Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що з 2008 року проживала однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу. У цивільному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між ними не склалися. Вказує, що під час спільного вони зрозуміли, що мають різні погляди на сімейні цінності, сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. З метою збереження сім'ї вирішили офіційно оформити свої стосунки та 30.05.2015 року вона та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції, актовий запис - № 672. Однак, зазначає, що реєстрація шлюбу їхні стосунки не укріпила. Основною причиною розпаду сім'ї є відсутність між нею та відповідачем взаєморозуміння та довіри., постійні конфлікти, суперечки та сварки. Протягом останнього часу вони спільне господарство не ведуть, один одному не допомагають, шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо. Таким чином, сім'я існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем є недоцільним і суперечить її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей. Крім того, вказує, що має намір змінити місце постійного проживання та переїхати до іншого населеного пункту та відповідно забрати дітей із собою. На підставі наведеного, просить суд шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 30 травня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції, актовий запис № 672 розірвати та визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з нею. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позові. Представник відповідача проти задоволення позову не заперечила, просила шлюб між позивачем та відповідачем розірвати та визначити місце проживання малолітніх дітей разом з матір'ю [PERSON] Представник третьої особи Служби у справах дітей Луцької районної державної адміністрації в судове засідання не з'явилася, подала заяву про слухання справи у її відсутності, щодо позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з матір'ю не заперечує. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 30 травня 2015 року, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції, актовий запис - № 672 (а.с. 49). У сторін народилося двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO] (а.с. 11-12). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю" встановлено, що проголошена Конституцією охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально. За таких обставив суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та неповнолітніх дітей, а тому шлюб підлягає розірванню. Крім того, статтею 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] надав нотаріально засвідчену заяву, в якій зазначив що не заперечує проти того, щоб визначити місце проживання їхній спільних з позивачем [PERSON] малолітніх дітей із матір'ю (а.с. 20). Крім того, згідно висновку органу опіки і піклування Луцької районної державної адміністрації, останній вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за місцем проживання матері [PERSON] (а.с.41). А тому суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], та [PERSON] також підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 56, 110, 112, 160, 161 СК України,

Outcome: approved