Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач звернувся в суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності та поділ спільного майна. Позов мотивовано тим, що він у період часу з 27.01.2012 року по 05.12.2018 року перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбу, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2018 року було розірвано. Під час шлюбу вони придбали об`єкт житлової нерухомості - квартиру, загальна площа 44.1 кв. м., житлова площа [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано на ім`я відповідачки. Зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, та підлягає поділу , у зв`язку з чим він звернувся з даним позовом до суду. На дану квартиру оформлено та видано відповідачу [PERSON] свідоцтво про право власності від 12.01.2016 р. та прийнято рішення про державну реєстрацію 14.01.2016 р. згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Враховуючи, що квартира є спільною власністю подружжя та придбана ними в період перебування в шлюбі, просив поділити між сторонами спільно нажите у шлюбі майно, а саме квартиру загальною площею 44.1 кв. м., житлова площа 27.6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , а саме: визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири; залишити у власності за [PERSON] , 1/2 частину квартири. Також просив стягнути з відповідача усі понесені судові витрати. 11.03.2020 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Якубчак О.Р. подано відзив на позовну заяву. Так ,ознайомившись із позовною заявою, відповідач [PERSON] категорично заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. У період з 27 січня 2012 року по 05 грудня 2018 року, [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] . Подружнє життя у сторін не склалось внаслідок систематичної протиправної та аморальної поведінки позивача. Весь час перебування у шлюбі, подружжя проживало у [ADDRESS] , у житловому будинку, який належав позивачу, який являє собою будинок житловою площею понад 100 кв. метрів. У ньому, також окрім подружжя проживала і мати позивача - гр. [PERSON] . Перебуваючи у шлюбі, [PERSON] періодично виїжджала у Республіку Італія де працювала на різних роботах, заробляючи грошові кошти на прожиття подружжя. Усі зароблені [PERSON] грошові кошти витрачались на ремонт та переобладнання будинку, у якому фактично проживали сторони. За підрахунками останньої на ремонт будинку нею витрачено протягом 2012-2018 років грошові кошти у сумі понад 10 000 євро. За час у шлюбі з [PERSON] , її матір - [PERSON] (яка з 2000 року проживає в Республіці Італія), протягом 2015 року та на початку 2016 року вислала їй грошові кошти у сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) євро в якості особистого подарунку своїй дочці - [PERSON] . Кошти, які були вислані [PERSON] були подаровані їй своїй дочці, та відповідно являлися особистою власністю відповідача - [PERSON] . При здійсненні дарування цих грошей [PERSON] її мати - [PERSON] висловила прохання щоб її донька підшукала та придбала на подаровані кошти однокімнатну квартиру з вторинного фонду, біль-менш придатну для проживання однієї людини, у якій у подальшому при досягненні пенсійного віку змогла б проживати [PERSON] . Про вказаний факт дарування грошових коштів особисто дружині її матір`ю, а не подружжю в цілому, було достовірно відомо позивачу - [PERSON] . У зв`язку з отриманням грошових коштів у подарунок від своєї матері та діючи на прохання останньої, відповідач підшукала двохкімнатну квартиру з вторинного фонду у [ADDRESS] , про що також знав позивач. 12 січня 2016 року, відповідач, за свої особисті кошти, які їй були подаровані її матір`ю - [PERSON] придбала у громадянина України [PERSON] у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Метою придбання даної квартири було набуття права власності на житло, для подальшого проживання у ньому матері відповідачки - [PERSON] . Позивач, у свою чергу, достовірно знаючи, що [PERSON] має намір на подаровані їй матір`ю грошові кошти придбати однокімнатну квартиру, особисто не заперечував та надав відповідну згоду на придбання цієї квартири, про що у нотаріуса - Сопків З.І. , яка здійснювала нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири наявна відповідна заява [PERSON] . На підставі викладеного, враховуючи також, ту обставину, що будь-якого спільного майна, яке б можна було поділити між сторонами, за час перебування у шлюбі не було придбано та створено, а тому вважають, що у позовній вимозі щодо поділу майна між [PERSON] та [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного, з урахуванням тієї обставини, що [PERSON] була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] , за її особисті кошти, які являлися її власним подарунком матері, а також, що купівлі даної квартири не відбувалася в інтересах подружжя [PERSON] , а тому вважають, що є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину зазначеної квартири. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.03.2020 року витребувано у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків Зоряни Іванівни (м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 15) належним чином завірені копії нотаріальної справи по укладенні Договору-купівлі продажу квартири посвідченого 12.01.2016 року за реєстровим № 132. Однак, документи суду не надано, ухвалу суду не виконано. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача вимоги позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на викладі в відзиві обставини. Також вказав, що заявлене клопотання щодо свідка [PERSON] знімають, оскільки вона померла, щодо свідка [PERSON] пояснив, що на даний час вона перебуває в Італії і у зв`язку із пандемією, коли приїде в Україну йому не відомо. Також, знімають своє клопотання в частині допиту свідка [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона є рідною сестрою відповідачки [PERSON] .. Пояснила, що вказану квартиру сестра купляла за кошти матері, і в цій квартирі мала проживати їхня мама. Здійснити купівлю і оформлення квартири на себе вона не могла, оскільки в той час теж перебувала в Італії. Мати - [PERSON] приїжджає в Україну в більшості по 2 рази на рік. Довіреностей на [PERSON] для купівлі квартири мати не оформляла. Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Як вбачається із копії рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.12.2018 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 27 січня 2012 року у Тлумацькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 6, розірвано. З копії Витягу з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, двохкімнатна квартира загальною площею 44,1кв.м, житлова площа 27.6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27816923 від 14.01.2016 14:42:52, приватний нотаріус Сопків Зоряна Іванівна. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 132, виданий 12.01.2016, видавник Сопків З.І. приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу. Відповідно до копії Договору купівлі-продажу квартири від 12.01.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 132, [PERSON] передає у власність - продає, а [PERSON] приймає у власність - купує квартиру [ADDRESS] . Продаж квартири вчинено за 69482,00 гривень. Також відповідно до п.9 вказаного Договору вказано: «Я, Покупець заявляю, що грошові кошти на придбання вказаної квартири є спільними з чоловіком [PERSON] , який надав заяву про згоду на купівлю, справжність підпису якого засвідчено 12.01.2016 року Сопків З.І. , приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу за реєстровим № 131». Відповідно до довідки № 453/1114 виданої АТ «ПРАВЕКСБАНК» та наданої відповідачем [PERSON] до відзиву, [PERSON] по системі Western Union за 2016 рік отримала: від [PERSON] 945.50 EUR та від [PERSON] 100 EUR. Що є значно нижчою від суми, яка необхідна для купівлі квартири. Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин та відповідних їм правовідносин, суд виходить з положень Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу Українита інших нормативних актів, які регулюють спірні відносини. Відповідно до вимог ч. 3ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3ст. 61 СК України). Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей) приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007р. N 11). Зі змісту п.п. 23, 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Так, відповідачем заперечуються обставини спільного набуття спірного майна, а саме: квартири загальною площею 44.1 кв. м., житлова площа 27.6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , зокрема з тих обставин, що квартиру придбано за рахунок коштів, які вона отримала від своєї матері. Позивач їй грошовими коштами взагалі ніяк не допомагав в придбані вказаної квартири, йому було відомо, що купівля квартири здійснюється для її матері. Отже, відповідач вважає, що кошти, на які було придбано спірну квартиру, є її особистими коштами, отриманими в подарунок від матері, тобто і квартира є її особистим майном і спільному поділу не підлягає. Заперечення відповідача щодо позовних вимог спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами і свідченнями допитаного в судовому засіданні свідка. Відповідачем не доведено факту придбання вказаної квартири для своєї матері та за кошти останньої, оскільки як вказував представник відповідача, так і від в засіданні [PERSON] періодично, не менше двох разів на рік буває в Україні, що не позбавляло її самостійно здійснити придбання квартири чи оформити посвідчену довіреність на [PERSON] для вчинення вказаної купівлі. Також, кошти, які були переслані нею із-за кордону на рахунок відповідачки, є значно нижчими за ринкову вартість квартири. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, всупереч вищевказаним правовим нормам, [PERSON] не надано суду жодних доказів того, що вказані кошти дійсно були передані [PERSON] їй як особистий подарунок чи саме в рахунок купівлі у власність для останньої квартири. Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуте сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства, отже є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири та право власності за [PERSON] 1/2 частину квартири Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приймаючи до уваги те, що позивачем документально підтверджено сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2259,90 грн. та судового збору за подання заяви про забезпечення позову 384,20 грн. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 768,40 грн. та сплачений судовий збір за подання заяви про забезпечення позову 384,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved