Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що між сторонами було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09.06.2017 року № АК/4437603, відповідно до умов якого позивач зобовязався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації автомобіля [NUMBER]. 02.07.2017 року в м. Рубіжному Луганської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті якої останній транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 05.09.2017 року відповідача визнано винним у скоєні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а постанови Рубіжанського міського суду Луганської області від 04.08.2017 року встановлено, що відповідач під час вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного спяніння, внаслідок чого його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. Позивач сплатив страхове відшкодування в сумі 5 464,46 грн. на користь потерпілої особи [PERSON] на підставі заяви про настання страхового випадку від 05.07.2017 року та страхового акту від 18.08.2017 року. У звязку з тим, що відповідач на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного спяніння, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» завдану майнову шкоду в розмірі 5 464,46 грн. та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справу без його участі, наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. В судове засіданні відповідач не зявився, причини неявки суду не повідомив, про місце та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями. Заяви про розгляд справи за його відсутність від відповідача не надходило. Інших відомостей про місце перебування чи місце роботи відповідача у суду немає. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 14.05.2018 року згідно ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], згідно відповіді Управління державної міграційної служби України в Луганській області від 20.03.2018 року зареєстрований за адресою: [INFO], [ADDRESS] (а.с. 26). 09.06.2017 року між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір (поліс) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4437603 від 09.06.2017 року, за яким ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» зобовязався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації автомобіля «М 214121», д/н [NUMBER] (а.с. 4). 05.07.2017 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку по договору ОСЦПВВНТЗ; Авто КАСКО та ЗК, згідно якої автомобілю [NUMBER], автомобілем «М 214121», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], 02.07.2017 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди завдані механічні пошкодження (а.с. 9-12). Відповідно до ремонтної калькуляції № 183618 від 07.08.2017 року вартість матеріального збитку заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу становить 6 209,46 грн. (а.с. 13-17). Згідно страхового акту № UA2017070500033/L01/01 від 18.08.2017 року та розрахунку до нього, розмір страхового відшкодування [PERSON] становить 5 464, 46 грн., яке було відшкодоване останньому 22.08.2017 року ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» згідно платіжного доручення № 25226 від 22.08.2017 року (а.с.18-20). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, що її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина даної особи. Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 04.08.2017 року по справі № 3/425/530/17, провадження № 425/1628/17, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, тобто у повторному протягом року керуванні транспортним засобом в стані алкогольного спяніння (а.с. 5-6). Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 05.09.2017 року по справі № 3/425/640/17, провадження № 425/1916/17, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів (а.с. 7-8). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Таким актом є Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон), який регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пп. в) п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже, з вищенаведеного вбачається, що ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відшкодувало заподіяну потерпілому [PERSON] майнову шкоду, спричинену відповідачем в стані алкогольного спяніння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 02.07.2017 року, та обґрунтовано вимагає відшкодування цієї шкоди відповідачем в повному розмірі відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України та пп. в) п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в порядку регресу. На підставі ч. 1 ст. 141 та п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1 762,00 грн. у звязку з їх документальним підтвердженням (а.с.1).

Outcome: approved