Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого зазначив наступне. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Батько позивача за життя був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте фактично проживав за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм сином [PERSON] , позивачем у справі. Спадкоємцями першої черги після смерті батька [PERSON] є позивач [PERSON] та його сестра відповідач по справі [PERSON] . Після смерті батька позивач та відповідач [PERSON] не звертались до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки позивач вважав що фактично прийняв спадщину, так як мешкав та мешкає досі в квартирі, в якій і мешкав спадкодавець. 04.04.2019 року позивач звернувся до Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округа Гришиної В.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але 04.04.2019 року отримав постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки документально не було підтверджено факт прийняття спадщини позивачем. На теперішній час позивач має намір оформити спадщину, вважає, що прийняв спадщину фактично, з огляду на це, просить встановити факт прийняття спадщини, визнати право власності на 1/2 частку квартири в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 07.05.2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 23.05.2019 року на адресу суд від третьої особи Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гришиної В.І. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона зазначила, що не заперечує проти позову та просить його задовольнити. 06.06.2019 року ухвалою суду клопотання позивача про витребування копії спадкової справи було задоволено. 24.06.2019 року ухвалою суду до участі у справі в якості відповідача залучено Запорізьку міську раду, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. 24.06.2019 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про визнання позову в повному обсязі, в якій просила позов задовольнити та розглянути справу за її відсутності. 09.08.2019 року ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду та задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка. 21.08.2019 року на адресу суду від представника відповідача Запорізької міської ради Малюк С.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив розглянути справу за відсутності представника відповідача, вказавши що заперечує проти позову в повному обсязі посилаючись на відсутність в матеріалах справи доказів спільного проживання позивача із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, оскільки позивач і спадкодавець зареєстровані за різними адресами. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача через канцелярію суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої наполягає на задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Вознесенівським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 13.02.2017 року, актовий запис №25 (а.с. 7). Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серія [NUMBER] від 20.04.1960 року, виданим Орджонікідзевським районним бюро записів актів громадянського стану, актовий запис №1145 (а. с. 19) та свідоцтвом про народження відповідача [PERSON] , серія [NUMBER] від 03.07.1950 року, виданим Орджонікідзевським районним бюро записів актів громадянського стану, актовий запис №1464 (а. с. 16). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на праві спільної сумісної власності з позивачем, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 24.02.1994 року, виданим Запорізьким металургійним комбінатом «Запоріжсталь» (а.с. 8). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Таким чином, статтею 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1220 та ч. 1 ст. 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. В судовому засіданні встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час його смерті залежить виникнення та зміна його майнових та немайнових прав, як спадкоємця за законом першої черги. Згідно роз`яснень, викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовляє особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Та обставина, що позивач проживав разом зі спадкодавцем на момент смерті останнього, підтверджується наданими в суді поясненнями свідка. В судовому засіданні 11.09.2019 року, свідок [PERSON] підтвердила факт проживання позивача на момент смерті із спадкодавцем, суду пояснила, що мешкає за адресою: [ADDRESS] з 1978 року. Коли вона переїхала, сім`я позивача, яка складалася із батька, жінки, сина - позивача та дочки -відповідача, вже мешкали у спірній квартирі. Мати позивача померла. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, суд виходить з наступного. Позивач здійснив право на прийняття спадщини, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем та був зареєстрованим в житлі, право на частку якого в порядку спадкування бажає отримати. Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, кожному із співвласників зазначеної квартири належить по 1/2 частки. За змістом ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Право на спадкування здійснюється шляхом прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Між тим відповідач [PERSON] , яка не проживала разом із спадкодавцем, правом на отримання спадщини не скористалась, та надала суду заяву про визнання позову. Склад спадщини утворюють всі права та обов`язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відмова нотаріуса не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини, а його право в такому випадку підлягає судовому захисту. Встановлені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини підтверджуються сукупністю вивчених судом фактичних даних, що дає суду всі підстави для ухвалення рішення на користь позивача.

Outcome: approved