Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на факт прийняття спадщини на житловий будинок №15 по вул. Нагірній в с. Демидів Вишгородського району Київської області, після смерті 05 червня 1981 року його бабусі [PERSON], оскільки протягом шести місяців після відкриття спадщини фактично вступив в управління і володіння майном, а тому, в звязку з тим, що правовстановлюючі документи на зазначений будинок, які б підтверджували право власності покійної відсутні, а нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, порушує питання про визнання за ним права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідача в судове засідання не прибув, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, після смерті 05 червня 1981 року бабусі позивача [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок №15 по вул. Нагірній в с. Демидів Вишгородського району Київської області. Належність цього майна померлій стверджується даними будівельного паспорту, актом державного прийому в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 01 квітня 1977 року, рішенням виконавчого комітету Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящихся Київської області від 23 квітня 1973 року №219/18 та свідоцтвом виконавчого комітету Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящихся Київської області на забудову індивідуальної садиби від 23 квітня 1973 року. За життя [PERSON] склала заповіт від 21 січня 1972 року посвідченим секретарем виконавчого комітету Демидівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області, яким заповіла усе своє майно позивачу. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, як установлено вимогами ст. 548 ЦК України 1963 року. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року спадкоємець, який протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, визнається таким, що її прийняв. При цьому, згідно зі ст. 525 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка заклякається до спадкоємця. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Спадкоємцем на той час став позивач - онук померлої [PERSON], який у відповідності до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року протягом шести місяців після відкриття спадщини фактично вступив в управління і володіння згаданим будинком, що підтверджується актом обстеження домоволодіння, складеним депутатом Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 30 липня 2016 року. Відтак позов в частині встановлення цього факту є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Інших спадкоємців по справі не має, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №45800857 від 16 листопада 2016 року згідно якої спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Згідно постанови Вишгородської районної державної нотаріальної контори від 26 липня 2016 року видача свідоцтва про право власності на спадщину є неможливою в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно померлої [PERSON] та у звязку з пропущенням позивачем строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На час побудови у 1965 році житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами у сільській місцевості облік фактичних господарств у селі, сімейний стан громадян, поголів'я тварин та інше реєструвався в погосподарських книгах. На кожне господарство відкривався окремий особовий рахунок, в якому відображалися, крім інших відомостей, також відомості про жилий будинок, що має поштовий номер, рік його побудування. Зазначені погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, а тому записи у цих книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Лише з 1985 року, відповідно до Постанови РМ УРСР від 11.03.1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду», почалася робота по проведенню обов'язкової реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду в сільських населених пунктах після прийняття будинків в експлуатацію державною приймальною комісією. Як вбачається з акту державного прийому в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 01 квітня 1977 року житловий будинок побудовано в 1965 році. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зважаючи на наведене, будинок [PERSON], який перейшов у спадщину позивачу, належав їй на праві власності і подальша зміна законодавства не позбавила її набутого та зареєстрованого в погосподарських книгах права власності на будинок, а спадкоємець має право на визнання за ним права власності саме на будинок як об'єкт спадкування після смерті своєї бабусі. Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що у позивача відсутні умови для видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом, із яким закон повязує здійснення права спадкування на нерухоме майно. Разом з тим обставини, що визначаються згаданими документами, встановлено в судовому засіданні, а тому прийнята позивачем спадщина, за правилами ст. 548 ЦК України 1963 року, вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини і з цих підстав за ним слід визнати право власності на успадковане майно. Таким чином, заявлене позивачем право підлягає визнанню, а предявлений позов задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved