Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що 14 березня 1990 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Добровеличківського районного управління юстиції Кіровоградської області, він зареєстрував шлюб з відповідачем, про що був вчинений актовий запис № 18. Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей . Сторони шлюбні відносини не підтримують з лютого 2016 року. Зберігати сімейні відносини з відповідачем позивач не бажає, на примирення не погоджується, що спонукало його звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, належним чином, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю, строк на примирення просив не надавати. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно, належним чином, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнала в повному обсязі. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище "Бугор", а строк на примирення не надавати. Суд вважає, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, тому справу можливо розглянути по суті у відсутності сторін та винести очне рішення по справі . Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 14 березня 1990 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Добровеличківського районного управління юстиції Кіровоградської області, сторони зареєстрували шлюб, про що був вчинений актовий запис № 18 (свідоцтво про шлюб серії І-ОЛ №104611 видане повторно 26 квітня 2017 року Добровеличківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області , а.с. 8 ). Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей. Сторони не проживають разом з січня 2016 року, зберігати сімейні відносини не бажають, а тому надання строку на примирення є недоцільним. Вказані обставини дають підстави суду зробити висновок про формальний характер шлюбу. З'ясувавши фактичні взаємостосунки між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також враховуючи ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, у якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім'ї», як соціального інституту сучасного суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ч.1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з'ясовує, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам сторін, тому позов слід задовольнити . Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 640 гривень 00 копійок . З огляду на зазначене,

Outcome: approved