Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є власником 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні кватирою, перешкоджає вселенню позивача, не допускаючи його в квартиру. В судове засідання сторони не з`явилися, про час, місце та дату слухання справи повідомлялися належним чином. Представник позивача подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив слухати справу у відсутності сторони позивача та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач від отримання виклику до суду відмовилась, про що у справі є відповідні докази (а.с. 49, 54). Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд прийшов до наступних висновків. Позивачу є власником 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування частини квартири від 12.04.2017 р. та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.04.2017 р. (а.с. 7, 8). Відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні належної йому частини нерухомого майна, не допускаючи [PERSON] до квартири, перешкоджаючи його вселенню до житлового приміщення. Дані обставини підтверджуються висновком старшого дільничого офіцера поліції Шевченківського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 17.10.2018 р. (а.с. 14). Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частини 1 та 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2. 4. 7 та 1 1 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З наданих суду доказів вбачається, що відповідач чинить позивачу перешкоди у доступі до належної йому чатини квартири та у користуванні нею, чим порушує охоронювані законом права останього. Отже, позивач, як власник частини квартири має право вимагати від відповідача, усунути перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved