Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що працював у ТОВ «Енергетичні системи» з 19.02.2008 р. по 12.08.2013 р., всього п'ять років, п'ять місяців та двадцять чотири календарних днів, що підтверджується трудовою книжкою. В останній час, керівництво ТОВ «Енергетичні системи» без поважних причин, тобто не маючи претензій до його роботи, занижувало розмір премій, внаслідок чого виник конфлікт, що, у свою чергу, вплинуло на рішення позивача звільнитися з посади. Спочатку позивача було звільнено а власним бажанням, а потім підстава звільнення була виправлена на п. 1 ст. 36 КЗпП України (звільнення за згодою сторін). Офіційною підставою для звільнення стала заява позивача про звільнення за власним бажанням, а потім за згодою сторін, але, керівництво ТОВ «Енергетичні системи» створило несприятливі робочі умови, що й призвело до цього рішення, через що позивач наполягає на тому, що йому були завдані збитки, пов'язані із втратою джерела існування, бо створивши для позивача несприятливі умови для роботи (без усяких причин та раптово), позивач був вимушений звільнитися, хоча цього не планував та не мав іншого місця роботи. 12 серпня 2013 р. позивач був ознайомлений із наказом про звільнення, де було вказано про розрахунок із ним, у тому числі про компенсацію за невикористану відпустку, утім, ані в день звільнення, ані потім, розрахунків проведено не було. На звернення позивача до бухгалтерії з проханням здійснити належні позивачу при звільненні виплати позивача було повідомлено про те, що немає вказівок від керівництва ТОВ «Енергетичні системи» щодо розрахунку із ним. Спілкуватися із позивачем з приводу цього питання керівництво відмовилось, на початку жовтня 2013 р. позивач все ж таки зустрівся з відповідачем та повідомив про наміри звернутися до суду. Через три місяці керівництво повідомило, що вони готові виплатити мені суму у розмірі 3 111,00 грн. 15.10.2013 р. позивач письмово звернувся до відповідача із заявою про те, щоб йому виплатили грошову компенсацію за невикористану відпустку, заробітну плату та компенсацію за несвоєчасний розрахунок, утім, відповіді не отримав. Позивач при зверненні до суду посилається на те, що стаття 116 КЗпП України чітко встановлює строки розрахунку при звільненні; статтею 117 цього кодексу передбачена відповідальність за порушення даних строків. Позивачем зазначається про те, що його було звільнено 12.08.2013 р., тому йому належить до виплати заробітна плата за 8 (вісім) робочих днів серпня 2013 року, що становить 1428,57 грн. (розрахована наступним чином: 3750,00 грн. : 21 день х 8 днів = 1428,57 грн.). Але, такі розрахунки відповідача викликають у позивача сумнів, адже, відповідач стверджує, що за результатами роботи підприємство в цілому нараховує премії, що позивач також підтверджує (наприклад, премія за червень 2013 р. складала 3 050,00 грн., за травень - 4 885,00 грн.). Тобто, кожний місяць позивач отримував відповідну премію за виконану роботу. У свою чергу, відповідачем за серпень 2013 р. розрахована заробітна плата без врахування премії за 8 (вісім) робочих днів, а також не надано доказів, що вона не нараховувалась. До того ж, взагалі не надано ніяких документів щодо того, яка саме заробітна плата була нарахована бухгалтерію підприємства [PERSON] за серпень 2013 р. Щодо компенсації щорічної відпустки позивача, то ним зазначається, що з 2010 року, коли на підприємстві з'явився відповідальний спеціаліст, працівників змушували писати заяви про надання щорічних відпусток, хоча ніхто у ці відпустки не ходив. Дане свідчить про порушення прав працівників, та відповідно до наданих відповідачем заяв позивача та наказів підприємства про надання щорічної основної відпустки за період з 19.02.2011 р. по 18.02.2012 р. позивачеві також було надано 34 днів саме щорічної основної відпустки, тоді коли відповідно до ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік. У свою чергу, необхідність виплати грошової компенсації за невикористану відпустку обумовлена КЗпП та Законом України «Про відпустки». Відповідно до ст. 83 КЗпП та ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення йому виплачується грошова компенсація за всі не використані дні щорічної відпустки. Для того, щоб розрахувати розмір компенсації за невикористану відпустку, необхідно розрахувати середньоденну заробітну плату робітника за розрахунковий період та помножити її на кількість днів невикористаної відпустки. Нормативний документ, який регулює розрахунок середньої заробітної плати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995. Відповідно до довідки № 167 від 12.08.2013 про середню заробітну плату (дохід) [PERSON], надану відповідачем, середньоденна (середньогодинна) заробітна плата (дохід) становить 259,27 грн. Згідно існуючих заяв та наказів про надання щорічної основної відпустки, тривалість невикористаної [PERSON] щорічної відпустки становить: за період роботи з 19.02.2008 по 18.02.2009 - 24 календарних дні; за період роботи з 19.02.2009 по 18.02.2010 - 24 календарних дні; за період роботи з 19.02.2010 по 18.02.2011 -2 календарні дні; за період роботи з 19.02.2013 по 12.08.2013 - 12 календарних днів. Таким чином, за підрахунком позивача сума компенсації за невикористану щорічну відпустку становить: (24+24+2+12) (кількість невикористаної відпустки) х 259,27 грн. (середньоденна заробітна плата) = 16 074,74 грн. Разом з тим, станом на 04.02.2014 р. вже пройшло 176 днів з часу звільнення позивача та відсутністю розрахунків із ним. Позивач не заперечує проти твердження відповідача про виплату розрахункових у сумі 3286,00 грн. 8 жовтня 2013 року. За підрахунком позивача компенсація за несвоєчасний розрахунок із ним станом на 04.02.2014 становить: 176 (дні затримки виплат при звільненні) х 259,27 грн. (середньоденна заробітна плата) = 45 631,52 грн. Разом з тим, позивач зазначає про те, що діям відповідача внаслідок порушення трудових прав позивача завдано моральну шкоду (розмір якої позивач оцінює у 1 700,00 грн.), оскільки позивач втратив душевну рівновагу та впевненість в собі, що негативно відобразилося на його психічному стані, та, відповідно, порушено його життєвий уклад; позивач зазначається в обґрунтування спричинення моральної шкоди на втрату сну, адже позивач постійно думає про те, як поліпшити свій фінансовий стан до необхідного життєвого рівня. Про стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати у за серпень 2013 року в розмірі 1 428,57 грн., компенсації за невикористану відпуску в розмірі 16 074,74 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 45 631,52 грн., та 1 700,00 грн. на відшкодування моральної шкоди,завданої порушенням внаслідок трудових прав, у позові й заявлено відповідну вимогу. У судовому засіданні позивач та представник позивача повністю підтримали вимоги позову, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд повністю задовольнити поданий позов. Представник відповідача позов не визнав повністю та просив суд відмовити в його задоволенні. Відповідно до заперечень відповідача твердження позивача про заниження премій є голослівним: відповідно до наказу № 5-П від 31.05.2013 р. за результатами роботи за травень 2013 р. премія нарахована 11 працівникам ТОВ «Енергетичні системи», за червень (наказ № 6-П від 27.06.2013 р.) - премія нарахована 9 працівникам (в тому числі і [PERSON].), за липень 2013 р. (наказ № 7-П від 31.07.2013 р.) - 6 працівникам, за серпень 2013 р. (наказ № 8-П від 30.08.2013 р.) - 6 працівникам. Відповідно до прийнятої на підприємстві системи, преміювання працівників здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати праці за підсумками роботи за місяць. В окремих випадках за виконання особливо важливої роботи або з нагоди ювілейних та святкових дат працівникам може бути виплачена одноразова премія. За результатами роботи за місяць для визначення розміру премій враховується: виконання заходів та завдань, передбачених виробничими планами та планами науково-дослідних робіт; виконавча дисципліна (виконання окремих доручень керівництва, органів державної влади України); обсяг реалізації продукції; трудова дисципліна. Індивідуальний розмір премій співробітникам за виконання зазначених показників визначається керівником підприємства (з урахуванням результатів роботи підприємства за місяць, виходячи з фінансових можливостей для виплати таких премій). Літній період з точки зору фінансових показників (пошук нових клієнтів, ефективність співпраці з існуючими, кількість виконаних роботів з обслуговування промислового обладнання, обсяг реалізованих запасних частині і витратних матеріалів тощо) видався не зовсім успішним, тому, відповідно, розмір премій та кількість премійованих працівників є меншим, порівняно з зимовим та весняним періодом. Щодо заробітної плати за серпень 2013 р. (з 01.08.2013 р. по 12.08.2013 р.), то відповідач просив врахувати, що відповідно до штатного розпису ТОВ «Енергетичні системи» з 01.04.2013 р. [PERSON] встановлено посадовий оклад у розмірі 3 750,00 грн., тому, оскільки позивача було звільнено 12.08.2013 р., йому належить до виплати заробітна плата за 8 робочих днів серпня 2013 р. (01.-02.08., 05.-09.08, 12.08.), що становить 1 428,57 грн. і розрахована наступним чином: 3 750,00 грн. : 21 день х 8 днів = 1 428,57 грн., де 3 750,00 грн. - посадовий оклад [PERSON] 21 день - норма робочих днів за серпень 2013 р. (відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 21.08.2012 N 9050/0/14-12/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 р.»), 8 днів - кількість робочих днів, відпрацьованих [PERSON] у серпні 2013 р., 1 428,57 грн. - заробітна плата за серпень. Так як премія за серпень 2013 р. [PERSON] не нараховувалася (наказ № 8-П від 30.08.2013р.), остаточний розмір нарахованої йому заробітної плати становить 1428,57 грн. Щодо компенсації за невикористану відпустку, то представник відповідач просив врахувати, що відповідно до ст. 75 КЗпП України працівникам за кожен відпрацьований календарний рік надається щорічна основана відпустка тривалістю не менше 24 календарних днів. Саме такої тривалості (24 календарні дні) щорічна відпустка надається в ТОВ «Енергетичні системи». За весь час своєї роботи з 19.02.2008 р. по 12.08.2013 р. [PERSON] відпрацював 5 повних років, 5 місяців і 22 дні. Таким чином, йому повинно було бути надано щорічних відпусток загальною тривалістю 132 календарних дні (5 років х 24 календарні дні + 12 календарних днів за останній рік роботи = 132). Фактично йому надано 118 календарних днів, а саме: • 24 календарних дня (з 07.11.2009 р. по 30.11.2009 р.); • 14 календарних днів (з 17.08.2011 р. по 31.08.2011 р.); • 24 календарних дня (з 08.11,2012 р. по 01.12.2012 р.); • 24 календарних дня (з 04.12.2012 р. по 27.12.2012 р.); • 14 календарних днів (з 31,12.2012 р. по 15.01.201З р.); • 11 календарних днів (з 12.03.2013 р. по 2.03.2013 р. ); • 7 календарних днів (з 08.07.2013 р. по 14.07.2013 р.). Таким чином, на переконання представника відповідача, на момент звільнення [PERSON] не використано 14 календарних днів відпустки; саме за таку кількість дні йому була нарахована компенсація у розмірі 2 629,90 грн. Що стосується розрахунку при звільненні, то представник відповідача просив врахувати, що при звільненні [PERSON] нараховано: 1428,57 грн. - заробітна плата за серпень 2013 р.; 2 629,90 грн. - компенсація за 14 календарних днів відпустки. Отже, всього нараховано: 4058,47 грн. (1428,57 грн. + 2629,90 грн. = 4058,47 грн.) З вказаної суми утримано: єдиний соціальний внесок - у сумі 146,10 грн.; податок з доходів фізичних осіб - у сумі 626,37 грн. Таким чином, всього утримано 772,47 грн. (146,10 грн. + 626,37 грн. = 772,47 грн.). Сума до виплати - 3286,00 грн. (4058,47 грн. - 772,47 грн. = 3286,00 грн.), та дана сума виплачена [PERSON] у зазначеному розмірі на його картковий рахунок. Перерахування було здійснено менеджером з персоналу [PERSON] (на виконання розпорядження керівництва ТОВ «Енергетичні системи», копія додається), так як неможливо було здійснити безготівкове перерахування (через блокування карткового рахунку) чи виплати особисто (через його проживання в м. Дніпропетровськ). З приводу вимоги про відшкодування моральної шкоди, то, на переконання представника відповідача, [PERSON] обґрунтував заподіяну йому моральну шкоди виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі, яка становить саме 1 700,00 грн. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Позивач працював у ТОВ «Енергетичні системи» з 19.02.2008 р. по 12.08.2013 р. на посаді інженера з організації експлуатації та ремонту; відповідно до трудової книжки позивача він був звільнений за п. 1 ст. 36 КЗпП України 12.08.2013 р. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк виплатити не оспорювану ним суму. Утім, в день звільнення позивача відповідач не здійснив виплату всіх сум, що належать позивачу, зокрема, не була виплачена заробітна плата за серпень 2013 р. та не була виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку. Відповідно до пояснень представника відповідача, розрахунок при звільненні із позивачем в розмірі 3 286,00 грн. був проведений 08.10.2013 р.; 3 286,00 грн. це неоспорювана відповідачем сума, що належить позивачу від підприємства при звільненні, з яких 1 428,57 грн. - заробітна плата, а 2 629,90 грн. - компенсація за невикористану відпустку тривалістю 14 днів. З урахуванням єдиного соціального внеску в сумі 146,10 грн. та податку з доходів фізичних осіб - 626,37 грн. за підрахунком відповідача до виплати 3 286,00 грн. (4058,47 грн. - 772,47 грн. = 3286,00 грн.). Квитанція №82 від 08.10.2012 р. /а.с. 36/ не є допустимим доказом (ч. 2 ст. 59 ЦПК України), допустимих доказів в порядку ст. 59 ЦПК України на підтвердження факту виплати позивачу заробітної плати відповідачем надано не було, через що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 428,57 грн. - заробітна плата за серпень 2013 р. Що стосується компенсації за невикористану відпустку, то суд погоджується із слушністю доводів позивача щодо наявності з боку відповідача заборгованості по виплаті компенсації за невикористану відпуску. Згідно ст. 6 Закону України «про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарні дні за відпрацьований рік роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Утім, відповідач не виконав обов'язок доказування, не надав доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження виплати позивачу компенсації за невикористану відпуску при звільненні; надання відповідачем копій наказів про надання позивачу відпустки не ототожнюється із обов'язком відповідача надати докази на підтвердження нарахування та фактичної виплати позивачу компенсації за невикористану відпуску протягом усього часу роботи позивача у ТОВ, оскільки позивач в обґрунтування поданого позову посилається на те, що працівників змушували писати заяви про надання щорічних відпусток, хоча ніхто у ці відпустки не ходив. Відповідно до наданих наказів про надання щорічної основної відпустки за період з 19.02.2011 р. по 18.2.2012 р. позивачу було надано 34 дні щорічної основної відпустки; за ст. 6 Закону України «про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарні дні за відпрацьований рік роботи. Таким чином, вочевидь порушення трудових прав позивача. На спростування тверджень позивача відповідач мав надати розрахункові документи (документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача), що передбачено Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року N22, або за умови складнощів в надання даного доказу заявити клопотання про його витребування (ст.ст. 133, 137 ЦПК України), утім, обов'язок доказування в цій частині відповідачем виконаний не був (ст. 11 ЦПК України), через що для суду вбачаються підстави для визнання слушними доводів позивача в цій частині та суд погоджується із наданим позивачем розрахунком компенсації за невикористану відпустку в розмірі 16 074,74 грн.: 24+24+2+12 (кількість днів невикористаної відпустки) х 259,27 грн. (середньоденна заробітна плата). З приводу вимоги позову про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то, задовольняючи дану вимогу, суд керується статтею 117 КЗпП України, яка передбачає, о в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, оскільки позивач не заперечує проти твердження відповідача про виплату розрахункових у сумі 3 286,00 грн. 8 жовтня 2013 р., з урахуванням даної суми середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить станом на 04.02.2014 р. 45 631,52 грн., виходячи з наступного: 176 (дні затримки виплат при звільненні) х 259,27 грн. (середньоденна заробітна плата) = 45 631,52 грн. Що стосується вимоги позову про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, то за статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці", пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Таким чином, відповідно до наданих суду доказів середньоденна заробітна плата позивача становить 78,96 грн. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначається множенням кількості робочих днів (129) на розмір середньоденної заробітної плати та становить, таким чином, 10 185, 84 грн. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; за ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виконуючи обов'язок доказування, позивач, на переконання суду, довів слушність доводів, надав докази відповідно до ст.ст. 57-59 ЦПК України, тому позов підлягає задоволенню. З приводу вимоги позову про відшкодування моральної шкоди, то, задовольняючи її, суд погоджується із слушністю доводів позивача щодо наявності підстав в даній справі для її відшкодування, визначених статтею 237№ КЗпП; щодо розміру такого відшкодування, то суд виходить з характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості, та із засад розумності, виваженості та справедливості, через що, на переконання суду, з метою захисту порушених прав позивача присудження з відповідача для відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 700,00 грн. відповідатиме тим моральним стражданням, яких зазнав позивач у зв'язку з порушенням його трудових прав. Суд допускає негайне виконання рішення в цій справі в частині присудження працівникові заробітної плати, але не більше ніж за один місяць 1 428,57 грн. (заробітна плата за серпень 2013 р.) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України. Питання про розподіл судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved