Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просив суд усунути [PERSON] від права спадкування після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], та визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла мати позивача та відповідача - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з 1/4 квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги є позивач та відповідач, які у встановлений законом звернулися до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із відповідними заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON]. Позивач наголосив, що відповідач ухилявся від допомоги спадкодавцеві, яка через похилий вік і тяжку хворобу була у безпорадному стані, що стало підставою для звернення з вказаним позовом до суду. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності, підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, та вказав, що його мати з 2007 року дійсно через стан здоров'я потребувала допомоги, проте він не мав змоги надавати таку допомогу через зайнятість на роботі. Крім того, відповідач посилався на те, що на відміну від позивача, у нього велика родина, який необхідно було приділяти багато уваги, у зв'язку із чим відповідач також не міг надавати допомоги своїй матері. Також відповідач наголошував, що він намагався відвідувати матір, проте йому часто не відкривали двері, або не надавали можливості потрапити до кімнати матері та впускали тільки на кухню квартири. Третя особа [PERSON] у судове засідання 07.11.2014 року не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у судових засіданнях підтримала позовні вимоги позивача та просила задовольнити позов. Треті особи: Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора та КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» правом на участь представника у судовому засіданні не скористалися, про дату та час судовому засідання повідомлялися своєчасно та належним чином. У матеріалах справи містяться листи від третіх осіб, у яких вони просили розглянути справу без участі їх представників. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, третю особу [PERSON], допитавши свідків, суд встановив наступне. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.02.2013 року по справі № 2033/3239/2012, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09.04.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.02.2014 року, позов [PERSON] до [PERSON], Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання недійсною заяви про відмову від спадщини, частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на 1/4 частину квартири, - задоволено частково та визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 вересня 1997 року, виданого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] на 1/2 частину двокімнатної, ізольованої квартири, яка знаходиться в [ADDRESS], у спадковій справі № 659/97, зареєстровано в реєстрі за № 4-1628; визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. В частині позовних вимог про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною - відмовлено. [INFO] померла [PERSON], про що 29 квітня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 5989, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] (а.с. 174). Право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, визнане за [PERSON] вказаним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.02.2013 року, зареєстровано не було, оскільки [PERSON] померла. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є синами померлої [PERSON], та є єдиними спадкоємцями першої черги за законом (а.с. 178, 179). Як вбачається зі спадкової справи № 290/2013, заведеної після померлої [INFO] [PERSON], із заявами про прийняття спадщини звернулися позивач - 13.05.2013 року та відповідач - 23.09.2013 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що крім позивача та відповідача інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Позивач вважає, що відповідач має бути усунений від спадкування після померлої матері [PERSON], оскільки з 2007 року через тяжку хворобу вона перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, яку відповідач не надавав. Згідно з довідкою КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 5» від 11.04.2014 року за № 345, [PERSON], [INFO], яка мешкала за адресою: [ADDRESS], знаходилась від наглядом фахівців вказаної медичної установи з приводу: хронічного порушення мозкового кровообігу з грубим правобічним геміпарезом, церебрального атеросклерозу, порушенням мови, грубим підкорковим та психоорганічним синдромом, ішемічної хвороби серця, атеросклеротичного кардіосклерозу, СН ІІ А, гіпертонічної хвороби ІІ ст., кризової течії, наслідків закритого перелому щиколотки правої гомілки, наслідків закритого перелому ліктьового відрізку правої ліктьової кістки, хронічного панкреатиту, остеохондрозу поперекового відділу хребта, розповсюдженого псоріазу, псоріатичної артропатії. Померла [INFO] вдома. З 06.04.2007 року після перенесеного мозкового кровообігу з грубим правобічним геміпарезом, потребувала постійного стороннього догляду та допомоги (а.с. 64). Відповідач [PERSON] достовірно знаючи, що його мати потребує постійного нагляду і допомоги, участі у догляді за нею не приймав. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомили суду, що догляд за паралізованою матір'ю здійснювали виключно позивач та його дружина. [PERSON] неодноразово просила у відповідача матеріальної допомоги, а у разі неможливості надати матеріальну допомогу, просила приїхати та морально підтримати її, проте відповідач не надавав своїй матері ані матеріальної, ані моральної допомоги. Позивач наголосив, що підтверджено показаннями свідка [PERSON] (дружини позивача), що навіть коли у 2009 році позивача було госпіталізовано з передінфарктним станом, відповідач також не надавав своїй матері допомоги. За час хвороби матері [PERSON] приходив до неї тільки один раз у 2012 році з метою вимагання від матері забрати її позов про визнання права власності на 1/4 спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька. Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2009 року «Про судову практику у справах про спадкування», вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій ст. 1259 ЦК України. Окремо закон виділяє усунення від спадкування особи, яка ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ч. 5 ст. 1224 ЦК України). Цей потенційний спадкоємець також усувається від права на спадкування за законом, але на відміну від осіб, зазначених у ч. 3 та 4 цієї статті, щодо яких законом визначено про безумовну втрату права на спадкування у разі встановлення певних фактів, він визнається негідним спадкоємцем на розсуд суду. Виходячи зі змісту зазначених норм Закону, суд, при вирішенні такої справи, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 поняття "безпорадний стан" тлумачиться як стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (абзац другий пункту 6 постанови). Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Згідно з листом ПАТ «Харківміськгаз» від 02.10.2014 року за № 03/2465, [PERSON] працював у ПАТ «Харківміськгаз» з 02.04.2004 року по 29.04.2011 року на посаді слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування та отримував відповідну заробітну плату (а.с. 247-248). Доказів на підтвердження того, що позивач чинив перешкоди відповідачеві у наданні допомоги хворій матері, відповідачем суду не надано. Таким чином, оскільки статтею 1324 ЦК України встановлено обов'язок, а саме активне ініціативне ставлення спадкоємців до надання допомоги спадкодавцеві, а відповідачем не доведено відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України, що він не міг надавати хворій матері допомогу, що свідчить про ухилення від виконання такого обов'язку, суд вважає, що позовна вимога позивача про усунути [PERSON] від права спадкування після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], є законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Стосовно позовної вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], суд вважає необхідним зазначити наступне. Судовим розглядом встановлено, що Дванадцятою Харківською нотаріальною конторою позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті у зв'язку з відсутністю реєстрації рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.02.2013 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та рекомендовано звернутись до суду за оформленням спадкових прав. Пунктом 4.15. Розділу 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Статтю 182 ЦК України передбачено, що право власності на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. 7 ст. 16. Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Враховуючи, що за життя [PERSON] не встигла зареєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], яке за нею визнано рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.02.2013 року, а також приймаючи до уваги, що судом задоволено позовну вимогу позивача про усунення відповідача від спадкування після померлої матері [PERSON], суд прийшов висновку, що позов [PERSON] в частині визнання за ним права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із задоволенням позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved