Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивачі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Деснянського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 13.06.2013 року Деснянським районним судом міста Києва ухвалено рішення по цивільній справі №2603/1383/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «ФІДОКОМБАНК» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказаним рішенням суду позов ПАТ «ФІДОБАНК» задоволено та вирішено: стягнути солідарно з: [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ФІДОКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 2 510 833,04 грн. (еквівалент 314 349,23 дол. США); стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ФІДОКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 2 510 833,04 грн. (еквівалент 314 349,23 дол. США); стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «ФІДОКОМБАНК» у рівних частинах судові витрати у сумі 3 219 грн. В подальшому, на виконання вказаного рішення суду, Деснянським районним судом міста Києва 10.12.2013 року видано 3 виконавчих листи №2-1952/2013 щодо стягнення коштів з: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В рамках виконавчого провадження № 41907949 ВДВС Деснянського РУЮ винесено постанову від 10.02.2014 року про арешт майна боржника [PERSON] та заборони на його відчуження, й накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON] , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зроблено запис про обтяження за номером 4983724 від 14.03.2014 року. В рамках виконавчого провадження №41908486 ВДВС Деснянського РУЮ винесено постанову від 10.02.2014 року про арешт майна боржника [PERSON] та заборони на його відчуження, й накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON] , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зроблено запис про обтяження за номером 4983037 від 14.03.2014 року. В рамках виконавчого провадження №41854958 ВДВС Солом`янського РУЮ винесено постанову від 05.02.2014 року про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження, й накладено арешт на все майно (у тому числі на нерухоме майно) боржника [PERSON] , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зроблено запис про обтяження за номером 4866399 від 04.03.2014 року. 20.06.2014 року старшим державним виконавцем Пішковцій О.В. на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, яка діяла на час здійснення виконавчого провадження №41854958) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Також, на підставі виконавчого листа виданого Деснянським районним судом міста Києва року №2-1952/2013 щодо стягнення коштів із [PERSON] ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 46709980. В рамках виконавчого провадження №46709980 ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві винесено постанову від 02.03.2015 року про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження, й накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON] , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зроблено запис про обтяження за номером 8914275 від 02.03.2015 року 11.06.2015року головним державним виконавцем Москаленко О.П. на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону (в редакції Закону, що діяла на час здійснення виконавчого провадження) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. У відповідь на запит [PERSON] щодо матеріалів: ВП №41854958, ВП №46709980, Солом`янський РВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ) (лист від 23.11.2020 року №196301) повідомив про те, що виконавчі провадження, які завершені у 2014, 2015 роках знищені за закінченням трирічного зберігання виконавчих проваджень. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09.09.2019 року у справі №2603/1383/12 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕО СОЛАР» про заміну стягувача та замінено стягувача у виконавчих листах, виданих Деснянським районним судом м. Києва по справі №2603/1383/12 (2-1952/13) за позовом ПАТ «ФІДОКОМБАНК» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з ПАТ «ФІДОБАНК» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «НЕО СОЛАР». 06.03.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКОБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» (Первісний Кредитор) та [PERSON] (Новий Кредитор) укладено Договір №1/06032020 про відступлення права вимоги, за яким [PERSON] (боржник у справі № 2603/1383/12 (2-1952/13) набув (прийняв) від належного Первісного Кредитора право грошової вимоги за Кредитним договором з фізичною особою №014/3949/2/20129 від 17 липня 2008 року з наступними змінами та доповненнями, що укладений між [PERSON] , та Відкритим акціонерним товариством «ЕРСТЕ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК», що у подальшому відступило право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «НЕО СОЛАР», що у подальшому відступило право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕКОБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ», в результаті чого ТОВ «ЕКОБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» набуло право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №014/3949/2/20129 від 17 липня 2008 року. Предметом позову, підставою для задоволення позову та прийняття рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13.06.2013 року у цивільній справі №2603/1383/12 (2-1952/13) були: -кредитний договір №014/3949/2/20129 від 17 липня 2008 року, укладений між ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» (правонаступником якого є ПАТ «ФІДОКОМБАНК») та [PERSON] ; -договори поруки №014/3949/2/20129/1 та №014/3949/2/20129/2 від 17 липня 2008 року, укладені між ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» (правонаступником якого є ПАТ «ФІДОКОМБАНК»), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, на підставі укладеного Договору №1/06032020 про відступлення права вимоги від 06.03.2020 року [PERSON] став одночасно боржником та кредитором за Кредитним договором №014/3949/2/20129 від 17 липня 2008 року. Таким чином, усі зобов`язання [PERSON] за Кредитним договором №014/3949/2/20129 від 17 липня 2008 року - припинилися. Таким чином, на підставі укладеного Договору №1/06032020 про відступлення права вимоги від 06.03.2020 року, припинено й договори поруки №014/3949/2/20129/1 та №014/3949/2/20129/2 від 17 липня 2008 року, укладені між ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» (правонаступником якого є ПАТ «ФІДОКОМБАНК»), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Отже, у зв`язку із припиненням зобов`язання за Кредитним договором №014/3949/2/20129 від 17 липня 2008 року та у зв`язку із припиненням поруки за договорами поруки: №014/3949/2/20129/1 та №014/3949/2/20129/2 від 17 липня 2008 року, обов`язки Позивачів за вказаними договорами відсутні. Проте, арешти з майна позивачів відповідачами на день подання позовної заяви не знято, тому посилаючись на викладені обставини справи, Позивачі просять суд: -скасувати арешт на все нерухоме майно [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), накладений на підставі постанови ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.02.2014р. ВП № 41907949, запис про обтяження №4983724 від 14.03.2014 року; -скасувати арешт на все нерухоме майно [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) накладений на підставі постанови ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.02.2014р. ВП № 41908486, запис про обтяження: №4983037 від 14.03.2014 року; -скасувати арешти на все нерухоме майно [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), накладені на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.03.2015р. ВП№ 46709980, запис про обтяження: № 8914275 від 02.03.2015р. та на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві від 05.02.2014р. ВП №41854958, запис про обтяження: №4866399 від 04.03.2014 року. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року прийнято до розгляду справу та визначено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання по справі. Сторона позивачів до судового засідання не з`явилися, до початку судового засідання подано заяви про розгляд справи у відсутності позивачів, вимоги позову підтримують та просять задовольнити. Сторона відповідачів до судового засідання не з`явилися. Представник 3-ї особи - товариства з обмеженою відповідальністю «НЕО СОЛАР» до судового засідання не з`явилися. Причини неявки суду невідомі. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва по цивільній справі №2603/1383/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «ФІДОКОМБАНК» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором вирішено: стягнути солідарно з: [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ФІДОКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 2 510 833,04 грн. (еквівалент 314 349,23 дол. США); стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ФІДОКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 2 510 833,04 грн. (еквівалент 314 349,23 дол. США); стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «ФІДОКОМБАНК» у рівних частинах судові витрати у сумі 3 219 грн. На виконання рішення суду, 10.12.2013 року Деснянським районним судом видано видано 3 виконавчих листи №2-1952/2013 щодо стягнення коштів з: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 10.02.2014 року ВДВС Деснянського РУЮ винесено постанову (ВП № 41907949) про арешт майна боржника [PERSON] та заборони на його відчуження, й накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON] , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зроблено запис про обтяження за номером 4983724 від 14.03.2014 року. 10.02.2014 року ВДВС Деснянського РУЮ винесено постанову (ВП №41908486) про арешт майна боржника [PERSON] та заборони на його відчуження, й накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON] , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зроблено запис про обтяження за номером 4983037 від 14.03.2014 року. 05.02.2014 року ВДВС Солом`янського РУЮ винесено постанову (ВП №41854958) про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження, й накладено арешт на все майно (у тому числі на нерухоме майно) боржника [PERSON] , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зроблено запис про обтяження за номером 4866399 від 04.03.2014 року. 02.03.2015 року ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження, й накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON] , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зроблено запис про обтяження за номером 8914275 від 02.03.2015 року Листом від 23.11.2020 року №196301 у відповідь на запит [PERSON] щодо матеріалів: ВП №41854958, ВП №46709980, Солом`янський РВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ) повідомив про те, що виконавчі провадження, які завершені у 2014, 2015 роках знищені за закінченням трирічного зберігання виконавчих проваджень. Згідно п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки. Разом з тим, п.9.10 вище зазначеного Порядку передбачено, що виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень та підлягають знищенню. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09.09.2019 року у справі №2603/1383/12 задоволено заяву ТОВ «НЕО СОЛАР» про заміну стягувача та замінено стягувача у виконавчих листах, виданих Деснянським районним судом м. Києва по справі №2603/1383/12 (2-1952/13) за позовом ПАТ «ФІДОКОМБАНК» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з ПАТ «ФІДОБАНК» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «НЕО СОЛАР». 06.03.2020 року між ТОВ «ЕКОБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» (Первісний Кредитор) та [PERSON] (Новий Кредитор) укладено Договір №1/06032020 про відступлення права вимоги, за яким [PERSON] набув (прийняв) від належного Первісного Кредитора право грошової вимоги за Кредитним договором з фізичною особою №014/3949/2/20129 від 17 липня 2008 року з наступними змінами та доповненнями, що укладений між [PERSON] , та Відкритим акціонерним товариством «ЕРСТЕ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК», що у подальшому відступило право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «НЕО СОЛАР», що у подальшому відступило право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕКОБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ», в результаті чого ТОВ «ЕКОБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» набуло право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №014/3949/2/20129 від 17 липня 2008 року. На підставі укладеного Договору №1/06032020 про відступлення права вимоги від 06.03.2020 року Позивач - [PERSON] став одночасно боржником та кредитором за Кредитним договором №014/3949/2/20129 від 17 липня 2008 року. Отже, у зв`язку із припиненням зобов`язання за Кредитним договором №014/3949/2/20129 від 17 липня 2008 року та у зв`язку із припиненням поруки за договорами поруки: №014/3949/2/20129/1 та №014/3949/2/20129/2 від 17 липня 2008 року, обов`язки Позивачів за вказаними договорами відсутні. Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Вбачається, що чинне законодавство передбачає заміну осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін або вказівку закону (відступлення права вимоги), що є частковим правонаступництвом (сингулярне правонаступництво), оскільки не передбачає переходу всієї сукупності прав та обов`язків до правонаступника (що має місце у випадках припинення юридичної особи та спадкового наступництва у випадку смерті фізичної особи), проте є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Згідно з приписами ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.606 ЦК України зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Позивачі мають право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не можуть цього робити через наявність обтяження на належне їм майно. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивачів. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивачів, внаслідок чого вони позбавлені змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивачів підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved