Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Кирданівської сільської ради Овруцького району Житомирської області про визнання недійсними договору дарування, посвідченого 28.01.1994 року секретарем виконавчого комітету Кирданівської сільської ради народних депутатів Овруцького району Житомирської області, та запису в погосподарській книзі №2 особового рахунку [NUMBER] про належність позивачу на праві приватної власності житлового будинку [ADDRESS], та скасування рішення чотирнадцятої сесії XXІІ скликання Кирданівської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 19.02.1998 року «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок» в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельні ділянки в розмірі 0,44 га (о,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,19 га - для ведення особистого підсобного господарства). Свої вимоги мотивує тим, що її батьку [PERSON], який помер [INFO] року, на праві приватної власності належав житловий будинок, розташований по [ADDRESS]. Згідно договору дарування, посвідченого 28.01.1994р. секретарем виконавчого комітету Кирданівської сільської ради народних депутатів Овруцького району Житомирської області, вказаний житловий будинок [PERSON] подарував позивачу. Згідно вказаного договору дарування здійснено запис в погосподарській книзі №2 особового рахунку [NUMBER] про належність позивачу на праві приватної власності вказаного житлового будинку. Разом з тим, у відповідності до ст.37 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 р., який введений у дію з 1 січня 1994 року, повноважень щодо посвідчення договорів дарування сільським радам з 01.01.1994 р. надано не було, тому договір дарування, посвідчений 28.01.1994р. секретарем виконавчого комітету Кирданівської сільської ради народних депутатів Овруцького району Житомирської області є недійсним, а тому, як наслідок, є недійсним і запис в погосподарській книзі №2 особового рахунку [NUMBER] про належність позивачу на праві приватні власності вказаного житлового будинку. Враховуючи вимоги ст.120 ЗК України, в зв'язку з посвідченням вищевказаного договору дарування, рішенням чотирнадцятої сесії XXII скликання Кирданівської сільської рад Овруцького району Житомирської області від 19.02.1998 року «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок» позивачу було передано у приватну власність земельні ділянки в розмірі 0,44 га (0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та 0,19 га - для ведення особистого підсобного господарства). Оскільки підставою для прийняття виконавчим комітетом Кирданівської сільської ради рішення про передачу у приватну власність земельних ділянок став недійсний договір дарування, тому вказане рішення в частині передачі позивачу земельних ділянок підлягає скасуванню. Позивач в судове засідання не з'явилася, в поданій до початку судового розгляду заяві просила розглянути справу у її відсутність, погоджується на заочний розгляд справи. Також в заяві вказує, що згідно недійсного договору дарування не може оформити правовстановлюючі документи на майно та зареєструвати його в реєстраційній службі, а наявність вказаного договору дарування, запису згідно нього в погосподарській книзі та рішення виконкому сільської ради про передачу земельних ділянок унеможливлюють здійснення оформлення вказаного майна в порядку спадкування. Представник відповідача - Кирданівської сільської ради Овруцького району Житомирської області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, проте подав заяву в якій просить справу розглянути без представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази встановив наступне. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 28 січня 1994 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, згідно якого [PERSON] подарував позивачу [PERSON], а остання прийняла у дар житловий будинок, що знаходиться в с. Кирданах Овруцького району Житомирської області. Даний договір посвідчено секретарем виконавчого комітету Кирданівської сільської Ради народних депутатів Овруцького району Житомирської області [PERSON] та зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій. Оскільки договір дарування був укладений до 01 січня 2004 року, то в даному випадку при вирішенні питання визнання недійсним договору дарування суд керується нормами ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), який діяв на час укладення та посвідчення договору дарування та який передбачає главу третю, в якій чітко зазначені підстави для визнання угоди недійсною. Згідно ч. 1 ст. 45 ЦК Української РСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нормою ч. 1 ст. 47 ЦК Української РСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Нормою ч.1 ст. 37 Закону України «Про нотаріат», який введений в дію з 01 січня 1994 року, передбачено, що у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють такі нотаріальні дії: 1) вживають заходів до охорони спадкового майна; 2) накладають та знімають заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. У населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії: 1) посвідчують заповіти; 2) посвідчують доручення; 3) засвідчують вірність копій документів і виписок з них; 4) засвідчують справжність підпису на документах. Враховуючи те, що секретарю виконавчого комітету Кирданівської сільської Ради народних депутатів Овруцького району Житомирської області не було надано повноважень по вчиненню нотаріальних дій - посвідчення угод, суд приходить до висновку, що укладений 28 січня 1994 року договір купівлі-продажу нерухомого майна, є недійсним, так як на момент його вчинення не було дотримано нотаріальної форми укладення такого договору. Підлягає визнанню недійсним і запис в погосподарській книзі №2 особового рахунку [NUMBER] про належність [PERSON] на праві приватної власності житлового будинку [ADDRESS], який був здійснений згідно договору дарування житлового будинку посвідченого виконавчим комітетом Кирданівської сільської ради 28.01.1994 року. Як вбачається з оспорюваного договору дарування житловий будинок, що знаходиться в с. Кирданах Овруцького району Житомирської області розташований на присадибній ділянці розміром 0,44 га. Рішенням чотирнадцятої сесії XXІІ скликання Кирданівської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 19.02.1998 року «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок» [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки в розмірі 0,44 га (0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,19 га - для ведення особистого підсобного господарства). У відповідності до ст. 6 ЗК України, в редакції 1992 року, який був чинним на момент виникнення правовідносин сторін, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), тощо. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу; садівництва; дачного і гаражного будівництва. Підстави та порядок набуття права на землю, а також порядок передачі земельних ділянок визначено у ст. 17 цього Кодексу. Відповідно до ст.30 цього Кодексу при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що оскільки договір дарування згідно якого [PERSON] подарував позивачу [PERSON], а остання прийняла у дар житловий будинок, що знаходиться в с. Кирданах Овруцького району Житомирської області, та розташований на присадибній ділянці розміром 0,44 га, є недійсним, та [PERSON] не набула права власності на вказаний житловий будинок, підстави для передачі їй безоплатно у приватну власність земельних ділянок в розмірі 0,44 га (0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,19 га - для ведення особистого підсобного господарства) відсутні, а тому підлягає скасуванню рішення чотирнадцятої сесії XXІІ скликання Кирданівської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 19.02.1998 року «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок» в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельні ділянки в розмірі 0,44 га (0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,19 га - для ведення особистого підсобного господарства). За наведених обставин позов підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved