Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, в якому просив суд, визнати за [PERSON], який народився 16 серпня 1950 року в с. Мосьпанове, Чугуївського району Харківської області, ідентифікаційний номер [NUMBER], право на земельну частку (пай) розміром 6,23 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала у колективній власності КСП «Україна», яке належало [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №005894, виданого на підставі рішення Чугуївської райдержадміністрації від 23.04.1996 року №237, з урахуванням розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 22 березня 2000 року №139, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 25 вересня 1997 року. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 25 вересня 1997 року помер батько Позивача, [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай). За життя [PERSON] на випадок своєї смерті залишив заповіт від 05 жовтня 1991 року. В заповіті зазначено, що [PERSON] заповідав все майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належало йому на день смерті і на що він за законом мав право, своєму сину [PERSON]. Позивач, [PERSON], фактично вступив в управління майном померлого [PERSON] відразу після його смерті, так як після смерті спадкодавця Позивач продовжував користуватися речами, які залишились після смерті [PERSON], в тому числі особистими побутовими речами померлого, продовжує ними користуватися і на даний час, крім того, не заявляв про відмову від прийняття спадщини. Після звернення до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно Позивачу було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналу Сертифікату на земельну частку (пай) та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Позивач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, та просив суд позов задовольнити (а.с. 20). Відповідач, в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с. 19). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності \~не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25 вересня 1997 року помер батько Позивача, [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ЕТ №399281, виданим 26 вересня 1997 року міським відділом РАЦС мерії м. Новосибірська (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 6,23 умовних кадастрових гектари, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала у колективній власності КСП «Україна», що підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХР №005894, виданим на підставі рішення Чугуївської райдержадміністрації від 23.04.1996 року №237, з урахуванням розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 22 березня 2000 року №139 (а.с. 9). За життя [PERSON] на випадок своєї смерті залишив заповіт від 05 жовтня 1991 року, який посвідчено секретарем виконавчого комітету [PERSON] народних депутатів Чугуївського району Харківської області (а.с. 12). В заповіті зазначено, що [PERSON] заповідав все майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належало йому на день смерті і на що він за законом мав право, своєму сину [PERSON]. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно зі статтею 524 Цивільного кодексу Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. [PERSON] є батьком Позивача. Наявність родинного звязку між [PERSON] та [PERSON] підтверджується Свідоцтвом про народження [PERSON] серії ЯЩ №621318 (а.с. 7), відповідно до якого батьком [PERSON] записаний «Кравцов Федір Павлович». Крім Позивача, після смерті [PERSON], право на спадкування мали його діти: - [PERSON], яка є рідною донькою спадкодавця та яка звернулась до нотаріальної контори із заявою з відмовою від своєї частки спадщини на мою користь (а.с. 10); - [PERSON], яка є рідною донькою спадкодавця та яка звернулась до нотаріальної контори із заявою з відмовою від своєї частки спадщини на мою користь (а.с. 11). - [PERSON], який є сином спадкодавця. Згідно зі статтею 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом 1 частини 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач, [PERSON], фактично вступив в управління майном померлого [PERSON] відразу після його смерті, так як після смерті спадкодавця Позивач продовжувала користуватися речами, які залишились після смерті [PERSON], в тому числі особистими побутовими речами померлого, продовжує ними користуватися і на даний час, крім того, не заявляв про відмову від прийняття спадщини. Відповідач заяву про прийняття спадщини після смерті батька не подавав, в управління або володіння спадковим майном не вступав. Оригінал Сертифікату на земельну частку (пай) було втрачено. Після звернення до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно Позивачу було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналу Сертифікату на земельну частку (пай) та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу Української РСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно п. п. 1.12 - 1.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20596, якщо спадкодавець, якому належало майно на території України, мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається на підставі Закону України "Про міжнародне приватне право"; якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна. Згідно ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Стаття 71 того ж закону визначає, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. У відповідності до п. 17 перехідних положень ЗК України сертифікат на право на земельну частку (пай), вважається правовстановлюючим документом і є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі. В разі смерті власника такого сертифіката, спадкування права на земельний пай здійснюється за нормами чинного законодавства, згідно норм\~ЦК України. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають: громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом чи Державним актом. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). На підставі викладеного,

Outcome: approved