Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на його утримання, у зв`язку із продовженням навчання. В заяві вказує, що з 14 квітня 2001 року його мати [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували зареєстрованому у шлюбі, під час шлюбу у них народився він, [PERSON] , [INFO] та молодший брат [PERSON] , [INFO] . Шлюб між батьками розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2015 року. На підставі судового наказу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2017 року з відповідача стягувались аліменти на його утримання та утримання молодшого брата у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Однак, батько аліменти за означеним рішенням не сплачував, станом на 08.09.2019 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 39 884 грн. 78 коп. По досягненню ним повноліття стягнення аліментів на його утримання припинено. На теперішній час він навчається на першому курсі Дніпровського державного аграрно-економічного університету на денній формі навчання. Усі витрати по навчанню та його утриманню несе мати [PERSON] . Відповідач добровільно грошової допомоги на його утримання та навчання не надає. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на його утримання у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з дня пред`явлення позову та до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23-х років. Сторони до суду не з`явилися, однак представник позивача адвокат Валько В.С. надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, на задоволені вимог наполягає. Відповідач також надав заяву, за змістом якої позов визнав повністю, просив розглянути справу за його відсутності. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] , батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). На теперішній час він є студентом 1 курсу денного відділення, ботехнологічного факультету Дніпровського державного аграрно-економічного університету ІV рівня акредитації, термін навчання до липня 2024 року (а.с.8). Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 3 ст. 199 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ч.1 ст. 200 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Способи захисту цивільних прав та інтересів встановлені статтею 16 ЦК України. Застосоване позивачем знаряддя захисту відповідає визначеним законом способам захисту цивільних прав та інтересів, таке визнання не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд може констатувати наявність законних підстав для прийняття визнання позову. Наслідком прийняття визнання позову є його задоволення в силу наведеної статті 206 ЦПК України, тому суд знаходить всі підстави для задоволення позову. Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства стягненню з відповідача на користь держави підлягають і судові витрати. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. У зв`язку з наведеною вище нормою ЦПК України, стягненню з відповідача в доход держави підлягають 50% судового збору, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". На підставі викладеного,

Outcome: approved