Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач та позивач гне перебувають у родинних відносинах. Згідно усної домовленості між Позивачем та Відповідачем, остання зобов`язалася здійснювати догляд за Позивачем. В якості винагороди Відповідачу за здійснення догляду Позивач оформила на відповідача заповіт на належну Позивачу частину житлового будинку та 26.10.2016 року зареєструвала Відповідача у своїй квартирі. У зв`язку з невиконанням Відповідачем своїх обов`язків щодо догляду за Позивачем, остання скасувала заповіт. Позивач також зазначила, що д дня реєстрації до часу звернення до суду з даним позовом відповідач не проживала у квартирі та не користувалась нею. Ухвалою суду від 13.11.2021 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивачем 11.01.2021 року подано заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнає та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та розгляд судової справи. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Суд, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню за наступних обставин. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що вбачається з копії договору дарування частини житлового будинку від 13.03.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Лубяковою Г.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 1499 (а.с. 3). У вказаній квартирі зареєстрована відповідач по справі - [PERSON] але фактично не проживає там більше трьох років, а тому є особою, що втратила право користування житловим приміщенням (квартирою). Відповідно до акту від 22.10.2020 [PERSON] не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] 26.10.2016 року (а.с. 12). Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На підставі ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.ст. 319,321,391 ЦК України, власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Слід зазначити, що згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved