Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 5000 Євро, що в еквіваленті до національної грошової одиниці України за офіційним курсом НБУ на момент подання позову становить: 139 136,00 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що "20" червня 2015 року, [PERSON], позичив [PERSON] гроші у сумі 5000 євро, про що була складена розписка. Гроші були передані в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] котрі також підписались у складеній розписці. Відповідно до умов розписки укладеної між нами - [PERSON] зобов'язався повернути позичені позивачем кошти у розмірі 5000 євро після продажу квартири 28.05.2016 року. Із розписки не вбачається конкретної дати виконання зобов'язання, позивачем було прийнято рішення надіслати відповідачу «26» жовтня 2016 р. заяву-вимогу, в якій вимагав повернення грошових коштів. Проте, [PERSON] на таку вимогу не відреагував. позичені кошти не повернув. У зв'язку із наведеним змушений був звернутись до суду із позовом, який просить задовольнити. Суд ухвалив справу розглядати без участі позивача, представник якого подав заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Відповідач, який належним чином був повідомленим про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або іншихречей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму відповідно до ст.625 ЦК України, а ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що 20.06.2016 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] 5000 євро та зобов'язувався повернути позивачу суму позики після продажу квартири 28.05.2016 року, про що відповідач власноручно написав боргову розписку (а.с.3,27). 26.10.2016 року позивачем на адресу відповідача [PERSON], а саме: [ADDRESS], скеровувалась заява - вимога про повернення заборогованості за договором позики, /а.с.6-6 зворот/, однак така виконана не була. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Встановлено, що у визначений договором строк і на час розгляду справи відповідач свої зобов'язання не виконав і не повернув коштів в розмірі 5000 євро. (а.с. 3). Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що докази повернення позивачу грошей в сумі 5000. євро, що в еквіваленті до національної грошової одиниці України за офіційним курсом НБУ на момент подання позову становить: 139 136,00 грн., відповідачем за договором позики відсутні, тому суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] вказану суму заборгованості за договором позики від 20.06.2015 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1391,36 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.1).

Outcome: approved