Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], третіх осіб: [PERSON], органу опіки та піклування Лозівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання батьківства, посилаючись на те, що син [PERSON] та онук [PERSON] відповідачі по справі [PERSON] знаходився в фактично-шлюбних відносинах з [PERSON] з вересня 2012 року по 30 січня 2013 року. 21 вересня 2013 року у них народилася донька [PERSON], але в свідоцтві про народження відомості про батька були записані зі слів матері. Відповідач по справі є біологічним батьком дитини, на даний час він мешкає разом з донькою, піклується про її стан та матеріально забезпечує. В звязку з чим просять визнати [PERSON] батьком малолітньої [PERSON], [INFO]. 06 травня 2015 року позивач [PERSON] уточнив позовну заяву та просив визнати [PERSON], [INFO] батьком [PERSON], [INFO] та внести в актовому записі № 13 про народження [PERSON], [INFO], вчиненому виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Ленінського району Автономної Республіки Крим 11 жовтня 2013 року зміни, а саме: в графу відомості про батька, вказати „Батько [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], громадянин України, зареєстрований за адресою: [INFO], б. 14, змінивши прізвище дитини відповідно з Юрченко на Петренко, дату народження, імя та по батькові дитини залишити без змін. Позивач в судовому засіданні наполягав на задоволенні уточненої позовної заяви, пояснив, що відповідачі по справі [PERSON] знаходився в фактично-шлюбних відносинах з [PERSON] з вересня 2012 року по 30 січня 2013 року. 21 вересня 2013 року у них народилася донька [PERSON], але в свідоцтві про народження відомості про батька були записані зі слів матері. Відповідач по справі є біологічним батьком дитини, на даний час він мешкає разом з донькою, піклується про її стан та матеріально забезпечує. Відповідач по справі [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив їх задовольнити, пояснивши, що він з вересня 2012 року перебував у фактично-шлюбних відносинах з відповідачем по справі [PERSON]. З вересня 2012 року та по 30 січня 2013 року вони проживали разом за адресою: м. Лозова, Харківської області, м-н 4, б. 36, кв. 162. В грудні 2012 року [PERSON] завагітніла, він був дуже задоволений даною звісткою, але 30 січня 2013 року він був засуджений Лозівським міськрайонним судом Харківської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та його піддано покаранню у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці. Коли він знаходиться в місцях позбавлення волі [PERSON] проживала разом з його матірю, в цей період часу приїздила до нього, він дуже хвилювався за неї та за дитину. В травні 2013 року [PERSON] поїхала до АРК, оскільки вона там зареєстрована та більш не повернулася. 21 вересня 2013 року [PERSON] народила доньку [PERSON] та після її народження приїхала до м. Лозова, Харківської області де і мешкала до квітня 2014 року, а потім вона залишила дитину та поїхала знов до АРК та більш так і не повернулася. На даний час він займається вихованням доньки, піклується про неї, але в свідоцтві про її народження відомості про батька записані зі слів матері, що унеможливлює визначити правовий статус дитини та можливості в подальшому опікуватися нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення щодо її виклику в судове засідання на офіційній сторінці Лозівського міськрайонного суду Харківської області веб-порталу «Судова влада України», причину неявки суду не повідомила. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у її відсутності та постановити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування Лозівської районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення уточненої позовної заяви та просила її задовольнити. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Верховний Суд України за результатами розгляду справи № 6-20цс15 зробив правовий висновок про те, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільно-процесуального законодавства. Відповідно до ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У відповідності до ст. 138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини.Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. До вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини. Згідно з ч. 3, 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої ст. 135 цього Кодексу. Частиною 1 статті 135 СК України передбачено, що в разі народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, зокрема, якщо дитина народжена матірю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства за рішенням суду є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Згідно з ч. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] перебував у фактично-шлюбних відносинах з [PERSON] Дані відносини між ними припинилися в січні 2013 року. Від даного шлюбу народилася дитина [PERSON], [INFO], батьком якого являється позивач по справі. Згідно ст. 135 Сімейного Кодексу України при народженні у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а імя та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. При реєстрації народження дитини [PERSON] не подавав в орган РАЦС заяву про реєстрацію батьківства, спільної заяви батьків дитини про визнання батьківства до органу РАЦС не надавались. Протягом всього часу вагітності відповідач [PERSON] надавав матеріальну допомогу. На даний час відповідач [PERSON] виховує разом з позивачем по справі [PERSON] неповнолітню доньку, піклується про неї, забезпечує її всім необхідним. На підставі вищевикладеного, необхідно зазначити, що п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів", зазначено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Відповідно до ч. 3 ст. 128 Сімейного кодексу України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлялася, жодних доказів, що спростовують або підтверджують позовні вимоги, суду не представила. З пояснень свідків, наданих в судовому засіданні, вбачається, що мати дитини [PERSON] в шлюбі з [PERSON] не перебувала, але тривалий час зустрічалися, вели спільно домашнє господарство, мали спільний бюджет, планували подальше спільне життя, бажали народження спільної дитини. На даний час відповідач [PERSON] дбає про дитину, опікується нею та займається її вихованням. А мати дитини, відповідач по справі [PERSON] в квітні 2014 року поїхав до АРК, та з того часу не повернулася. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх пояснення обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Згідно з п.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної [PERSON] України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 вказаної Конвенції ООН про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вбачається з матеріалів справи батьком [PERSON], [INFO] є відповідач по справі [PERSON]. Даний факт не оспорюється та визнається сторонами по справі, а тому відповідач має право відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України звернутися до суду з позовом про визнання батьківства. Виходячи з викладеного, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню та вважає що визнання [PERSON] батьком малолітньої дитини, буде сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Outcome: approved