 27 липня 2020 року з`явився позивач. Належним чином сповіщений відповідач до суду не з`явився та не повідомив суд про причини неможливості прибуття у судове засідання. Судом проголошено перерву на 29 вересня 2020 року. У судове засідання 29 вересня 2020 року належним чином сповіщені учасники справи не з`явились. Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи без особистої участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач звернувся до суду з заявою про розгляд справи без особистої участі відповідача, позовні вимоги визнав у повному обсязі, заявив клопотання про розстрочення виконання рішення суду. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та пені по виплатам аліментів підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 24.11.2010 року. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 05.04.2011 року, у справі № 2-2180/2011, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання спільної доньки [PERSON] задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1\~000 грн. щомісяця до досягнення повноліття. На підставі виконавчого листа № 2-2180/2011 про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки, виданого 07.04.2011 року Приморським районним судом міста Одеси, державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Семенішиною Ю.М. відкрито виконавче провадження. В силу своїх можливостей позивачка піклується про доньку, забезпечує дитину якісним харчуванням, одягом, предметами побуту тощо, самотужки утримує дитину. У зв`язку з тим, що відповідач не виконує свої обов`язки щодо виховання та утримання дитини, не переймається питаннями її годування, одягнення та розвитку, відмовляється у добровільному порядку сплачувати на її утримання аліменти, позивач змушений звернутися до суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів, тобто виконавче провадження після досягнення дитиною повноліття закривається і єдиним способом захисту прав позивача, є звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по аліментам. П. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що рішення суду є обов`язковим до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З наданого позивачкою розрахунку вбачається, що пеня за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача становить 16 000 грн., що не заперечується відповідачем. Дослідивши розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відповідачем, наданий позивачкою, суд приходить до наступного. У постанові ВСУ від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15-ц, Велика Палата Верховного Суду України вважає за необхідне відійти від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року справі № 6-94цс15 та наступних постановах, з огляду на таке. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: р - (A1 х 1% х Q1)+(A2 х1% хQ2)+……….(An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованістю по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Розмір стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки був визначений судом у твердій грошовій сумі та зазначений у розрахунку заборгованості відповідача, складеному державним виконавцем, який додано до матеріалів справи позивачкою, зазначена точна сума аліментів, яка підлягає стягненню у грошовому еквіваленті щомісячно. Отже, загальний розмір неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів становить 16 000 грн. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Доказів непрацездатності батька суду не надано. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно дитини. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість за пенею у зв`язку з несплатою аліментів на утримання спільної доньки. З приводи заяви відповідача щодо розстрочки виконання рішення суду, суд зауважує наступне. Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню. Виконавчими провадженнями поновлюються майнові та особисті немайнові права осіб шляхом застосування процесуальних засобів і способів примусу до осіб, які добровільно не виконали свої обов`язки у сфері матеріальних правовідносин. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Аналогічно дане питання врегульовано і ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для застосування правил цієї статті є наявність обставин, що перешкоджають належним чином виконати судове рішення в цивільній справі - ускладнюють його виконання або роблять неможливим. З наведеного вбачається, що усі питання, які виникають при виконанні рішення суду, вирішує суд в процесі виконання рішення, а виконання рішення здійснюється на загальних підставах, тому доводи відповідача стосовно розстрочки виконання рішення до задоволення не підлягають. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 768.40 грн.

Outcome: approved