Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . У квартирі разом з позивачем зареєстрована відповідачка по справі [PERSON] , яка є його донькою та яка у вересні 2017 року виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю (точна поштова адреса не відома), і з того часу більше ніколи не поверталася в квартиру і не проживала там. Відповідачка не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в квартирі не має і взагалі нею не цікавиться. Ніяких перешкод у проживанні відповідачки позивачем не чинилося. Реєстрація відповідачки в квартирі створює позивачу перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: плату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідачки здійснює він; повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг не може тощо. На підставі викладеного позивач просить ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 листопада 2020 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив провести судовий розгляд без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті Ковпаківського районного суду м. Суми, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову, виходячи з наступного. Частина 3 ст.12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями договору купівлі-продажу квартири від 20 листопада 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Івановою К.С., зареєстрованого в реєстрі за № 677, витягом з Державного реєстру правочинів, витягом про Державну реєстрацію прав КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9-10,11,12,13). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Управлінням «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» СМР №14.03-08/69219 від 06 листопада 2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який є донькою позивача [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але як зазначає позивач фактично за даною адресою не проживає (а.с.14). Факт відсутності [PERSON] в квартирі [ADDRESS] підтверджується також актом КП «Сумижилкомсервіс» СМР від 05 листопада 2020 року, підписаний свідками [PERSON] , [PERSON] (а.с.15). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За чинним житловим законодавством обов`язковою умовою виникнення права користування житлом членами сім`ї його власника є спільне проживання членів сім`ї з власником. Згідно із п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Під час судового розгляду встановлено, що відповідачка добровільно залишила спірну квартиру на даний час в ній не проживає. Той факт, що відповідачка не проживає близько трьох років у спірній квартирі підтверджується дослідженими в судовому засіданні вказаними доказами. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка тривалий час ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несе, комунальні послуги та електроенергію не сплачує, доказів того, що вона намагалася вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартири вона не цікавиться. Також обставин того, що позивач, або інші особи чинять відповідачці перешкоди в користуванні зазначеним житлом, під час судового розгляду встановлено не було. Доказів, які б свідчили про наявність домовленості між сторонами про тимчасове проживання відповідачки за іншою адресою та збереження у цей час за нею права користування житлом, суду не надано. За таких обставин, суд вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним йому житлом порушується та підлягає захисту, а тому позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.

Outcome: approved