Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить поновити його на посаді завідувача кабінетом бронхоскопії Львівського державного онкологічного регіонального лікувально-діагностичного центру, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що працював у відповідача з 02.08.1976 р. на посаді лікаря, 21.07.2003р. переведений на посаду завідувача кабінету бронхоскопії, є кандидатом медичних наук, має 7 авторських свідоцтв, є автором 22 наукових праць, за весь час роботи не мав жодного стягнення, лише заохочення. Однак, 23.12.2013р. головним лікарем було видано наказ про його звільнення з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП, у зв»язку із виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації. Підставою прийняття такого наказу стало лише рішення атестаційної комісії, інші дані, які б підтверджували, що внаслідок недостатньої кваліфікації він не може виконувати трудові обов»язки у наказі відсутні. У 1992 р. йому було присвоєно вищу категорію по лікарській спеціальності «торакальна хірургія» , яка за результатами подальших атестацій завжди підтверджувалась. З метою чергового підтвердження кваліфікаційної категорії ним було подано документи на проходження чергової атестації. Рішенням атестаційної комісії від 04.10.2013р. його атестацію було перенесено на 17.12.2013р. , у зв»язку із необхідністю проходження курсів тематичного удосконалення та набрання 70 балів, які ним було пройдено за власний рахунок та набрано 90 балів. Незважаючи на це рішенням атестаційної комісії від 17.12.2013р. йому було відмовлено в підтвердженні вищої категорії, вказане рішенням 21.12.2013р. ним оскаржено до Центральної атестаційної комісії МОЗ України, рішення якої і є остаточним. Однак, не дочекавшись рішення Центральної атестаційної комісії його було незаконно звільнено з роботи. Просить поновити його на посаді та стягнути із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, збільшив позовні вимоги, крім заявлених вимог, просить також стягнути із відповідача 4882 грн. матеріальної та 7000 грн. моральної шкоди. Позивач дав суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково пояснивши, що внаслідок незаконних дій відповідача йому заподіяно матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на поїздки, пов»язані із його звільненням, неоплачуваній вимушеній відпустці та інших поштово-канцелярських витратах. Крім того, незаконним звільненням йому заподіяно і моральної шкоди, яка виразилась у глибоких душевних стражданнях, грошове відшкодування за яку становить 7000 грн. Просить позов задоволити. Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що станом на день звільнення у позивача не було підтвердженої вищої категорії, у зв»язку із чим були відсутні підстави для виконання ним трудових обов»язків. Позивачу пропонувалась інша посада від якої він відмовився, профспілковим комітетом було надано згоду на його звільнення, відтак, відповідачем дотримано вимог трудового законодавства при звільненні позивача. Прийняття Центральною атестаційною комісією рішення про підтвердження позивачу вищої категорії не свідчить про незаконність його звільнення, оскільки станом на 23.12.2013р. такої категорії у нього не було. Оскільки звільнення відбулось із дотриманням вимог трудового законодавства вважає заявлений позов безпідставним та просить в його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, з"ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Статтею 15 КЗпП України працівникам гарантовано правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи . Судом встановлено, що позивач перебував із позивачем у трудових відносинах, згідно наказу №152 від 02.08.1976 р. прийнятий на посаду лікаря хірурга, 21.07.2003р. позивача переведено на посаду завідувача кабінету бронхоскопії (а.с.7). Згідно наказу №244-к від 23.12.2013р. позивача звільнено із займаної посади на підстав п.2 ст.40 КЗпП України у зв»язку із виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації (а.с.11) Як вбачається із змісту наказу підставою його прийняття стала копія протоколу атестаційної комісії, витяг з протоколу засідання профкому про надання згоди на звільнення. Порядок проведення атестації лікарів визначений Положенням про порядок проведення атестації лікарів, затвердженим наказом МОЗ України №359 від 19.12.1997р. Вказаним положенням зокрема, п.4.1,4.3-4.8 передбачено, що атестації на підтвердження кваліфікаційної категорії підлягають (за бажанням) особи, яким присвоєні кваліфікаційні категорії, в строк до 5 років з дня попередньої атестації. Перед атестацією на підтвердження кваліфікаційної категорії лікарі проходять передатестаційний цикл в закладах післядипломної освіти або на факультетах післядипломної освіти і складають іспит згідно з Положенням, затвердженим наказом МОЗ України від 18.05.94 N 73. У випадках, коли кваліфікація лікаря не викликає сумнівів у членів комісії, атестація на підтвердження кваліфікаційної категорії може проводитися за рішенням атестаційної комісії без проходження передатестаційного циклу. За результатами атестації на підтвердження кваліфікаційної категорії комісія приймає такі рішення: підтвердити кваліфікаційну категорію з конкретної лікарської спеціальності або відмовити у підтвердженні категорії. У разі відмови у підтвердженні кваліфікаційної категорії комісія виносить рішення про її зниження чи зняття. При підтвердженні лікарем кваліфікаційної категорії в посвідченні ставиться відповідна відмітка або видається нове посвідчення, коли у попередньому не залишилось місця для відміток. Лікарям, яким за наслідками атестації на підтвердження кваліфікаційної категорії змінено кваліфікаційну категорію, видаються нові посвідчення, а тим, кому відмовлено у підтвердженні другої категорії,- витяг із протоколу засідання комісії, завірений органом охорони здоров'я у двотижневий строк з дня атестації. Оскарження рішення атестаційної комісії про зниження чи зняття кваліфікаційної категорії проводиться у порядку, передбаченому п.3.20 даного Положення. Згідно п.3.20 вказаного Положення при незгоді лікаря з результатом атестації він може оскаржити рішення атестаційної комісії, подавши відповідну заяву до Центральної атестаційної комісії в місячний строк з дня видачі (продовження) посвідчення або витягу із протоколу засідання комісії. Рішення Центральної комісії є остаточним. Як встановлено судом, позивачу 21.11.2007р. підтверджено кваліфікацію лікаря хірурга торакального вищої категорії. Згідно наказу Департаменту охорони здоров»я ЛОДА №5-к від 11.01.2013р. затверджено графік атестації лікарів Львівської області на 2013р. (а.с.72-74), згідно якого атестація лікарів хірургічного профілю призначена на 04.10.2013р. Рішенням атестаційної комісії Департаменту охорони здоров»я Львівської обласної державної адміністрації від 04.10.2013р. (а.с.30-32) перенесено атестацію [PERSON] на 17.12.2013р. за умови, що наданий ним звіт має відповідати роботі торакального хірурга, а [PERSON] пройде курси тематичного удосконалення та набере не менше 70 балів. Вказані умови позивачем було виконано, що підтверджується посвідченням про проходження підвищення кваліфікації до диплому [NUMBER] Львівського національного медичного університету ім.Д.Галицького, факультет післядипломної освіти (а.с.13-14). Згідно рецензії на звіт про лікарську роботу [PERSON] останній заслуговує на підтвердження вищої кваліфікаційної категорії по спеціальності торакальна хірургія (а.с.27). Як вбачається із службової характеристики [PERSON] останній характеризується виключно позитивно, проявив себе висококваліфікованим спеціалістом, систематично підвищує свій професійний рівень, займається науковою роботою, має більше як 20 друкованих наукових робіт, 7 винаходів, у зв»язку із чим заслуговує на підтвердження вищої категорії (а.с.8). Рішенням атестаційної комісії Департаменту охорони здоров»я Львівської обласної державної адміністрації від 17.12.2013р. [PERSON] відмовлено у підтвердженні вищої кваліфікаційної категорії за спеціальністю «торакальна хірургія» з тих підстав, що посада на якій він працює відповідає спеціальності «Ендоскопія» і поданий ним на атестацію звіт відповідає тій же спеціальності (а.с.26). Вказане рішення у відповідності до п.3.20, 4.8 «Положення про порядок проведення атестації лікарів» 18.12.2013р.оскаржено позивачем до Центральної атестаційної комісії Міністерства охорони здоров»я (а.с.29), якою 24.04.2014р. прийнято рішення, яким позивачу підтверджено вищу кваліфікаційну категорію зі спеціальності «торакальна хірургія» (а.с.135-139) про що видано посвідчення затвердженого зразка (а.с.141). Відповідно до роз»яснень, що містить п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Не можна визнати законним звільнення з цих підстав лише з мотивів відсутності спеціальної освіти (диплома), якщо відповідно до чинного законодавства наявність її не є обов'язковою умовою виконання роботи, обумовленої трудовим договором. Проте у випадках, коли згідно з законодавством виконання певної роботи допускається після надання в установленому порядку спеціального права (водії автомобільного та електротранспорту тощо), позбавлення цього права може бути підставою для звільнення працівника з мотивів невідповідності займаній посаді або виконуваній роботі з додержанням правил ч.2 ст.40 КЗпП. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі. Враховуючи вищезазначені обставини, зважаючи на те, що висновок відповідача про недостатню кваліфікацію позивача ґрунтується лише на рішенні атестаційної комісія від 17.12.2013р., внаслідок перегляду якого Центральною атестаційною комісією МОЗ України прийнято рішення про підтвердження позивачу вищої категорії, рішення якої щодо кваліфікації лікаря є остаточним, суд приходить до висновку, що рішення відповідача про звільнення позивача прийнято передчасно, без достатніх на те підстав. При цьому, покликання відповідача на те, що з часу звільнення до прийняття рішення Центральною атестаційною комісією у позивача не було необхідної кваліфікаційної категорії, а тому він не міг виконувати трудових обов»язків, суд не приймає до уваги, зважаючи на те, що Положенням про порядок проведення атестації визначено можливість оскарження рішення атестаційної комісії, а рішення центральної атестаційної комісії є остаточним, відтак, прийнявши рішення про підтвердження (а не присвоєння) раніше присвоєної категорії Центральна атестаційна комісія рішенням від 15.05.2014р. фактично встановила безпідставність відмови у підтвердженні такої категорії атестаційною комісією Департаменту охорони здоров»я . Окрім того, відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 статті 60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає справу лише на підставі поданих сторонами доказів, В обгрунтування заперечень щодо позову представник відповідача покликається також на те, що посада позивача відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 78 «Охорона здоров»я» належить до категорії «Керівники», відтак, особи, які їх займають окрім інших вимог, повинні мати посвідчення про присвоєння (підтвердження) кваліфікаційної категорії відповідної спеціальності. Однак, всупереч обов»язку доказування відповідачем не надано суду жодних доказів в підтвердження того, що кабінет бронхоскопії діє як самостійний структурний підрозділ Львівського державного онкологічного регіонального лікувально-діагностичного центру, на з»ясування цих обставин судом, представником відповідача зазначено про те, що документи, які визначали роботу кабінету як самостійного структурного підрозділу відсутні. Відтак, відповідачем не доведено тих обставин, що на позивача поширюються вказані кваліфікаційні вимоги. Відповідно до ст.235 КЗпП України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 16 376 грн. 80 коп., з розрахунку 148 грн. 88 коп.(середньоденний заробіток) х 110 (кількість днів вимушеного прогулу з 23.12.2013р. по 03.06.2014р.). При цьому, середньоденний заробіток обчислений, шляхом ділення розміру отриманої позивачем заробітньої плати за жовтень та листопад (два місяці, що передували звільненню) - 6550 грн. 59 коп. на кількість відпрацьованих днів за цей період (44). Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, всупереч вимог ст.10,60 ЦПК України позивачем не надано суду жодних доказів в підтвердження зазначених обставин, в зв"язку із чим, суд приходить до висновку, про те, що в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Не підтверджено позивачем і обставин в обгрунтування вимог стягнення матеральної шкоди, оскільки докази про понесення витрат на поїздки та інші витрати відстутні, як і дані про їх понесення у зв»язку із звільненням позивача, а його відпустка за період з 15.11.2013р. по 20.12.2013р. мала місце за його власним волевиявленням, про що свідчить його відповідні заяви (а.с.126-127). Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. Згідно вимог ст.367 ЦПК України виконання рішення в частині поновлення на роботі слід допустити до негайного виконання. На підставі ст.ст. 15, 40, 235, 237-1 КЗпП України та

Outcome: approved