Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння №36 по вул. Радищева у м. Дніпропетровську від 15.11.2000 року, укладеного між [PERSON], та [PERSON], посвідчений Товарною біржею «Українська», - укладеним. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 15 листопада 2000 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння №36 по вул. Радищева у м. Дніпропетровську. Вказаний договір був посвідчений Товарною біржею «Українська» та зареєстрований в Новомосковському районному КП бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за реєстровим №137-1 від 06.12.2000 року, що відповідало на той час вимогам діючого законодавства. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, що діяв на час укладання і реєстрації на біржі договору купівлі-продажу від 15 листопада 2000 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Позивач зазначає, що на теперішній час він не має можливості розпорядитися своєю власністю, оскільки згідно зі ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) та ст. 334 ЦК України, договір повинен бути посвідчений нотаріально, тому даний договір купівлі-продажу вважається недійсним, та зважаючи на те, що сторони договору купівлі-продажу від 15.11.2000 року повністю виконали умови належним чином, за виключенням його нотаріального засвідчення, на той час посвідчення договору товарною біржею відповідало вимогам законодавства, тому просив суд визнати договір купівлі-продажу домоволодіння №36 по вул. Радищева у м. Дніпропетровську від 15.11.2000 року, між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Товарною біржею «Українська», - укладеним. У встановлений законодавством строк відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав, представник третьої особи пояснення щодо позову також не надав, клопотання про слухання справи в загальному порядку від учасників процесу не надходило. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 листопада 2000 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння №36 по вул. Радищева у м. Дніпропетровську. Вказаний договір був посвідчений Товарною біржею «Українська» та зареєстрований в Новомосковському районному КП бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за реєстровим №137-1 від 06.12.2000 року. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, що діяв на час укладання і реєстрації на біржі договору купівлі-продажу від 15 листопада 2000 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. При цьому, згідно зі ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст.42 ЦК (в редакції 1963 року), угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Водночас, згідно зі ст.47 ЦК (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. Також суд звертає увагу на те, що угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, а лише не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. До нотаріально посвідчених документів прирівнюються лише документи, складені згідно з вимогами ст.40 Закону України "Про нотаріат" (3425-12). Згідно зі ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Враховуючи, що усі істотні умови договору сторони виконали належним чином, договір був зареєстрований в Новомосковському районному КП бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за реєстровим №137-1 від 06.12.2000 року, однак нотаріально посвідчений не був, тому суд вважає визнати договір купівлі-продажу домоволодіння №36 по вул. Радищева у м. Дніпропетровську від 15.11.2000 року, між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Товарною біржею «Українська», - укладеним.

Outcome: approved