Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що 27 січня 2006 року, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Позивач просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 27 жовтня 2020 року ухвалою суду витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (02094, вул. Краківська, 20, м. Київ) оригінал висновку органу щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . 04 грудня 2020 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] . Представник позивача у судове засідання не з`явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надала письмову заяву з прохання слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про визнання позову. Представництво інтересів здійснював [PERSON] . Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До початку судового засідання надійшла письмова заява з прохання слухати справу за його відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності сторін в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 27 січня 2006 року, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року було розірвано (а.с. 7, 8). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Позивач просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини позивачем надано акт обстеження умов проживання № 35 від 12 лютого 2020 року (а.с. 9), позитивну характеристику позивача, видану Товариством з обмеженою відповідальністю «БМС БУД» (а.с. 10), довідку Житлово-будівельного кооперативу «Дніпро», щодо реєстрації місця проживання позивача та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідач позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини визнав повністю. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно висновку Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини № 103/8817/41/3 від 04 листопада 2020 року комісія вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с. 59-60). Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За встановлених обставин суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини повністю: визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" . Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 420,40 грн. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 420 грн. 40 коп.

Outcome: approved