Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права власності на 1/2 частину квартири. В обґрунтування позову позивач вказав, що з 2002 року стала проживати однією родиною без реєстрації шлюбу з [PERSON] Вони проживали разом в місті Миколаєві у квартирі, яку знімали, були пов'язані спільним побутом, дбали один про одного, сумісно купували необхідне майно для сімї, [PERSON] публічно представляв всім знайомим та батькам [PERSON] його дружиною. В 2004 році вони спільно з [PERSON] вирішили придбати у власність квартиру, так як твердо визначилися постійно проживати в місті Миколаєві. 28 липня 2004 року на імя чоловіка був укладений договір про дольову участь в будівництві 80 квартирного жилого будинку із забудовником ДП СУ-3 ВКТ Одестранстрой розташованого в м.Миколаєві по вулиці Слободська пята, 36. Згідно умов договору забудовник взяв зобовязання побудувати двокімнатну квартиру площею 56,6 кв.м за адресою [ADDRESS], вартістю 69160 грн. Згідно умов договору вони повинні були сплатити перший платіж в сумі 34580 грн. до 29.07.2004 року, залишок суми 34580 грн. повинні сплачувати починаючи з 01 січня 2005 року щомісячними платежами протягом 84 місяців. 12 вересня 2005 року був укладений новий договір про припинення зобовязання по договору від 28 07.2004 року шляхом заміни його новим зобовязанням. За умовами цього договору [PERSON] сплачує перший платіж в сумі 32820 грн. одноразово, а другий платіж в сумі 32820 гри. повинен сплатити на протязі 76 календарних місяців з дати укладення договору щомісячними платежами до 435 грн. 28.07.2004 року із сімейного бюджету та при фінансовій підтримці батьків позивачки в касу підприємства забудовника був внесений перший платіж в сумі 32860 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 28.07.2004 р. З вересня 2005 року по червень 2010 р. щомісячно підприємство утримувало із заробітної плати чоловіка по 435 гря. в рахунок виплати вартості квартири. У судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги, дали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви, просили її задовольнити. Відповідач та його представник заперечили щодо позову та просили відмовити у його задоволенні. Заслухавши позивача та його представників, відповідача та його представника, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]В, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01.01.2004 року позивачка стала проживати однією родиною без реєстрації шлюбу з [PERSON] Вони проживали разом в місті Миколаєві в окремій кімнаті у квартирі за адресою [ADDRESS], яку знімали, були пов'язані спільним побутом, дбали один про одного, сумісно купували необхідне майно для сімї. В 2004 році позивачка спільно з [PERSON] вирішили придбати у власність квартиру, так як твердо визначилися постійно проживати в місті Миколаєві. 28 липня 2004 року на імя чоловіка був укладений договір про дольову участь в будівництві 80 квартирного жилого будинку із забудовником ДП СУ-3 ВКТ Одестранстрой розташованого в м.Миколаєві по вулиці Слободська пята, 36. Згідно умов договору забудовник взяв зобовязання побудувати двокімнатну квартиру площею 56,6 кв.м за адресою [ADDRESS], вартістю 69160 грн. Згідно умов договору [PERSON] повинен були сплатити перший платіж в сумі 34580 гри. до 29.07.2004 р., залишок суми 34580 грн. повинні сплачувати починаючи з 01 січня 2005 року щомісячними платежами на протязі 84 місяців. 12 вересня 2005 року був укладений новий договір про припинення зобов'язання по договору від 28 07.2004 р. шляхом заміни його новим зобовязанням. За умовами цього договору [PERSON] сплачує перший платіж в сумі 32820 грн. одноразово, а другий платіж в сумі 32820 гри. повинен сплатити на протязі 76 календарних місяців з дати укладення договору щомісячними платежами до 435 грн. Зазначені обставини підтверджені в судовому засіданні доказами, а саме поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]В, [PERSON]. До свідчень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд відноситься критично, оскільки ії свідчення спростовуються дослідженими судом доказами, а саме фотокартками та доданими та дослідженими доказами. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з п. 5 ч. 1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995р., в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішення спору про право. Відповідно до положень ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно поширюються загальні положення права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 214 та ст.. 360-7 ЦПК України, обов'язковою для усіх судів України є правова позиція стосовно того, що при застосуванні ст.. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними складися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також, якщо вони проживають однією сім'єю без шлюбу в період, протягом якого придбане спірне майно. У відповідності зі ст. 60 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених, законом. Згідно пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" від 30.05.2008 №7, відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути, в тому числі, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. [PERSON], як було зазначено, не була співвласницею майна спадкодавця та відповідно не мала права на спадкування на 1/2 частину квартири №38 по вулиці 5 Слобідська в будинку №76 в м.Миколаєві. Таким чином, при видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом були порушені права [PERSON], а відтак, з огляду на зміст ст. 1301 ЦК України, суд приходить до переконання про наявність підстав для визнання вказаного свідоцтва недійсними. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, що підлягають задоволенню у повному об'ємі. Розподіл судових витрат між сторонами вирішено у відповідності до правил передбачених ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved