Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 19.12.2016 року наказом №144-к її було звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Позивачка вважає вказане звільнення незаконним та просить суд визнати наказ №144-к від 19.12.2016 року про звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України незаконним, поновити її на роботі в КП «Благоустрій міста» Дніпровської міської ради та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.12.2016 року до дня поновлення на роботі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду надав за печення проти позову, вказуючи, що позивач знаходилась в трудових відносинах з КП «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщенню зовнішньої реклами» та з червня 2016 року назву підприємства було перейменовано на КП «Благоустрій міста» Дніпровської міської ради. Позивача було звільнено відповідно до норм чинного КЗпП України, оскільки в період з 07.10.2016 року по 19.12.2016 року не було посад, які позивач може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та, досвіду. Тому просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Конституцією України у статті 43 гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, позивач знаходилась в трудових відносинах з відповідачем в період з квітня 2011 року. В період з квітня 2011 року до моменту її звільнення позивач займала посади провідного спеціаліста відділу контролю та експертиз, провідного спеціаліста з питань захисту інтелектуальної власності, провідного спеціаліста відділу благоустрою міста, фахівця по взаємодії з адміністративними комісіями та фахівця відділу розрахунків. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ч.1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Відповідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до наданої представником відповідача в судовому засіданні довідки про доходи, [PERSON] займала посаду фахівця відділу розрахунків в КП Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпровської міської ради, яке перейменували в період з жовтня 2016 року по червень 2017 року в КП «Благоустрій міста» Дніпровської міської ради на підставі рішення Дніпровської міської ради від 21.06.2017 року №61/22. Позивач за фахом юрист, що підтверджується копією трудової книжки, де є запис про працевлаштування до АНД районного суду м. Дніпропетровська на посаду помічника судді. Наказом №09-ОД від 07.10.2016 року «Про скорочення чисельності працівників підприємства» було внесено зміни до штатного розпису КП «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпровської міської ради, яким скорочено дві штатні одиниці бухгалтера та одну штатну одиницю фахівця відділу розрахунків. Повідомленням від 07.10.2016 року [PERSON] було повідомлено про скорочення однієї одиниці займаної нею посади та про майбутнє її звільнення із займаної посади, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, 14.12.2016 року. Наказом №144-к 19.12.2016 року позивача було звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. З моменту повідомлення позивача про майбутнє звільнення до моменту її звільнення з займаної посади на сайті Work.ua Управлінням з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами та Управлінням з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами ДМР було опубліковано оголошення на відкриті вакансії коректора та інженера-інспектора з реклами, що за описом вимог до вказаних посад відповідає кваліфікації, досвіду та освіті позивача. Даний факт представником відповідача не був спростований в суді. Разом з цим, в період з жовтня 2016 року по червень 2017 року, а саме в період вивільнення позивача, було прийнято на роботу до КП «Благоустрій міста» Дніпровської міської ради 13 осіб на різні посади, що підтверджується довідкою, наданої представником відповідача до письмових заперечень. Відповідно до штатного розпису КП «Благоустрій міста» Дніпровської міської ради від 01.08.2017 року міститься перелік вільних посад на підприємстві та деякі з них навіть відповідають фаху, досвіду та кваліфікації позивача. Штатний розпис, який діяв в період попередження позивача про скорочення чисельності штату та до її звільнення, відсутній, що підтвердив в суді представник відповідача та, в супереч положенням ст.ст.57-60 ЦПК України, не довів зайнятості всіх посад, які слід було запропонувати позивачеві. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. У випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП. Одночасно суд визначає працівника звільненим за п.1 ст.40 КЗпП у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем, в порушення діючого трудового законодавства України, позивачеві не пропонувались жодні вільні посади, чим відповідач порушив право позивача на працю, передбачене Конституцією України. Тому суд приходить до висновку, що слід визнати наказ №144-к від 19.12.2016 року про звільнення [PERSON] незаконними у зв'язку з порушенням процедури звільнення та поновити [PERSON] на роботі в КП «Благоустрій міста» ДМР з 19.12.2016 року. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. При цьому, згідно роз'яснень, які містяться в п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року №9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Судом встановлено, що середньомісячний заробіток позивачки складає 7 638 грн. 57 коп., її середньоденна заробітна плата складає 402 грн. 03 коп., що підтверджується довідкою про доходи №1.9.810 від 29.08.2017 року, наданою відповідачем. Позивач звільнена з роботи 19.12.2016 року та по день винесення рішення(24.10.2017 року) час вимушеного прогулу становить 10 місяців та 4 дні. Тобто її середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача, становить 77 993 грн. 82 коп. - (7 638 грн. 57 коп. х 10 міс. вимушеного прогулу = 76 385 грн. 70 коп. + 1608 грн. 12 коп. - (402 грн. 08 коп. х 4 дні вимушеного прогулу). Тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19.12.2016 року по 24.10.2017 року включно в розмірі 77 993 грн.82 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 3200 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved