Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В процесі розгляду справи відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до позивача та 3-ї особи [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, зустрічний позов не визнала, пояснивши, що вона разом зі своїм сином [PERSON] проживають в квартирі [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрованими крім них є ще відповідачі по справі [PERSON] та її син [PERSON], який є онуком позивача. Відповідачка [PERSON] була зареєстрована в спірній квартирі після реєстрації шлюбу з її сином [PERSON] за згодою всіх зареєстрованих мешканців в квартирі. Після народження у них в 1992 році сина [PERSON], відповідача по справі, останнього також було зареєстровано у зазначеному помешканні. Однак в 1996 році її син [PERSON] разом із своєю сім'єю: [PERSON] та сином [PERSON] добровільно залишили спірну квартиру та переїхали на постійне місце проживання до матері невістки в будинок [ADDRESS]. З цього часу відповідачі не користувались спірним житлом, не ночували в ньому, не сплачували житлово-комунальні послуги, не здійснювали будь-які ремонтні роботи, не цікавились квартирою взагалі. При цьому вони не бажали проживати в спірній квартирі, не намагались вселитись до неї, і будь-яких перешкод ні вона, ні інші мешканці квартири відповідачам не вчиняли. За таких обставин, поскільки відповідачі за первісним позовом не проживають в спірній квартирі понад 6 місяців, тому просить її позов задовольнити та визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщення, а в зустрічному позові - відмовити, так як проживанню в спірній квартирі відповідачам перешкод ніхто не чинив і вони самі добровільно його покинули, не бажаючи користуватись ним і сплачувати житлово-комунальні послуги, і не звертались до неї з проханням про вселення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, однак у своїх заявах від 23.03.2015 року просили розглянути справу у їх відсутність за наявними матеріалами (а.с.35; 39), при цьому надали суду заперечення на первісний позов, аналогічні за своїм змістом, за змістом яких первісний позов вони не визнають, просять відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що вони як раз проживають у спірній квартирі з моменту їх реєстрації, позивач зі своїм чоловіком виїхала з неї і проживає на дачі в [ADDRESS], а 3-тя особа [PERSON] тільки був зареєстрований в 2005 році в даній квартирі, але ніколи в ній не проживав. Однак з грудня 2014 року відповідачі по зустрічному позову чинять перешкоди [PERSON] та [PERSON] у користуванні спірним житлом та у будь-який спосіб намагаються їх виселити. Акт не проживання їх у вказаній квартирі є неналежним доказом, поскільки він ніким не завірений, особи, зазначені в ньому ніким не встановлювались, підписи не завірялись і про особисті речі відповідачів вони знати не могли. Тому просять зобов'язати [PERSON] та [PERSON] не чинити їм перешкоди у користуванні квартирою, а в задоволенні первісного позову просять відмовити, як заявленому безпідставно. 3-я особа: Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином (а.с.20), а у направленому листі до суду начальник відділу просила розглянути справу у відсутність свого представника (а.с.21). 3-тя особа [PERSON] в судовому засіданні просив первісний позов задовольнити, зустрічний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, надавши суду пояснення аналогічні поясненням позивача [PERSON], додавши, що з 1996 року відповідачі за первісним позовом ніколи не з'являлись до спірної квартири і тільки в 2012 році [PERSON] приходила до квартири отримати запрошення для голосування на вибори парламенту, які він їй і передав, при цьому ніхто відповідачам перешкод у користуванні квартирою не здійснював, тому що вони самі не намагались до неї не тільки вселитись, але і не цікавились нею. При цьому вони самі собі суперечать, поскільки вказують у запереченні, що проживають в квартирі, а позивач та 3-тя особа не мешкають в ній, тому саме у який спосіб він та позивачка перешкоджають відповідачам йому не зрозуміло. Заслухавши позивача, 3-тю особу, свідків, дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали квитанцій по сплаті за житлово-комунальні послуги за період з 2012 року по березень 2015 року включно, суд вважає, що первісний позов необхідно задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, 3, ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] отримав на свою сім'ю з чотирьох осіб: його, його дружину [PERSON], позивачку по справі, та їх спільних синів [PERSON], 3-тю особу по справі, [PERSON] (помер в 2010 році) ордер [NUMBER] на жиле приміщення від 4.12.1963 року, яке було видане виконкомом Київської міської ради народних депутатів, тобто на спірну квартиру [ADDRESS] (а.с.5). Дана квартира є трьохкімнатною, ізольованою, неприватизованою з усіма зручностями, жилою площею 41,30 м2, розташованою на 5 поверсі 5-ти поверхового будинку (а.с.4). Сторони не заперечували, що 18.05.1991 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб і 22.11.1991 року відповідачку [PERSON] за згодою зареєстрованих мешканців було зареєстровано в квартирі [ADDRESS]. Від спільного шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] (а.с.40), відповідач по справі, який був також зареєстрований в спірній квартирі 18.09.1992 року за згодою зареєстрованих в ній мешканців. [INFO] [PERSON] помер (а.с.36). Зареєстрованими в спірній квартирі на час розгляду справи є сторони по справі та 3-тя особа, а саме: позивачка [PERSON], відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також 3-тя особа [PERSON] (а.с.4). Вказані обставини сторони не заперечували як у судовому засіданні, так і в своїх запереченнях. Згідно п.1, 2 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Як пояснили позивачка [PERSON] та 3-тя особа [PERSON], відповідачі [PERSON] та [PERSON] в 1996 році добровільно залишили спірну квартиру та переїхали на постійне місце проживання до матері невістки в будинок [ADDRESS]. З цього часу відповідачі не користувались спірним житлом, не ночували в ньому, не сплачували житлово-комунальні послуги, не здійснювали будь-які ремонтні роботи, не цікавились квартирою взагалі. При цьому вони не бажали проживати в спірній квартирі, не намагались вселитись до неї, і будь-яких перешкод ні вона, ні інші мешканці квартири відповідачам не вчиняли. Вказані обставини підтвердили у судовому засіданні допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.46-47). [PERSON] стверджувала, що 10 років проживає в квартирі [ADDRESS] і 3 роки працює двірником данного будинку і відповідачів ніколи не бачила ні в квартирі [ADDRESS], ні у дворі, платіжки, які вона заносить до спірної квартири, отримує позивачка або її син, зараз в квартирі здійснюється ремонт силами [PERSON], при цьому відповідачі до їх ЖЕКу з будь-якими заявами не звертались. [PERSON] зазначав, що він проживає в квартирі [ADDRESS] з 1965 року і добре знає сім'ю [PERSON]. Відповідачів він не бачив в квартирі більше 15 років і їх речей він також там не бачив. У відповідності до ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Як вбачається з рахунків та квитанцій оплату за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] за період 2014 - 2015 років здійснює тільки позивачка [PERSON] (а.с.48-65). За змістом листів Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві від 2.04.2015 року №47/4784 та КП „Господар Дарницького району м. Києва" від 2.04.2015 року №2912 [PERSON] та [PERSON] з заявами про перешкоджання їх у користуванні квартирою [ADDRESS] до вказаних юридичних осіб не звертались (а.с.44-45). Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що поскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] понад 6 місяців не користуються спірним житлом, не цікавляться ним, не сплачують вартість житлово-комунальних послуг, при цьому вони добровільно залишили спірну квартиру і спроб на вселення не здійснювали, а будь-хто з мешканців квартири їм перешкод у проживанні або вселенні не чинили, тому [PERSON] та [PERSON] необхідно визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], задовольнивши таким чином первісний позов. Як наголошує ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За правилами ч.2, ст.65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Поскільки в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини перешкоджання позивачкою [PERSON] та 3-ю особою [PERSON] відповідачу [PERSON] у користуванні спірною квартирою, при цьому позивачем по зустрічному позову не зазначено де, коли і у який спосіб чинились такі перешкоди, тому в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Як рекомендує п.п.1 та 5, п.35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №10 від 17.10.2014 року „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Згідно ст.88 ЦПК України поскільки суд задовольняє вимоги первісного позову, тому з відповідачів в рівних частках на користь позивача необхідно стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду, що документально підтверджено квитанцією (а.с.1).

Outcome: approved