Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 17 листопада 1994 року Великоозерянською сільською радою Дубровицького району Рівненської області, а/з №12. Крім того, просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище набуте у шлюбі "[PERSON]" та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що під час спільного проживання відповідач зловживав спиртними напоями та вчиняв сварки в результаті чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити їхнім інтересам. У зв'язку з цим, вона в травні 1996 року припинила шлюбні відносини з відповідачем. В судове засідання позивачка не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Згідно поштових повідомлень відповідач за вказаною адресою не проживає. Як вбачається з відповіді Дубровицького РС УДМС України в Рівненській області (а.с.14) [PERSON] зареєстрований за адресою с.Великі Озера Дубровицького району Рівненської області. Зі змісту ч.5 ст.74 ЦПК України вбачається, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином. Враховуючи наведене вище, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про їхні права та взаємовідносини. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 листопада 1994 року між сторонами зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений запис за №12, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.2). Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями п.3 ч.2 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. В ході розгляду справи судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені з 1996 року, примирення між подружжям та збереження сім'ї не можливо, так як це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. При таких обставинах, суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно і шлюб існує формально. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружині та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, а тому враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ч.2 ст.110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved