Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.12.2016р. [PERSON] продав [PERSON]. 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] інші 5 /6 частин будинку належить [PERSON] При цьому земельна ділянка, на якій розміщений даний будинок, зареєстрована на праві спільної сумісної власності з розміром часток 1/1 за [PERSON] та [PERSON] У зв`язку з викладеним, [PERSON] просить суд визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності на дану земельну ділянку, скасувавши запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] Представник позивача до суду не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просить справу розглянути за його відсутності, на позові наполягав. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07.12.2016р. [PERSON] продав [PERSON]. 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] інші 5 /6 частин будинку належить [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право власності від 27.10.2015р. індексний № [NUMBER] , земельна ділянка по [ADDRESS] має форму власності приватну, вид спільної власності-спільна сумісна, розмір частки-1/1, власники- [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.89 ЗК України, у спільній сумісній власності громадян перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Тобто природою спільної сумісної власності на землю є спільна власність на житловий будинок. При відсутності спільної власності на будинок право спільної сумісної власності не виникає. Відповідно до ст.377 ЦК України(в редакції станом на 07.12.2016р.), до особи, яка набула право власності на житловий будинок(крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст.120 ЗК України(в редакції станом на 07.12.2016р.), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з ч.4 цієї статті при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості(Постанова ВС від 04.04.18^ справа №297/1765/15-ц). За таких обставин, суд вважає, що за [PERSON] слід визнати право власності на вищевказану земельну ділянку на тих самих умовах, на яких вона належала [PERSON] Крім того, відповідно до ст.ст.125,126 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 91287758 від 06.07.17 об`єкт нерухомого майна реєстраційний № [NUMBER] - земельна ділянка кадастровий [NUMBER] площею 0,086 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 381 ЦК України земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями є садибою. Проте, враховуючи цілісність будинку та земельної ділянки - садиби, власником частини якого [PERSON] не є, останній втратив і право власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок з господарськими будівлями та спорудами. Наявний запис про державну реєстрацію права спільної сумісної власності на земельну ділянку за [PERSON] перешкоджає провести державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку за [PERSON] . Таким чином, суд доходить висновку, що для ефективного захисту прав та інтересів [PERSON] як власника, слід скасувати запис про державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку за попереднім власником [PERSON] Відповідно до п 9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає, що позовні вимоги повністю підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved