Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.04.2016 за адресою: [ADDRESS] була виявлена залишена дитина (20 днів), без документів та хвора. Було складено акт органів внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. В ході пошуків батьків стало відомо, що мати - [PERSON], [INFO], паспорт [NUMBER] виданий Шосткинським МВ УДМС України в Сумській обл., виданий 07.09.2016 р., зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] залишила новонароджену дитину, без документів на няню та виїхала за кордон. Після розшуку матері та проведення з нею роботи, 21.04.2016 року [PERSON] зареєструвала дитину у відділі ДРАЦС у місті Одесі Одеського МУЮ (де її і народила). [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 21.04.2016 р. видане відділом ДРАЦС у місті Одеса Одеського МУЮ). Відомості про батька дитини, в актовому записі про народження, записано відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України №00016578046 від 21.04.2016 року). [PERSON] не має постійного місця проживання (повідомляє різні адреси проживання), до співпраці були залучені: Воронізька селищна рада, служба у справах дітей Шевченківської РДА м. Києва, служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Голосіївської в м. Києві державної адміністрації, але встановити фактичне місце проживання та обстежити умови проживання для повернення дитини не вдалося. Співпрацювати зі службою громадянка не хоче, постійно надає неправдиву інформацію та документи. Згідно акту обстеження житло-побутових умов проживання Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS](орендує). 17.05.2016 року з Ірпінської міської дитячої лікарні малолітня дитина влаштована до КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка», де дитина перебуває й зараз. [PERSON] відвідує дитину в закладі несистематично (зникаючи на тривалий термін). Питання щодо повернення матері малолітньої дитини неодноразово розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Ірпінської міської ради, але [PERSON] не виконала вимоги служби (не надала акт обстеження умов проживання де буде проживати дитина). [PERSON] ще має малолітнього сина, [PERSON], 2012 р.н., який проживає разом з бабусею, [PERSON] та дідом [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. З дитиною не бачиться, не спілкується протягом 3-х років. [PERSON] злісно не виконує свої батьківські обов'язки, порушила право дитини на сім'ю. 15.12.2016 року питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконкому Ірпінської міської ради. Комісія рекомендувала надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] У зв'язку з вищевикладеним, просили суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] [INFO]. Передати малолітню [PERSON] [INFO] органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради для влаштування її подальшої долі. Стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь установи чи особи, під опікою якої буде перебувати дитина з дня подачі позовної заяви, а саме з 27.02.2017 року і до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час, місце та дату та час судового розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується публікацією в газеті «Урядовий кур'єр», а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання Києво-Святошинська місцева прокуратура Київської області свого представника не направила, про дату та час судового розгляду повідомлялись належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Так, судом встановлено, що 08.04.2016 за адресою: [ADDRESS] була виявлена залишена дитина (20 днів), без документів та хвора. Було складено акт органів внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. В ході пошуків батьків стало відомо, що мати - [PERSON], [INFO], паспорт [NUMBER] виданий Шосткинським МВ УДМС України в Сумській обл., виданий 07.09.2016 р., зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] залишила новонароджену дитину, без документів на няню та виїхала за кордон. Після розшуку матері та проведення з нею роботи, 21.04.2016 року [PERSON] зареєструвала дитину у відділі ДРАЦС у місті Одесі Одеського МУЮ (де її і народила). [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 21.04.2016 р. видане відділом ДРАЦС у місті Одеса Одеського МУЮ). Відомості про батька дитини, в актовому записі про народження, записано відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України №00016578046 від 21.04.2016 року). [PERSON] не має постійного місця проживання (повідомляє різні адреси проживання), до співпраці були залучені: Воронізька селищна рада, служба у справах дітей Шевченківської РДА м. Києва, служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Голосіївської в м. Києві державної адміністрації, але встановити фактичне місце проживання та обстежити умови проживання для повернення дитини не вдалося. Співпрацювати зі службою громадянка не хоче, постійно надає неправдиву інформацію та документи. Згідно акту обстеження житло-побутових умов проживання Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (орендує). 17.05.2016 року з Ірпінської міської дитячої лікарні малолітня дитина влаштована до КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка», де дитина перебуває й зараз. [PERSON] відвідує дитину в закладі несистематично (зникаючи на тривалий термін). Питання щодо повернення матері малолітньої дитини неодноразово розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Ірпінської міської ради, але [PERSON] не виконала вимоги служби (не надала акт обстеження умов проживання де буде проживати дитина). [PERSON] ще має малолітнього сина, [PERSON], 2012 р.н., який проживає разом з бабусею, [PERSON] та дідом [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. З дитиною не бачиться, не спілкується протягом 3-х років. [PERSON] злісно не виконує свої батьківські обов'язки, порушила право дитини на сім'ю. 20.05.2016 Наказом № 102 Служби у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради «Про постановку на облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах» [PERSON], [INFO] поставлено на облік у зв'язку з неналежним виконанням матір'ю батьківських обов'язків. Рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області № 21/2 від 24.01.2017 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування та ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 5 Сімейного кодексу України передбачено, держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності до ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки в судовому засіданні було беззаперечно встановлено, що Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню доньки, своєю поведінкою та діями довела, що насправді не зацікавлена долею доньки, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, суд позбавляє Відповідача батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини. Крім того, враховуючи, що Відповідач як матір [PERSON], кошти на її утримання не надає в добровільному порядку, суд вважає за можливо стягнути з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі, ст. ст. 84, 150, 155, 157, 164 -165, 180-182 СК України, п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав",

Outcome: approved