Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що вона являється спадкоємцем за заповітом після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO] і після його смерті залишилося спадкове майно, що складається з земельних ділянок в [ADDRESS], на які спадкодавець мав державні акти, які не пройшли державну реєстрацію, а тому позивачу було відмовлено в оформленні спадкових прав на вказані земельні ділянки. Позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на земельні ділянки розміром 0,2537 га і 0,2295 га , які розташовані в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримала заявлений позов. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, подали суду заяву де просять розглядати без участі представника відповідача, позов визнають. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Дане підтверджується копією свідоцтва про смерть, Серія [NUMBER] (а.с.3). Встановлено, що позивач [PERSON] являється спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом, посвідченим Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою 04.11.2003 року (а.с.6) Судом, також, встановлено, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку та двох земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і для ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що позивач в установлений законом строк прийняла спадщину, шляхом подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Щодо житлового будинку, нотаріус не подав заперечень та йде підготовка до видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по [ADDRESS]. А, щодо земельних ділянок за цією ж адресою, то відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.04.2014 року, державний нотаріус Узинської державної міської нотаріальної контори відмовила спадкоємцю [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 0,2295 га та 0,2537 га, через недійсність актів на право власності на земельні ділянки, які не пройшли відповідну реєстрацію в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю (а.с.4). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому, відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. З державних актів, копії яких приєднані до матеріалів справи, вбачається, що земельні ділянки: площею 0,2295 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства і земельна ділянка площею 0,2537 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, які розташовані в [ADDRESS], - мають кадастрові номери, але не зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Дане підтверджується копіями двох Державних актів на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ 194738, Серії ЯГ № 194737 (а.с.7,8). Встановленим є те, що зазначені земельні ділянки [PERSON] отримав у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВАС № 811766 від 05.02.2003 року. За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч.2 цієї статті. А за ч.2 ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. І як було зазначено вище, [PERSON] в свій час набув у власність земельні ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Так, відповідно до ст. 1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту реєстрації цього майна. Так ж норма міститься в ст. 125 ЗК України. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Дійсно, спадкодавець не здійснив за життя державної реєстрації свого права власності на вказані земельні ділянки, але дане не може бути підставою для втрати його спадкоємцем права на спадщину. Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, вимоги позивача про визнання за нею права власності на зазначені вище земельні ділянки, право власності на які посвідчені Державними актами Серії ЯГ 194738, Серії ЯГ № 194737, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved