Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 8 713,58 грн. В позовній заяві позивач зазначив, що 19.04.2013 року між ним, відповідачем та Рівненським Вищим професіональним училищем ДДСО при МВС України укладено договір на навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони з кандидатом на службу в органи внутрішніх справ України, вищим професійним училищем Департаменту ДСО при МВС України та підрозділом Державної служби охорони, відповідно до умов якого Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області зобов'язалося оплатити у повному обсязі Училищу вартість навчання відповідача за спеціальністю охоронник, а також призначити відповідача на посаду, забезпечити речовим майном, грошовим утриманням відповідно до присвоєного спеціального звання та займаної посади працівника міліції охорони, а відповідач в свою чергу зобов'язався пройти у повному обсязі навчання в Училищі, по закінченню навчання прибути на роботу до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області та відпрацювати у нього на призначеній посаді не менше трьох років. Відповідач пройшов навчання в Училищі, а Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області його навчання оплачено та прийнято на посаду міліціонера спеціального батальйону груп затримання. Наказом від 31.03.2015 № 249 о/с відповідача звільнено зі служби за порушення дисципліни. На підставі п. 3.6 Договору відповідач зобовязаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі у випадку дострокового звільнення з роботи (раніше трьох років), які склали 8713 грн. 58 коп. Письмове звернення від 22.06.2015 №48/9-1933/Бр про сплату заборгованості залишилося відповідачем без задоволення. Представник позивача у судове засідання не зявилася, надала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити та в разі неявки до суду належним чином повідомленого відповідача ухвалити по справі заочне рішення (а.с.64). Відповідач у судове засідання повторно не зявився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи (а.с.46,62,63), оскільки згідно з ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, та заяв про розгляд справи у його відсутності не надавав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та додавши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 19.04.2013 року між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області, [PERSON] та Рівненським Вищим професіональним училищем ДДСО при МВС України (далі - Училище) укладено договір на навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони з кандидатом на службу в органи внутрішніх справ України, вищим професійним училищем Департаменту ДСО при МВС України та підрозділом Державної служби охорони (далі - Договір) (а.с.7,8). Відповідно до умов пунктів 1.2 - 1.4.1 Договору, позивач зобов'язався оплатити у повному обсязі Училищу вартість навчання відповідача за спеціальністю охоронник, а також призначити відповідача на посаду, забезпечити речовим майном, грошовим утриманням відповідно до присвоєного спеціального звання та займаної посади працівника міліції охорони. Згідно з пунктами 3.1 - 3.5 Договору, відповідач зобов'язався проити у повному обсязі навчання в Училищі, по закінченню навчання прибути на роботу до позивача та відпрацювати у позивача на призначеній посаді не менше трьох років. Відповідно до умов Договору з 28.03.2013 по 27.07.2013 відповідач пройшов навчання в Училищі та отримав свідоцтво про початкову підготовку від 27.07.2013 серія АВ №13568564 (а.с.19-21). Позивачем на навчання відповідача в Училищі сплачено 14 193,56 грн. Також, позивачем сплачено на рахунок Управління Державної казначейської служби України податок з доходів фізичних осіб у сумі 1286,27 грн. (а.с.24). Згідно наказу від 13.08.2013 № 672 о/с [PERSON] прийнято на посаду міліціонера спеціального батальйону груп затримання Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області з 28.07.2013 року (а.с.23). Наказом від 31.03.2015 № 249 о/с [PERSON] звільнено зі служби в ОВС України за пунктом 63 "Є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою КМУ від 29.07.1991 №114 (а.с.37). Пунктом 3.6 Договору був передбачений обов'язок Відповідача відшкодувати Позивачу фактичні витрати, пов'язані з утриманням Відповідача у навчальному закладі у випадку дострокового звільнення Відповідача з роботи (раніше трьох років). Згідно довідки Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області час перебування відповідачем відпрацьовано 522 дні, а не відпрацьовано за договором 573 дні (а.с.24). Таким чином, пропорційно до відпрацьованого [PERSON] часу в підрозділах Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу 8713 грн. 58 коп. збитків, завданих порушенням умов Договору (а.с.24). 22.06.2015 року на адресу відповідача направлено письмове звернення за №48/9-1933/Бр про сплату заборгованості, яке він отримав 25.06.2015 року (а.с.38), однак до теперішнього часу сума боргу [PERSON] не погашена. Відповідно до п. 1 ст. 22 Цивільного Кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо). Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно із ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши діюче законодавство з питань, що регулюють предмет спору, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню за наявності досліджених у судовому засіданні доказів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1218 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved