Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], 3-ті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Куп'янськ»», Куп'янський РВ ГУ ДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідач по справі тривалий час, а саме з 2011 року по сьогоднішній день, не проживає в неприватизованій квартирі [ADDRESS], в якій зареєстрований. Позивач наполягає, що позбавити права користування відповідача по справі даним приміщенням буде економічно вигідно для територіальної громади міста, адже відповідач не сплачує комунальні платежі та фактично не користується житловою площею. Відповідач не звертався до виконавчого комітету Куп'янської міської ради для бронювання житлового приміщення. Тому, на підставі викладеного, позивач змушений був звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягає на задоволенні позовних вимог та не заперечує проти розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час слухання справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відзначкою, що адресат за зазначеною адресою не проживає, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Оскільки відповідно до ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень на позов не надали. Тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представники третіх осіб: товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Куп'янськ»», Куп'янський РВ ГУ ДМС України в Харківській області, в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви в яких просили справу розглянути у їх відсутність, при розгляді справи покладалися на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи судом були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки ТОВ КК «Коменерго Куп'янськ» від 19 березня 2014 року №362 [PERSON], зареєстрований у спірній квартирі [ADDRESS]. Форма власності спірного житла - державне (а.с. 4). Згідно ордеру на житлову площу в гуртожитку [PERSON], було надане право на зайняття житлової площі у гуртожитку [ADDRESS], на підставі рішення адміністрації ВАТ «КЛЗ». (а.с. 5). Відповідно довідки від 01 березня 2014 року заборгованість за комунальні послуги за адресою [ADDRESS], складає 1559,89 грн. (а.с. 6-8). Актом (не) проживання громадянина за місцем його реєстрації від 19 березня 2014 року, який виданий ТОВ КК «КомЕнерго Куп'янськ», встановлено, що [PERSON], з 2011 року не проживає за адресою гуртожиток [ADDRESS]. Крім того зазначено, що кімната відкрита, ніяких речей в кімнаті немає. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. В ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. А у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненнями), роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно ч. 2 ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. П. 11 Постанови Пленума Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами та доповненнями), передбачено, що відповідно до ст. ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців, тобто з цього виходить, що в разі якщо особа протягом шести місяців, без поважних причин не проживає в житловому будинку, то суд згідно зі ст. 72 ЖК України, може визнати таку, особу втратившим право користування житловим приміщенням. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON], зареєстрований у встановленому законом порядку в спірній квартирі [ADDRESS]. Однак з 2011 року за даною адресою не проживає. Крім того зазначено, що кімната відкрита, ніяких речей в кімнаті немає. Докази поважності причин не проживання у спірному приміщенні, у порушенні ст. 60 ЦПК України, відповідач до суду не надав. Тому враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що наявність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, а також те, що відповідач за комунальні послуги не платить, у кв. [NUMBER] не проживає, визнання відповідача, такими, що втратив право користування житловим приміщенням в кімнаті [NUMBER] необхідне позивачу для вирішення питання про подальше використання вищевказаного житлового приміщення, у зв'язку з чим суд задовольняє позовні вимоги позивача.

Outcome: approved