Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , який є батьком неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В позові зазначає, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 20.10.2007 року. Від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . В подальшому сімейні стосунки між сторонами були припинені, в результаті чого відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28.03.2016 року шлюб між сторонами розірвано, доньку залишено на вихованні матері. З часу прийняття рішення позивачу не відомо будь-які відомості про відповідача. Він не з`являється, не дзвонить не пише, не несе будь-яких витрат на утримання дитини, самоусунувся від виховання дитини. Дитина весь час проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач у вихованні дитини ніякої участі не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає, не проявляє батьківської турботи, свідомо ухиляється від виконання свого юридичного обов`язку по вихованню доньки. Таким чином просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його доньки. Крім того зазначає, що на даний час їй важко матеріально забезпечувати доньку всім необхідним для її повноцінного розвитку. З огляду на це, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1500,00 гривень гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач та її представник в судовому засіданні просили позов задоволити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву. Зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнає частково в сумі 500 гривень, посилається, що не має можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки має ІІ групу інвалідності, єдиним джерелом його доходу є пенсія, розмір якою складає 1497 гривень. Щодо позбавлення його батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] зазначає, що позовні вимоги не визнає. Зазначає, що після розірвання шлюбу, він вимушений був поїхати до міста Харкова, де проживають його мати та старша донька. На сьогоднішній день стан його здоров`я не дозволяє йому відвідувати доньку, бо фізично не може подолати таку відстань. Однак, він постійно підтримує з нею зв`язок, спілкуючись по телефону та переписуючись у мережі «Фейсбук», про що свідчить їх переписка, додана до відзиву. Зазначене свідчить, що він цікавиться життям його доньки, підтримує її морально, дає поради. Відтак просить відмовити в задоволенні позову в цій частині. Представник Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Степанова О.Р. в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення. Заслухавши пояснення позивача, її представника, думку третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.09.2008 року (а.с.7). Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28.03.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, доньку [PERSON] , [INFO] залишено на вихованні матері [PERSON] ( а.с. 9). Згідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї [PERSON] проживає в [ADDRESS] , його склад сім`ї нас наступний: [PERSON] - власник , [PERSON] ( а.с. 13). Згідно із висновком за № 1096/01-32/8050 від 30.09.2019 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради вважає за доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] (а.с. 71) При цьому, як показала представник органу опіки і піклування в судовому засіданні такий висновок був складений без виклику і заслуховуванням думки відповідача. Крім того, в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] пояснила, що батько інколи телефонує їй та спілкується з нею в соціальній мережі (в останнє в 2017 році), також телефонував їй влітку після звернення матері до суду з цим позовом, однак вона не взяла слухавку, матеріальну допомогу не надає. Два роки назад купляв їй велосипед, мобільний телефон, планшет . Вирішуючи позовну вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав, суд приходить до наступного висновку. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Указані фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Заперечуючи проти позову, [PERSON] посилається на те, що позивач не надала доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки. Крім того, на сьогоднішній день стан його здоров`я не дозволяє йому відвідувати доньку, бо фізично не може подолати таку відстань, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії ( а.с.36-39). Також суд не може погодитися із висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки в ньому відсутні дані про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини, не наведено обставин про намагання вказаного органу як відповідального за захист прав дітей об`єктивно визначити ставлення батька до доньки та яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дитини. Вказаний висновок зроблений на підставі матеріалів цивільної справи, характеристики та інформації від 23.09.2019 року № 01-12/108 на дитину Мукачівської СШ І-ІІІ ступенів № 3 ім.Ф. Ракоці ІІ з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів, однак очевидно, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав не може ґрунтуватися виключно на таких документах, він є дещо однобоким і таким, що не відповідає характеру спірних правовідносин. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] висловлював бажання спілкуватися з дитиною, має намір на відновлення відносин і з нею, відтак суд вважає, що родинний зв`язок між батьком і донькою можливо відновити, а тому не вбачається доведеності обставин необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, доцільність вжиття якого органом опіки та піклування достатньо не аргументовано. Отже, суд приходить до висновку про відмову в позові в цій частині за безпідставністю вимог. Крім того, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2019 рік" у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з липня по грудень складає - 2118 гривень. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує матеріальне становище відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500 ( одна тисяча гривень) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved