Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третіх осіб: служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, комунального закладу охорони здоров'я «Обласний будинок дитини № 2» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що відповідач по справі [INFO] народила доньку [PERSON]. Після народження доньки відповідач по справі надала заяву про відмову забирати дитину з пологового будинку. Батько дитини записаний зі слів матері. На даний час дитина влаштована до комунального закладу охорони здоров'я та у відповідності до медичної документації має статус дитини - інваліда. Відповідач вихованням доньки не займається, не турбується про її духовний та фізичний розвиток, не відвідує її, матеріальної допомоги на її утримання не надає, надала письмову згоду щодо позбавлення її батьківських прав відносно дитини, тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON]. Крім цього просить стягнути з відповідача по справі аліменти на користь дитини на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 352 гривні щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO], перераховуючи кошти на особистий рахунок дитини № [NUMBER], відкритий в філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» ТВБВ 10020/0288, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 191-а. Також просить звільнити від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір». Представник позивача виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування Романенко В.Ф. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, а саме позбавити відповідача по справі [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, стягнувши з неї аліменти на утримання дитини [PERSON] на особистий поточний рахунок дитини, у твердій грошовій сумі у розмірі 352 гривні щомісячно на дитину з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач [INFO] народила в пологовому відділенні Лозівської центральної районної лікарні дитину жіночої статі, після народження написала заяву про відмову забрати її з пологового будинку, про що був складений акт. Дитину зареєстрували за рішенням виконкому Лозівської міської ради Харківської області від 24.07.2015 року № 385 «Про реєстрацію народження дитини». З 13 листопада 2015 року та по теперішній час дитина знаходиться на повному державному забезпеченні в комунальному закладі охорони здоров'я «Обласний будинок дитини № 2». За час перебування дитини в державному закладі відповідач жодного разу не поцікавилася станом здоров'я дитини, хоча була обізнана щодо стану її здоров'я, а саме що дитина на даний час має статус дитини - інваліда та потребує посиленої уваги і турботи, тобто свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення, пояснив, що дійсно [INFO] народила дитину жіночої статті та відразу після її народження написала заяву про відмову забрати її з пологового будинку, зазначив, що у неї не має можливості надати дитині належного утримання, виховання, освіти, оскільки у неї ще на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей. Після того як дитину влаштували до державного закладу вона її не відвідувала, матеріально не забезпечувала, так як не має такої можливості. Також зазначила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області Бережна Н.М. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Прохала врахувати при розгляді справи по суті те, що відповідач по справі свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських прав відносно малолітньої дитини, оскільки покинула дитину в пологовому будинку, на даний час дитина знаходиться в державному закладі, не піклується про неї, не забезпечує її матеріально, не дбає про її здоров'я. Тому вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача по справі відносно малолітньої дитини [PERSON]. Вважає за доцільне стягнути з відповідача по справі аліменти на утримання дитини, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Представник третьої особи комунального закладу охорони здоров'я «Обласний будинок дитини № 2» в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просив розглянути справу за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та вважав за доцільне позбавити відповідача по справі батьківських прав та стягнути з неї аліменти на утримання дитини. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, перевіривши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 року), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] [INFO] народила дитину жіночої статті, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження № 376 від 15.07.2015 року, виданим комунальним закладом охорони здоров'я «Лозівська центральна районна лікарня». Після народження дитина відповідач [PERSON] написала заяву про відмову забрати дитину з пологового будинку, про що свідчить акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я від 16.07.2015 року. В зв'язку з відмовою відповідача по справі забрати дитину з пологового відділення реєстрація народження дитини була проведена за рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 24.07.2015 року за № 385 «Про реєстрацію народження дитини», згідно якого було прийнято рішення реєстрацію народження провести за такими даними: прізвище - [PERSON], ім'я - [PERSON], по батькові - [PERSON], про що свідчить копія даного рішення та копія свідоцтва про народження дитини, серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області 29.07.2015 року. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 17 серпня 2015 року дитині [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області № 424 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштування її до державного дитячого закладу» був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування та [PERSON] влаштована до державного закладу відповідного віку і стану здоров'я, що підтверджується даним рішенням. 13 листопада 2015 року дитина [PERSON] була передана на підставі рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області № 424 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштування її до державного дитячого закладу» до комунального закладу охорони здоров'я «Обласний будинок дитини № 2», що підтверджується актом про факт передачі дитини від 13.11.2015 року. В теперішній час дитина знаходиться на повному державному забезпеченні в даному закладі. Відповідач по справі не працює, в центрі зайнятості на обліку не перебуває, за весь час перебування в закладі доньки [PERSON] не відвідувала її, не цікавиться станом її здоров'я, не турбується про їх духовний та фізичний розвиток, матеріально її не утримує, тобто свідомо відсторонилася від виховання дитини. Згідно висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування від 28 січня 2016 року є доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO], оскільки вона не спроможна забезпечити належне її утримання та виховання. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням викладеного, суд вважає, що доводи, на які посилається позивач, вимагаючи позбавлення батьківських прав відповідача по справі, є такими, що заслуговують на застосування такого крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав щодо дитини. При цьому з відповідача по справі повинні бути стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON], так як добровільно матеріальної допомоги на її утримання вона не надає. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнень по виконавчим листам з відповідача не проводиться, інвалідом не є, хронічними захворюваннями не страждає, тому має можливість утримувати свою малолітню доньку. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства " діти мають право на рівень життя, необхідного для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідач є працездатною та зобов'язана утримувати свою дитину. Оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, суд встановлює розмір аліментів згідно ст. 184 Сімейного кодексу України в твердій грошовій сумі у розмірі 352 гривні щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Вказану суму аліментів суд вважає достатньою для задоволення розумних потреб дитини. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню. Суд покладає оплату судового збору на відповідача по справі.

Outcome: approved