Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить позбавити останнього батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 15.01.2015 року розірвано. В даному шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Проте, сімейне життя не склалося, тому у квітні 2016 року відповідач забрав свої речі та пішов з квартири. З квітня 2016 року відповідач жодного разу не телефонував та не вітав сина з днем народження, до дитини не приходить та не спілкується з ним, та не займається його вихованням, тобто повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов»язків. Ухвалою від 20.04.2018 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 10.05.2018 року. У зв»язку із зайнятістю судді в іншому судовому засіданні проведення підготовчого судового засідання відкладено до 25.05.2018 року. Ухвалою від 25.05.2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду на 10.00 год. 13.06.2018 року. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а саме виклик до суду розміщено на сайті Судова влада. Про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився. Вирішення питання залишив на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивача, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Знам»янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.07.2017 року розірвано. В шлюбі, [INFO] року, у сторін народився син - [PERSON]. Після розірвання шлюбу, позивач змінила прізвище [PERSON] на [PERSON]. Як вбачається з характеристики, виданої секретарем правління ОСББ «Квітка Знам»янки» [PERSON], сім»я є неповною, а саме відповідач, який є батьком дитини, разом зі сім»єю не проживає. Відповідач участі у вихованні дитини та формуванні її як особистості не приймає, не сприяє засвоєнню нею моральних норм. Інтересу до внутрішнього світу сина не проявляє. З висновком виконавчого комітету Знам»янської міської ради Кіровоградської області від 02.02.2018 року №01-25/80/2 про доцільність позбавлення батьківських прав, [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], вбачається, що вирішення даного питання залишили на розсуд суду. Крім того, рішенням Знам»янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.06.2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто [INFO] року, розпочавши стягнення з 06.07.2017 року. Рішенням Знам»янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.03.2018 року відповідача визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] Умови проживання сім»ї позивача є задовільними. Квартира є 3-кімнатною, є чистою, затишною, та обладнана необхідними предметами побутового вжитку, та з окремою кімнатою для дитини, окреме ліжко, місце для відпочинку, меблі, одяг, іграшки. З характеристики, виданої завідувачем ДНЗ №2 «Теремок» О.Мазур, вбачається дитина відвідує дитячий садок з серпня 2017 року, має психофізичний розвиток у відповідності до вікових норм, є активною, доброзичливою, допитливою дитиною, яка проживає разом з матір»ю та бабусею - [PERSON] та дідусем - [PERSON] Батьки дитини, тобто сторони по справі, разом не проживають, а тому повну інформацію про біологічного батька у виховані та розвитку дитини надати не мають можливості, оскільки останній жодного разу до дошкільного закладу не приходив. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], показала, що знає про ситуацію що склалася, оскільки є сусідкою позивача та її батьків. Підтвердила, що відповідач, який є батьком дитини, не опікується останнім. Дитина проживає з матір»ю та бабусею і дідусем, які є добрими та працьовитими людьми, які користуються повагою. Підтвердила, що відповідач як батько не приймає участі у житті дитини, не займається її вихованням, не спілкується. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], показала, що знає про ситуацію що склалася, оскільки є сусідкою позивача та її батьків. Підтвердила, що відповідач, який є батьком дитини, не опікується останнім. Дитина проживає з матір»ю та бабусею та дідусем, які є добрими та працьовитими людьми, які користуються повагою. Підтвердила, що відповідач як батько не приймає участі у житті дитини, не займається її вихованням, не спілкується. Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов»язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. З роз»яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 15, в абзаці 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, І судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Як встановлено в судовому засіданні відповідач по справі [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків по відношенню малолітнього сина - [PERSON], [INFO], з яким тривалий час не спілкується, його життям не цікавиться, не проявляє до нього жодного інтересу, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти. Зазначені обставини в сукупності зрештою призвели до втрати родинного зв'язку дитини з батьком. Відповідач самоусунувся від виховання сина, фактично переклавши свої батьківські обов'язки на позивача, яка є матір»ю та бабу і діда дитини. Крім того, судом не встановлено об'єктивних причин, які б унеможливлювали піклування відповідача про фізичний і духовний розвиток свого сина, навчання та підготовку до самостійного життя, медичний догляд та лікування, спілкування з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; інтерес до внутрішнього світу та усіх сторін життя тощо. Наведене підтверджує винну поведінку відповідача в ухиленні від виховання своєї дитини. Оскільки в судовому засіданні встановлений факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, доведені та підлягають задоволенню. На підставі викладеного ст.18 Конвенції про права дитини, ст.150, п.2 ч.1 ст.164, ст. ст.167, 171 СК України,

Outcome: approved