Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на той факт, що 21 травня 1999 року по біржовому договору Універсальної товарної біржі «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом» м. Дніпропетровськ, Р № 7-9, позивач придбав у [PERSON], будинок який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Домоволодіння складається з літньої кухні, сарая, погріба, гаража, вбиральні та житлового будинку і має житлову площу 43, 4 м. кв. За умовами договору купівлі-продажу нерухомого майна відповідач передала належну їй на праві приватної власності будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач в свою чергу сплатив грошові кошти. Договір купівлі-продажу нерухомості, на підставі якого ним було придбаний житловий будинок, укладений через Універсальну товарну біржу «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом». В нотаріальній конторі угода не посвідчувалась. У зв'язку з викладеним, позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу дійсною та зобов'язати відповідача не чинити перешкод у виконанні вимог нотаріального посвідчення договору Р №7-9 купівлі-продажу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явився, надав заяву про слухання справи в його відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, в якій просить слухати справу в її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Так як правовідносини по даному позову виникли до набуття законної сили нового Цивільного Кодексу України, тобто до 01.01.2004 року, суд розглядає дану справу, ґрунтуючись на норми Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку що позовні вимоги доведені і підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 травня 1999 року по біржовому договору Універсальної товарної біржі «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом» м. Дніпропетровськ, Р № 7-9, позивач придбав у [PERSON], будинок який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Домоволодіння складається з літньої кухні, сарая, погріба, гаража, вбиральні та житлового будинку і має житлову площу 43, 4 м. кв. (а.с. 3). Крім того, вищевказаний договір був зареєстрований 21.01.2000 року в Криничанському БТІ в реєстровій книзі № 3-а, згідно реєстрового напису № 259 (а.с.8 ). На підставі вищезазначеного договору на позивача було переоформлено технічний паспорт на домоволодіння (а.с. 4). Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини з порядку належного оформлення та форми договору купівлі продажу житлового будинку (квартири), передбаченими ст.227 ЦК України 1963 року, норми якої діяли на момент укладення угоди. Згідно до ст.153 ЦК України 1963 року, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Приписами ч.2 ст.47 ЦК України 1963 року, яка діяла на момент укладання угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Згідно до ч.2ст.220 ЦК України: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч.2 ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. На цей час правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з введенням в дію ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди (1999 рік) норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зважаючи на те, що угода купівлі-продажу фактично відбулася, а сторони всі свої зобов"язання за договором виконали, нерухоме майно на час укладання угоди було належним чином зареєстроване, суд вважає за можливе визнати вищезазначену угоду дійсною. На підставі ч.1 ст. 328 ЦК України у позивача виникло право власності на придбане майно, на підставах не забороненого законом правочину, яким відповідності до ст. 319 ЦК України має право користуватися, володіти, розпоряджатися. Оскільки сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, цей факт підтверджується письмовими доказами - договором купівлі-продажу, але не зважаючи на це відповідач [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення вказаного договору. Враховуючи вищезазначене суд вважає, що позовні вимоги, щодо зобов»язання відповідача не чинити перешкод у виконанні вимог нотаріального посвідчення, підлягають задоволенню. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved