Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила надати дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за межі України малолітньої доньки [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття у супроводі матері, позивачки у справі, без згоди та супроводу батька, [PERSON], з метою відпочинку на територію РФ до тітки . В суді позивач підтримала викладені в позові вимоги, уточнивши їх вимогою про надання дозволу на виїзд доньки за межі України до РФ ( Ставропольський край) на рік на період з 8 червня 2015 року по 8 червня 2016 року. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з відповідачем вона розірвала шлюб і зареєструвала з іншим чоловіком, з яким і бажає виїхати за межі України на постійне місце проживання до РФ, де проживають батьки чоловіка. Відповідач на даний час проживає на території Криму, до України не приїжджає і не може надати їй засвідчену нотаріусом згоду на виїзд дитини за кордон, що є перешкодою для оформлення документів на дитину. Спілкуванню та побаченням дитини з батьком вона ніколи не перешкоджала і не буде в подальшому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні присутнім не був у зв*язку із знаходженням на території Криму, про час та день слухання справи був повідомлений, через матір, [PERSON],надіслав до суду заяву про дачу згоди на виїзд його доньки з позивачем до РФ на рік, що свідчить про визнання позовних вимог. Представник 3-ї особи-органу опіки та піклування Біловодської РДА Луганської області Сєрікова О.М. позовні уточнені вимоги просить задовольнити, так як на даний час при наявності згоди батька не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову. Свідок [PERSON], мати відповідача, пояснила в суді, що її син з червня 2014 року знаходиться у Криму як біженець і до України найближчим часом повертатися не має наміру . Він не заперечує проти виїзду доньки з позивачем до РФ терміном на 1 рік, однак надати завірену нотаріусом згоду на її виїзд він не має змоги. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 10,11 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується Конституцією України (ст. 33). Зокрема, у порядку, передбаченому ч.2 ст.4 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують, відповідно до цього Закону, право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання такої і оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р. і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. (далі - Конвенція), передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). Із указаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4), а також аналогічні положення ст. 1 спеціального законодавчого акту - Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до зазначеного Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-XII). Відповідно до п.22 ч.1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995р. № 57 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.20120року №724) , встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків, із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред*явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд громадянина України, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Ст.141 СК України визначено рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. В суді встановлено, що сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - доньку, [PERSON], [INFO].(арк..спр.5) 14 травня 2014року шлюб між сторонами розірваний, про що зроблений запис у книзі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біловодського РУЮ у Луганській області( арк..спр.6). Сторони проживають окремо, відповідач- за межами України, разом з позивачкою проживає донька [PERSON], яка перебуває на утриманні та вихованні матері, [PERSON], яка 21 січня 2015 року уклала шлюб з [PERSON] і прийняла його прізвище. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР N 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. В суді позивач пояснила, що у зв*язку із ситуацією, яка виникла на сході України, вона разом з чоловіком та донькою має намір виїхати до РФ до його батьків., відповідач знає про її намір та не заперечує проти цього, що підтверджено його заявою на ім.*я суду. Раніше відповідач також надавав свою згоду на виїзд дитини за межі України , що підтверджено згодою відповідача, яке було ним оформлено в м.Євпаторія Республики Крим 4.08.2014року( арк..спр.21) З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що факт відсутності нотаріально завіреної згоди батька - відповідача на виїзд доньки із матір'ю або уповноваженою особою за межі України знайшов своє підтвердження наданими доказами. . Дитина мешкає разом з позивачем. Кожна особа має право на проживання в сім'ї, особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 4 ч. 3, ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України). За змістом ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду наведеного , враховуючи те, що відповідач проживає за межами території проживання позивачки з донькою, перебуває за межами України, не має змоги нотаріально засвідчити дозвіл на виїзд дитини за межі України , суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачки про право дитини на тимчасовий виїзд за кордон з матір'ю без згоди батька є обгрунтованими. На підставі викладеного та

Outcome: approved