Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідачів про встановлення факту проживання однією сім»єю, зміну черговості одержання права на спадкування та усунення від права на спадкування. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 18.11.2014 року провадження у справі в частині позовних вимог про усунення відповідачів від права на спадкування було закрито в зв»язку з відмовою позивача від вказаних вимог. Свої вимоги про встановлення факту проживання однією сім»єю, зміну черговості одержання права на спадкування позивач мотивувала тим, що [INFO] помер [PERSON], з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 1983 року по день його смерті. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з квартири [ADDRESS], яка належала померлому на праві власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 21.02.1996 року. Заповіту на спадкове майно [PERSON] складено не було. Спадкоємцями першої черги є сини померлого - відповідачі [PERSON] та [PERSON] 19.02.2014 року вона (позивач) звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. Листом № 10/02-14 від 19.02.2014 року нотаріусом їй було повідомлено, що її заява отримана та долучена до матеріалів спадкової справи та для підтвердження родинних стосунків з померлим та права на отримання спадщини після померлого слід надати оригінали документів, що підтверджують родинні стосунки між заявником та померлим (спадкоємцем). Посилаючись на викладене, позивач просить задовольнити її вимоги про встановлення факту проживання однією сім»єю з [PERSON], оскільки встановлення факту проживання однією сім»єю зі спадкодавцем не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини має значення для належного оформлення права на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину. Крім того, позивач вказує і про те, що 10.08.2011 року [PERSON] отримав побутову травму, впавши з висоти трьох метрів. 12.08.2011 року [PERSON] у зв»язку із численними переломами ключиці та обох ліктьових суглобів рук був прооперований та йому було установлено металеві протезні конструкції. [PERSON] тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, потім був переведений та взятий на диспансерний облік на амбулаторне лікування в поліклініку № 3 Подільського району м.Києва за місцем його проживання. В результаті вказаної травми у [PERSON] перестали функціонувати обидві руки. [PERSON] проходив численні фізіотерапії, проте вони не дали належного результату, оскільки пальці рук почали трохи рухатися, але він не міг повністю керувати ними, а руки так і залишились «висіти». Як зазначає позивач, внаслідок травми [PERSON] потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, оскільки самостійно він не міг ні приготувати, ні поїсти, ні вдягнутись, ні помитися. Вона (позивач) доглядала за ним, піклувалась про нього, готувала йому їжу, прала білизну та одяг, прибирала у квартирі, годувала його та мила, підтримувала його морально. Також вона купувала ліки, продукти харчування, сплачувала комунальні послуги, супроводжувала. Такий догляд за [PERSON] вона здійснювала з моменту отримання ним каліцтва до моменту його смерті. Окрім вказаного каліцтва [PERSON] мав численні хронічні хвороби, в зв»язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні. Посилаючись на викладене, позивач вважає, що [PERSON] через каліцтво перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, яку вона постійно надавала, а тому просить задовольнити її вимоги та визнати за нею, як спадкоємцем четвертої черги за законом, право на спадкування майна спадкодавця [PERSON], померлого [INFO], у першій черзі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення, надавши також заяву відповідачів про визнання позову (а.с.117). Представник 3-ої особи - Головного управління юстиції у м.Києві в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направивши до суду письмові пояснення відносно позову, в яких просить розглядати справу у відсутність представника 3-ої особи (а.с.59-60). Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.11, 12). Спадкоємцями першої черги є сини померлого - відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а.с.83-85, 102-104). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS], яка належала померлому згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.02.1996 року (а.с.24). В судовому засіданні представник позивача просили задовольнити позовні вимоги посилаючись на те, що позивач з 1983 року проживала однією сім»єю зі спадкодавцем, вела з ним спільне господарство, підтримувала сімейно-шлюбні відносини, мали спільний бюджет, після отримання спадкодавцем каліцтва доглядала його та піклувалась. Представник відповідача позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення, надавши заяву відповідачів про визнання позову. Суд вважає доводи позивача обґрунтованими і такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частина 2 ст.1259 ЦК України передбачає, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Правила статті 1264 ЦК не стосуються дітей, влаштованих у прийомні сім'ї та дитячі будинки сімейного типу. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.174 ЦК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Згідно з частиною 4 цієї статті, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п. 24 Постанови Пленуму ВС України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. При таких обставинах, аналізуючи зібрані по справі докази, а також враховуючи те, що відповідачами визнано позовні вимоги в повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved