overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

\~ позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 20.08.1983року. Сім"єю проживали до 2014року, спільне життя не вдалося. На даний час шлюбні відносини між ними припиненні, спільне господарство не ведеться. Збереження шлюбу не можливе. Просить шлюб з відповідачем розірвати. В судове засідання позивач не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи . Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім'я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Як регламентує ст. 1 ч.2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно ст. 24 ч.1 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно же ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, приходить до висновку, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, так як вважає, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Сторони не проживають однією сім'єю тривалий час, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Суд вважає не можливим примусити його зберегти шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 09 грудня 2006року. В шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO]. У них з чоловіком різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. На даний час проживають окремо більше року. Просить шлюбі з відповідачем розірвати. В судове засідання позивач не з"явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність На позові наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутності сторін . Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім'я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Як регламентує ст. 1 ч.2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно ст. 24 ч.1 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно же ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, приходить до висновку, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, так як вважає, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дитині. Сторони не проживають однією сім'єю тривалий час, обидва вважають, що шлюб підлягає розірванню. Суд вважає не можливим примусити їх зберегти шлюб. Неповнолітню дитину суд вважає необхідним залишити проживати з матір"ю

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 28 травня 1999року. Неповнолітніх дітей в шлюбі не мають. Шлюбні відносини з дружиною припинені у грудні 2005року. Перестали розуміти один одного. Кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Сім"я фактично розпалася. Просить шлюб з відповідачем розірвати. В судове засідання сторони не з"явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. На позові наполягає, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач причини неявки до суду не повідомив, відзив на позов не надав. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи.\~\~\~ Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Як регламентує ст. 1 ч.2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно ст. 24 ч.1 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно же ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 травня 1999року.Неповнолітніх дітей в шлюбі не мають. (а.с.7) Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з грудня 2005року, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Суд приходить до висновку, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, так як вважає, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін т . Сторони не проживають однією сім`єю тривалий час. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Суд не може примусити його зберігати шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 2012року до 05 листопада 2013року. Від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який в теперішній час мешкає з нею. Відповідач не бажає добровільно надавати матеріальної допомоги на утримання свого неповнолітнього сина. Просить стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги і просить позов задовольнити з підстав викладених в заяві. Відповідач визнав позовні вимоги і погодився сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки від його доходу. Пояснив, що він працює охоронцем у ТОВ "АТБ", його дохід складає мінімальна заробітна плата. Інших дітей не має. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.6). Неповнолітня дитина проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні (а.с.3). Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд вважає, що відповідач [PERSON] може надавати дитині матеріальну допомогу, так як працює , отримує доход, і погоджується сплачувати аліменти за рішенням суду. Відповідач не надав суду доказів добровільного надання допомоги на утримання дитини, тому аліменти підлягають стягненню з нього в примусовому порядку. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, те, що у нього на утриманні інших дітей , крім сина [PERSON] немає, відсутні непрацездатні батьки, яким він зобов'язаний надавати матеріальну допомогу. В зв'язку з наведеним, суд вважає можливим стягнути аліменти з [PERSON] на користь позивача у розмірі 1/4 частини його доходу на місяць. Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь державного бюджету судовий збір у сумі 243,60грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що 06.09.2006 року відповідач, уклавши договір №DNH4KР34800135, отримав в ЗАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 754,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов"язання перед позичальником банк виконав, відповідач же, умови укладеного договору порушив, своєчасно кредит не погашає, станом на 16.01.2014 року утворився борг в сумі - 13439,20 грн. (заборгованість по кредиту - 749,00 грн., заборгованість по пороцентам за користування кредитом - 3915,49 грн., пеня за не своєчасність виконання зобов»язань за договором - 7658,56 грн.; штрафи - 500.00 грн. та 616,15 грн.). Через що, позивач, посилаючись на умови договору просить суд стягнути з відповідача суму боргу 13439,20 грн. та понесені судові витрати в розмірі 243,60 грн. Представник позивача позовні вимоги підтримав, подавши відповідну заяву (л.с.22,28). Відповідач проти позову не заперечив, своїм правом на участь в розгляді справа не скористався, судом проведено розгляд справи за правилами ст. 224 ЦПК України.(л.с.21,27). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.09.2006 року відповідач, уклавши договір №DNH4KР34800135, отримав в ЗАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 754,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов"язання перед позичальником банк виконав, відповідач же, умови укладеного договору порушив, своєчасно кредит не погашає, станом на 16.01.2014 року утворився борг в сумі - 13439,20 грн. (заборгованість по кредиту - 749,00 грн., заборгованість по пороцентам за користування кредитом - 3915,49 грн., пеня за не своєчасність виконання зобов»язань за договором - 7658,56 грн.; штрафи - 500.00 грн. та 616,15 грн.). Через що, позивач, посилаючись на умови договору просить суд стягнути з відповідача суму боргу 13439,20 грн. та понесені судові витрати в розмірі 243,60 грн., тому вимоги позивача передбачено ст.ст.509, 526,527,1050,1054 ЦК України і обґрунтовано доказами в т.ч. розрахунком боргу (л.с.3,4) .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що 09.09.2011 року відповідач, уклавши договір №2096/1990CLPS2, отримав в ПАТ «Платиум Банк» кредит у розмірі 6884,52 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних. Між ПАТ «Платиум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» було укладеного договір про відступлення права вимоги, за яким право вимоги по вищевказаному кредитному договору було відступлене на користь ТОВ «ФК «Бізнесфінанс». 08.10.2012 року між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладеного Договір факторингу №2 , до умов якого ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» відступило позивачу по справі (ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») право вимоги від відповідача коштів. Свої зобов"язання перед позичальником банк виконав, відповідач же, умови укладеного договору порушив, своєчасно кредит не погашає, станом на 08.10.2012 року утворився борг в сумі - 6709,48 грн. (заборгованість по кредиту - 5256,35 грн., заборгованість по пороцентам за користування кредитом - 837,65 грн., пеня за порушення графіку погашення заборгованості - 615,48 грн.) Через що, позивач, посилаючись на умови договору просить суд стягнути з відповідача суму боргу 6709,48 грн. та понесені судові витрати в розмірі 243,60 грн. Представник позивача позовні вимоги підтримав, подавши відповідну заяву (л.с.43). Відповідач проти позову не заперечив, своїм правом на участь в розгляді справа не скористався, судом проведено розгляд справи за правилами ст. 224 ЦПК України.(л.с.41,42). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.09.2011 року відповідач, уклавши договір №2096/1990CLPS2, отримав в ПАТ «Платиум Банк» кредит у розмірі 6884,52 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних. Між ПАТ «Платиум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» було укладеного договір про відступлення права вимоги, за яким право вимоги по вищевказаному кредитному договору було відступлене на користь ТОВ «ФК «Бізнесфінанс». 08.10.2012 року між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладеного Договір факторингу №2 , до умов якого ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» відступило позивачу по справі (ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») право вимоги від відповідача коштів. Свої зобов"язання перед позичальником банк виконав, відповідач же, умови укладеного договору порушив, своєчасно кредит не погашає, станом на 08.10.2012 року утворився борг в сумі - 6709,48 грн. (заборгованість по кредиту - 5256,35 грн., заборгованість по пороцентам за користування кредитом - 837,65 грн., пеня за порушення графіку погашення заборгованості - 615,48 грн.) Через що, позивач, посилаючись на умови договору просить суд стягнути з відповідача суму боргу 6709,48 грн. та понесені судові витрати в розмірі 243,60 грн., тому вимоги позивача передбачено ст.ст.509, 526,527,1050,1054 ЦК України і обґрунтовано доказами в т.ч. розрахунком боргу (л.с.4,8-10) .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що 16.04.2011р. по проспекту 50-річчя ВЛКСМ у м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем «ВАЗ» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілем ДЕУ д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Вина [PERSON] у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Московського районного суду м. Харкова від 07.07.2011р. у справі № 3-2569/11. На дату скоєння ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 4348 з визначення розміру матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу "ДЕУ Нексія", д.н. [NUMBER] від 25.05.2011р. складеного Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу становить 23581,61 грн. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою до якої додано копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/ 2124288 термін дії з 30.03.11 до 29.03.12р. МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 17867,08 грн.,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що він є сином відповідача і в даний час досяг повноліття, однак продовжує навчання в Бердичівському коледжі промисловості, економіки та права і потребує матеріальної допомоги з боку батька. Відповідач сплачував аліменти на його утримання до повноліття, але в даний час матеріальної допомоги на його утримання в добровільному порядку не надає, хоча працює і має реальну можливість надавати таку допомогу. Просив стягнути з [PERSON] на його користь аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до закінчення навчання, але не більше ніж до 23 років. Сторони письмово повідомили про можливість розгляду справи у їх відсутності. В наданій суду заяві позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а відповідач, - що позов визнає. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що позивач по справі є сином відповідача, що стверджується свідоцтвом про його народження серії І-ТП №095272 від 27.11.1998 року. На даний час [PERSON] досяг повноліття але продовжує навчання, є студентом другого курсу Бердичівського коледжу промисловості, економіки та права денного відділення, що стверджується довідкою вказаного навчального закладу №389 від 26.09.2016 року. Передбачений термін закінчення навчального закладу 30.06.2019 року.\~ Виходячи з наведеного позов грунтується на вимогах ст.199 Сімейного Кодексу України, згідно з якою, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідач позовні вимоги визнав, проти їх задоволення в зазначеному в позові розмірі не заперечив. За змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав,\~ ухвалює рішення про задоволення позову. В п.11 Пленум Верховного суду України в постанові №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить\~ закону,\~не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, а тому може бути прийнято судом, у зв'язку з чим позов в частині стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки підлягає задоволенню, за винятком періоду канікул, оскільки даний вид утримання аліментів пов'язаний саме із навчанням, а навчання студентів на канікулах припиняється, тому в цей період аліменти стягненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що з 03.09.1988 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, оскільки відповідач проявляє до нього неповагу. Фактично шлюбні відносини між ними припинено вже більше року. Примирення з відповідачем вважає неможливим, тому просить шлюб розірвати. Позивач письмово повідомив про можливість розгляду справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з"явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, що стверджується повідомленням про отримання судового виклику. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 03.09.1988 року , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню Коростенського міськрайонного управління юстиції в Житомирській області, актовий запис № 423. Від подружнього життя сторони неповнолітніх дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає підтримувати подружніх стосунків. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. \~\~\~\~\~\~ Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити\~\~шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За час наданий на примирення, сторони не дійшли згоди щодо подальшого збереження сім"ї. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved