Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом, яким просили визнати за ними право власності на ? частину за кожним на ? частину земельної ділянки площею 0,0459 га, що знаходиться с. Іванівка Житомирського району Житомирської області, як за спадкоємцями за законом після смерті чоловіка та батька. У судове засідання сторони не зявились, проте як від представника позивачів так і представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник відповідача при вирішенні спору поклався на розсуд суду та клопотав про покладення обов'язку сплатити судові витрати у справі позивачами. За таких обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність вказаних учасників судового розгляду, адже матеріали справи містять достатньо доказів щодо правовідносин, які склались між ними. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 6 вересня 2016 року помер чоловік та батько позивачів [PERSON] (а.с.11-13). За життя, а саме 5 грудня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.14), відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] у рівних частках кожний придбали земельну ділянку площею 0,0459 га, що знаходиться на території Давидівського масиву товариства "Протон" Іванівської сільської ради, ділянка № 762, цільове призначення для ведення садівництва. Даною земельною ділянкою [PERSON] володів на підставі державного акта на право власності на землю (а.с.15-16). [PERSON], тобто один з покупців за даним правочином, отримав державний акт на право власності на належну йому ? частину вищевказаної земельної ділянки (а.с.17-18). Згідно довідки нотаріуса від 8 вересня 2017 року (а.с.22) позивачі є єдиними спадкоємцями до майна померлого [PERSON] Постановою нотаріуса від 8 вересня 2017 року (а.с.20-21) останнім відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на такий обєкт нерухомості. За таких обставин позивачі вказують, що вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки визнати право власності на належне їм спадкове майно у інший, аніж судовий спосіб, не має змоги. Наведені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Аналіз встановлених судом фактичних обставин справи та норм закону, що їх регулюють, у своїй сукупності дає підстави суду для задоволення позову, адже як зясовано, [PERSON] за життя був фактичним власником спірної частини земельної ділянки, однак належним чином оформити своє право власності на неї не встиг, у зв'язку з чим позивачі в даний час унеможливлені у прийнятті спадщини. Також, судом встановлено, що заявники мають законне право на отримання у власність вищевказаного нерухомого майна і не можуть бути позбавлені цього права, оскільки набуття ними права власності, як спадкоємцями за законом після смерті чоловіка та батька, чітко передбачено нормами ЦК України. Отже, враховуючи вищенаведене позовна заява підлягає до задоволення, як така, що доведена заявником. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення таких витрат, що складаються із судового збору розміром 640,00 гривень, з відповідача на користь позивачів у дольовому порядку, тобто по 320 гривень на користь кожного позивача. Окремо, суд звертає увагу відповідача на тому, що дана норма процесуального Закону є імперативною, що вимагає від суду безальтернативне та обовязкове її застосування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved