Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що позивачу та її чоловіку, [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.01.1997 року, належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. В 1987 році з метою штучного створення умов для отримання квартири, чоловік позивача звернувся із позовом до суду про розірвання шлюбу, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.06.1987 року шлюб між подружжям розірвано, про що 01.10.1987 року видане свідоцтво про розірвання шлюбу. Попри формальне розірвання шлюбу позивач та її чоловік, продовжували мешкати разом, мали спільний бюджет, підтримувати фактичні шлюбні відносини, були поєднані спільним побутом. Більш того, в 2005 року позивач з чоловіком змінили місце проживання та почали мешкати за адресою [ADDRESS], де були прописані з 10.08.2005 року. [PERSON] помер [INFO] року, на час смерті він мешкав та був зареєстрований разом із позивачем, вона опікувалась його похованням, тощо. За спливом багатьох років, позивач не пам'ятала про сам факт розлучення та вважала себе дружиною [PERSON]. Позивач також вважала, що їй немає потреби звертатися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки спадщину після смерті свого чоловіка вона прийняла фактично, бо мешкала разом із ним на момент його смерті. В теперішній час, коли позивач має намір впорядкувати свої майнові права, з'ясувалось, що відсутні підстави для отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, на належну йому частку квартири [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є їх син, [PERSON], який спадщину після смерті батька не приймав, зареєстрований за іншою адресою та до нотаріальної контори із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини не звертався. В зв'язку із викладеним позивач змушена звернутися до суду із цим позовом, та просила суд встановити факт її проживання з [PERSON], померлим [INFO] року, в період часу з жовтня 1987 року і до його смерті, однією родиною за адресами - [ADDRESS] - до серпня 2005 року, і з серпня 2005 року до [INFO] року за адресою [ADDRESS]; визнати за [PERSON], право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, на 1\\2 частку квартири [ADDRESS]. Представник позивача, що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, - на судове засідання не з'явилась, до його початку подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач - [PERSON] на судове засідання не з'явився, до його початку надав до суду заяву, про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти його задоволення не заперечував. Суд, ознайомившись із заявами представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу та її чоловіку, [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.01.1997 року, належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. (а.с. 21). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу, (а.с. 8), вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 01.10.1987 року зроблено актовий запис №1325. З копії свідоцтва про народження (а.с. 15), вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року і його батьками є [PERSON] - батько, [PERSON] - мати. З копії договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 08.07.2005 року, вбачається, що [PERSON] є власником вказаної квартири. З копій довідок про склад родини та прописку, які долучені до справи (а.с. 24-31) вбачається, що як за адресою [ADDRESS], так і за адресою [ADDRESS], позивач мешкала та була зареєстрована разом з [PERSON], який у вказаних довідках вказаний як її чоловік. З Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 6), вбачається, що відомості про наявність звернень із заявами про прийняття спадщини, або про відмову від прийняття спадщини, про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], [INFO], померлого [INFO] року, у вказаному Реєстрі відсутні. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів наданими сторонами, які беруть участь в справі. Згідно ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК Украины кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 1226 ЦК України визначає, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки матеріали цивільної справи не містять відомостей щодо існування спору між позивачем та її чоловіком (за його життя) з приводу визначення часток у праві спільної сумісної власності, суд вважає обґрунтованим твердження позивача про те, що [PERSON] та їй належало по 1\\2 частині квартири [ADDRESS]. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р. № 7 При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Статтею 3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї». Встановлення юридичного факту спільного проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини має значення для належного оформлення мого права на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину в порядку ст. 1264 ЦК України. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Аналізуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] заявлено законно й обґрунтовано, підтверджено належними і допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved