Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних в розмірі 1 579 995,98грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що позивач на підставі договору позики від 11.09.2017р. надав громадянину [PERSON] позику в сумі 1290000грн., що підтверджується розпискою від 11.09.2017р. Відповідно до п. «б» ст.. 2 Договору позики [PERSON] зобов`язався повернути позику до 30 січня 2018 року. У зазначений строк [PERSON] суму позики не повернув, проте сторонами Договору позики 01 лютого 2018 року укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого [PERSON] в погашення заборгованості за Договором позики відступив [PERSON] право вимоги, а також усі інші права та обов`язки первісного кредитора за договором безпроцентної позики від 20.08.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015 до нього, договором безпроцентної позики від 21.08.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 22.08.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 23.08.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 27.08.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 28.08.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 29.08.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 18.10.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 19.12.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 24.12.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 25.12.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 28.12.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 23.02.2013 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 23.02.2015 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 15.04.2016, договором безпроцентної позики від 10.01.2017, договором безпроцентної позики від 04.07.2017, договором безпроцентної позики від 30.11.2017 (далі - Договори безпроцентної позики), укладеними [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕНДСКЕЙП ЛІМІТЕД». Сума заборгованості Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕНДСКЕЙП ЛІМІТЕД» перед [PERSON] , станом на дату підписання Договору про відступлення права вимоги складала 1 285 077,38 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів. Таким чином станом на 01 лютого 2018 року [PERSON] було фактично погашено заборгованість перед позивачем за Договором позики від 11.09.2017 року, на підтвердження чого йому було повернуто оригінал розписки від 11.09.2017 року, натомість у Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕНДСКЕЙП ЛІМІТЕД» виникла заборгованість перед позивачем на суму 1 285 077,38 грн., а у позивача право вимоги щодо стягнення цієї заборгованості. На підставі п. 4 Договору про відступлення прав вимоги позивач листом від 06 лютого 2018 року письмово повідомив відповідача про заміну кредитора у вказаних вище Договорах безпроцентної позики та наявність у відповідача боргу перед позивачем у сумі 1 285 077,38 грн. 20.02.2021 року позивач звернувся із заявою про уточнення позовних вимог, у якій зазначив, що в січні 2020р. відповідачем на користь позивача було сплачено всю суму заборгованості у розмірі 1 285 077,38 грн. Однак, всупереч вимогам ч. 2 ст. 625 ЦК суму боргу сплачено без урахування індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченої суми. Враховуючи викладене, позивач зменшив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за договором позики та 3% річних в розмірі 295 343грн. 84коп., посилаючись на те, що відповідачем після відкриття провадження у справі основний борг повернуто в повному обсязі (а.с. 172-173). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.09.2019 року відкрито провадження у справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 64) 30.10.2019р. від відповідача надійшов відзив, згідно якого відповідач позовні вимоги визнав (а.с. 68). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2019р. до участі у справі залучено 3-тю особу - [PERSON] (а.с. 97). 3.03.2020р. 3-тя особа [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсними договори безпроцентної позики, укладені між [PERSON] та ТОВ «Лендскейп Лімітед» у період з 2012р. по 2017р., а також Договір про відступлення прав вимоги від 01.02.2018р. між [PERSON] та [PERSON] на суму 1 285 077, 38грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на момент направлення вимоги від 18.07.2019р. на адресу ТОВ «Лендскейп Лімітед» про сплату суми боргу одним із учасників товариства вже був [PERSON] , який володіє 50% статутного капіталу товариства та діяв уже Стутут в редакції саме від 9.11.2017р., згідно п. 9.8 статті 9 якого виконавчий орган Товариства -Директор зобов`язаний був отримувати попередню письмову згоду від Загальних зборів Товариства щодо прийняття зобов`язань з тими ж контрагентами. Однак, Збори Учасників Товариства такої письмової згоди щодо прийняття зобов`язань та визнання боргу в сумі 1 285 077,38грн. директору [PERSON] не надавали, повідомлень про зібрання позачергових Загальних зборів [PERSON] не отримував. Враховуючи відсутність згоди, вважає, що оспорювані Договори безпроцентної позики, укладені у період з 2012 по 2017р.р. між [PERSON] та ТОВ «Лендскейп Лімітед», були укладені без дотримання вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання їх недійсними. Оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків, [PERSON] , не набувши права вимоги за договорами позики, не мав права в подальшому відступати ці права на користь [PERSON] , тобто новому Кредитору була відступлена не існуюча, недійсна вимога, тому правочин про відступлення права вимоги не відповідає вимогам закону, не породжує юридичних наслідків, а тому також підлягає визнанню недійсним (а.с. 180-183). Ухвалою від 5.03.2020р. позов 3-ї особи [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «Лендскейп Лімітед» про визнання Договорів безпроцентної позики та договору про відступлення права вимоги недійсними прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] до ТОВ «Лендскейп Лімітед», 3-тя особа [PERSON] про стягнення боргу. (а.с. 207). 10.08.2020р. від представника [PERSON] - адвоката Янчук О.С. надійшов відзив на позовну заяву 3-ї особи, у якому той зазначає, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що оспорювані договори укладені без дотримання вимог ст. 203 ЦК України, зокрема зазначає, що наявними матеріалами справи підтверджується той факт, що усі згадані договори є реальними, грошові кошти дійсно передавались від [PERSON] до ТОВ «ЛЕНДСКЕЙП ЛІМІТЕД», що підтверджується наявними квитанціями. Крім цього договори були укладені відповідно до норм чинного законодавства, без будь - яких порушень чи перевищень повноважень з боку підписантів даних Договорів безпроцентної позики (а.с. 220-223). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач та 3-тя особа в судове засідання не з`явились, просять слухати справу у їх відсутність. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що основний позов підлягає задоволенню, позов 3-ї особи задоволенню не підлягає з таких підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 11.09.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 290 000 грн., які зобов`язувався повернути до 30.01.2018 року (а.с. 8). 01.02.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого [PERSON] відступає [PERSON] право вимоги за договором безпроцентної позики від 20.08.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015 до нього, договором безпроцентної позики від 21.08.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 22.08.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 23.08.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 27.08.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 28.08.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 29.08.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 18.10.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 19.12.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 24.12.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 25.12.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 28.12.2012 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 23.02.2013 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 23.02.2015 та додатковою угодою від 31.07.2015, договором безпроцентної позики від 15.04.2016, договором безпроцентної позики від 10.01.2017, договором безпроцентної позики від 04.07.2017, договором безпроцентної позики від 30.11.2017, укладеними між [PERSON] та ТОВ «ЛЕНДСКЕЙП ЛІМІТЕД» (а.с. 10-42). Сума заборгованості ТОВ «ЛЕНДСКЕЙП ЛІМІТЕД» перед [PERSON] становила 1 285 077,38 грн., що підтверджується доданими до справи квитанціями (а.с. 43-58). Відтак, право вимоги на погашення заборгованості за цими договорами перейшло до [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ЛЕНДСКЕЙП ЛІМІТЕД» 23, 24, 27 та 28 січня 2020р. погасило заборгованість у розмірі 1 285 077,38 грн. перед [PERSON] (а.с. 177-178). Однак, відповідно до розрахунку суми боргу ТОВ «ЛЕНДСКЕЙП ЛІМІТЕД» перед [PERSON] , відповідачем не було здійснено оплату суми інфляційних втрат позивача у розмірі 210 891,38 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 84 452,46 грн. (а.с. 175-176). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки відповідач у встановлений договором строк не виконав своїх зобов`язань по поверненню грошових коштів, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України за період прострочення є обґрунтованими. Інфляційні втрати позивача розраховуються наступним чином: Сума боргу х Сукупний індекс інфляції / 100 % - Сума боргу (за кожним договором окремо) та становлять 210 891,38 грн. Три відсотки річних розраховуються за формулою - Сума боргу х Розмір процентів річних / 100 % / 365 днів х Кількість днів прострочення (за кожним договором окремо) та становлять 84 452,46 грн. Таким чином з відповідача ТОВ «ЛЕНДСКЕЙП ЛІМІТЕД» на користь [PERSON] підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 31.12.2017р. по 28.01.2020р. у розмірі 210 891,38 грн. та три відсотки річних за цей же період у розмірі 84 452,46 грн. Стосовно позовних вимог 3-ї особи [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «ЛЕНДСКЕЙП ЛІМІТЕД» про визнання договорів безпроцентної позики та договору про відступлення права вимоги недійсними суд дійшов наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи та зазначалось вище, між [PERSON] та ТОВ «ЛЕНДСКЕЙП ЛІМІТЕД» у період часу з 2012 по 2017р.р. укладались Договори безпроцентної позики (перелік наводиться) (а.с. 11 - 42). Надання грошових коштів за умовами вищевказаних Договорів безпроцентної позики підтверджується первинними документами про проведення фінансової операції, а саме квитанціями до прибуткових касових ордерів (перелік наводиться) (а.с. 43-58). У той же час, статут ТОВ «ЛЕНДСКЕЙП ЛІМІТЕД» у редакції від 9.11.2017р. містить обмеження повноважень керівника товариства щодо укладання (підписання) договорів на суму, що перевищує 50 000 грн. без попередньої письмової згоди зборів учасників товариства (п.п. 8.10.1., 9.8.) (а.с. 121-133). Слід зауважити, що після прийняття даної редакції статуту було укладено лише один Договір безпроцентної позики від 30.11.2017 р., на суму 49 000 грн. (а.с. 42), тобто укладення даного договору не потребувало погодження зборами учасників товариства. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову третьої особи, оскільки оспорювані договори укладені у передбачений законом спосіб, із додержанням вимог щодо форми договору, грошові кошти по ним були реально передані ТОВ «ЛЕНДСКЕЙП ЛІМІТЕД», що підтверджується відповідними квитанціями. Доводи [PERSON] стосовно перевищення керівником ТОВ «ЛЕНДСКЕЙП ЛІМІТЕД» своїх повноважень при укладенні даних договорів за результатами розгляду справи також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки доказів того, що протягом 2012-2017р.р. установчими докакументами товариства було передбачено обмеження повноважень керівника товариства щодо укладання (підписання) договорів на суму, що перевищує 50 000 грн. без попередньої письмової згоди зборів учасників товариства позивачем не надано. Таким чином, законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «ЛЕНДСКЕЙП ЛІМІТЕД» про визнання договорів безпроцентної позики та договору про відступлення права вимоги недійсними у суду немає. Відповідно положень до ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з визнанням відповідачем ТОВ "Лендскейп Лімітед" позову до початку розгляду справи 50 % сплаченого позивачем судового збору у розмірі 4802,50грн. підлягає поверненню позивачу з державнюго бюджету. В іншій частині відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з вдіповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved