Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що з відповідачем у 2007 році було укладено кредитний договір та отримано нею кредит у розмірі 19000 доларів США на термін до 04.06.2027 року. Позивач виконав умови договору надавши кредитні кошти. Відповідач зі своєї сторони порушила умови договору та має прострочену заборгованість. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив стягнути з відповідача існуючу заборгованість. В судовому засіданні представник відповідача, позовні вимоги не визнала, з тих підстав, що відповідач повністю сплатила кошти, заборгованості перед банком не має, крім того, банк самостійно змінив відсоткову ставку за кредитом не повідомивши відповідача, просила в задоволенні позову відмовити та надала заяву про застосування строку позовної давності. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 05.06.2007 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № KIF0GK00833362, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 19000 доларів США ( заява на видачу готівки на вказану суму № 7 від 05.06.2007 року) на придбання житлового будинку та земельної ділянки, а також у розмірі 4700 дол. США на сплату страхових платежів на термін до 04.06.2027 року зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 0,84 % річних на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом. Після укладення шлюбу 17 липня 2015 року відповідач змінила прізвище з «Арділан» на «Тернова», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 178405 виданого 17 липня 2015 року Відділом державної РАЦС реєстраційної служби Фастівського МРУЮ у Київській області. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця, у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, позичальник сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Пунктом 4.1 договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного Договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). У звязку з неналежним виконанням свої обовязків по кредитному договору, станом на 09.09.2015 року відповідач має прострочену заборгованість в розмірі 18477,25 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.09.2015 року (за курсом 22,41) складає 414075,26 грн., яка складається з: 16230,49 дол. США заборгованості за кредитом, 1283,22 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 38 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 35,05 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи: 11,16 дол. США фіксована частина, 879,34 дол. США процентна складова. Посилання представника відповідача на те, що банк порушив права позичальника, шляхом збільшення процентної ставки за користування кредитом не повідомивши про це відповідача, спростовується п. 2.3.1. кредитного Договору, відповідно до якого банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування Кредитом, при зміні конюктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору, зміні облікової ставки НБУ. З приводу посилань представника відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлює тривалістю у три роки. За приписами ст.631 ЦК України, строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Як вбачається з самого договору, укладеного між сторонами, його строк становить, з 05 червня 2007 року по 04 червня 2027 року, включно. Згідно ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно висновків, які містяться в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року та є обов'язковими для застосування судом відповідно до ст.360-7 ЦПК України перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня коли відбулося це порушення. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з розрахунку заборгованості за даним кредитним договором, станом на 09.09.2015 року, відповідач здійснювала погашення заборгованості по кредиту останній раз в серпні місяці 2015 року. З огляду на викладене, законні підстави для застосування строків позовної давності до даних правовідносин відсутні. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором кредиту в розмірі 18477,25 дол. США. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 6211,13 грн.

Outcome: approved