Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 10.04.2001 є власником земельної ділянки загальною площею 4,399 га, яка складається з трьох земельних ділянок, та яка розташована на території Мазівської сільської ради Путивльського району Сумської області. Вирішивши у 2017 році здійснити державну реєстрацію своїх речових прав на зазначену земельну ділянку, позивач звернувся за розробленням технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на зазначену земельну ділянку. 02.01.2018 відділом у Путивльському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області було проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,6620 га (рілля), якій присвоєно кадастровий номер [NUMBER]. Разом з тим, рішенням від 04.01.2018 кадастровим реєстратором було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру на дві інші земельні ділянки (сіножаті та пасовища), оскільки їх площа в державному акті не відповідає площі в електронному документі. Посилаючись на те, що в державному акті помилково було зазначено сумарну площу цих двох земельних ділянок двічі як 1,737 га, замість окремої площі кожної з них - 1,0944 га та 0,627 га, просив визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку «сіножаті», площею 1,0944 га, розташовану на території Сафонівської сільської ради Путивльського району Сумської області, а також на земельну ділянку «пасовища», площею 0,6427 га, розташовану на території Мазівської сільської ради Путивльського району Сумської області, у відповідності до зазначеного вище державного акту на право приватної власності на землю. Витрати по справі просив з відповідача не стягувати. Позивач у підготовче засідання не з'явився, надав на адресу суду письмову заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позов підтримав. Відповідачі у підготовче засідання не з'явилися, надали на адресу суду заяви, в яких справу просили слухати за їх відсутності, позов визнали. Про правові наслідки такого рішення обізнані. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 10.04.2001, [PERSON] на підставі рішення 13 сесії 23 скликання Мазівської сільської ради народних депутатів від 04.04.2001 є власником земельної ділянки загальною площею 4,399 га, розташованої на території Мазівської сільської ради Путивльського району Сумської області, при цьому вказана земельна ділянка складається з трьох земельних ділянок, площею 2,662 га, 1,737 га та 1,737 га. Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 02.01.2018, на підставі державного акту від 10.04.2001 серії [NUMBER] позивач є власником земельної ділянки площею 2,6620 га (рілля), наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим № [NUMBER], розташованої на території Мазівської сільської ради Путивльського району Сумської області. Відповідно до кадастрових планів земельних ділянок сіножаті та пасовища, [PERSON] є власником цих земельних ділянок, площею 1,0944 га, розташованої на території Сафонівської сільської ради Путивльського району Сумської області, та 0,6427 га, розташованої на території Мазівської сільської ради Путивльського району Сумської області, відповідно, які надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Разом з тим, рішенням від 04.01.2018 кадастровим реєстратором було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки площа в державному акті не відповідає площі в електронному документі. Згідно пунктів 9-10 розділу VII Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки до 01.01.2013. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Частиною 1 ст. 15 вказаного Закону передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються відомості про земельні ділянки, в тому числі і щодо її площі. Відповідно до ч. 1 ст. 21 цього ж Закону відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених ст. 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до ст. 107 ЗК України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками;на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель;на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Отримання нового державного акту замість зіпсованого у порядку, визначеному Інструкцією про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22.06.2009 р. № 325, позивач не може у зв'язку з втратою нею чинності. Відповідно до ст.ст. 125-126 ЗК України (в редакції, яка діяла на момент видачі позивачу державного акту) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. За змістом ч. 1 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка є об'єктом цивільних прав з моменту формування, яке полягає у визначенні її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Беручи до уваги наведені положення закону та те, що отримання нового правовстановлюючого документу на землю замість зіпсованого в позасудовому порядку є неможливим, а площа та конфігурація земельних ділянок зафіксована в технічної документації із землеустрою, суд вважає, що таке визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому може бути прийняте. Судові витрати не розподіляються, враховуючи відповідне клопотання позивача. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved