Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] 05.09.2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позову зазначила, що вона з 12.03.2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Останніх три роки відповідач по справі матеріально не забезпечує ні її, ні їх сина, фінансово не допомагає, не придбає продукти харчування, одягу, не сплачує комунальні послуги та інші будь-які витрати, пов`язані з життєдіяльністю їх сім`ї. Також зазначила, що [PERSON] має непостійний заробіток. Крім того, за останній рік нею на лікування відповідача витрачено 18 000,00 грн., у зв`язку з чим вона змушена більш працювати, щоб мати змогу утримувати неповнолітнього сина. У зв`язку з тим, що відповідач не виконує свої обов`язки щодо виховання та утримання сина, не переймається питаннями його годування, одягнення та розвитку, та відмовляється у добровільному порядку сплачувати на його утримання аліменти, [PERSON] змушена звернутись до суду з відповідним позовом. До суду 12.09.2018 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації боржника, якою зазначено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим/знятим з реєстрації по м.Одесі та Одеській області не значиться. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 17.09.2018 року провадження у справі відкрито та ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 12.11.2018 року.. Ухвалою суду від 11.12.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.02.2019 року. В судове засідання 05.02.2019 року сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 19.03.2019 року. У судове засідання 19.03.2019 року сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 16.05.2019 року. У судове засідання 16.05.2019 року сторони не з`явились, про час і місце судового засідання сповіщались належним чином причини неявки суду не повідомили Поштова кореспонденція (ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з позовної заявою) направлялась відповідачу за останньою відомою адресою проживання, . Крім того, ухвалу суду від 17.09.2018 року про відкриття провадження у даній справі та ухвалу суду про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті від 11.12.2018 року розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м.Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення. Також у судові засідання призначені на 11.12.2018 року, 19.03.2019 року та 16.05.2019 року відповідач [PERSON] був викликаний до суду через оголошення у пресі. Суд, у зв`язку неодноразовою неявкою відповідача, з ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності відомостей про належне сповіщення відповідача, ухвалив слухати справу згідно ст.ст.280-281 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 20 травня 2019 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають з 12.03.2013 року у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, відповідний актовий запис №299 (а.с.10). Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (а.с.9), який проживає з позивачкою. Останніх три роки відповідач [PERSON] має непостійний заробіток, матеріально не забезпечує ані позивачку, ані їх сина, фінансово не допомагає, не придбає продукти харчування, одягу, не сплачує комунальні послуги та інші будь-які витрати, пов`язані з життєдіяльністю їх сім`ї, у зв`язку з чим позивачка змушена більш працювати, щоб мати змогу утримувати неповнолітнього сина. Таким чином відповідач не виконує свої обов`язки щодо належного виховання та утримання сина, не переймається питаннями його годування, одягнення та розвитку, та відмовляється у добровільному порядку сплачувати на його утримання аліменти. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. У відповідності до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вбачає, що сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Будь-яких доказів щодо неможливості сплачувати аліменти суду не надані. Тому суд виходить з того, що відповідач є працездатною людиною за станом здоров`я та спроможний платити аліменти на утримання дитини. Відомостей щодо перебування у відповідача інших осіб на утриманні суду не надано. Доказів того що відповідач офіційно працевлаштований суду не надано. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум становить: - дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; - від 6 до 18 років становить з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум становить: - дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1 626 гривень, з 1 липня - 1 699 гривень, з 1 грудня - 1 779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2 027 гривень, з 1 липня - 2 118 гривень, з 1 грудня - 2 218 гривень; Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При цьому суд враховує положення ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об`єктом індексації є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановляється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, з урахуванням індексації щомісячно, починаючи з 05.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 768,40 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved