Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користування житловим приміщенням шляхом вселення, у якому просив усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом зобов`язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] та надати йому вільний доступ до вказаної квартири шляхом відкриття всіх її дверей, зняття сигналізації, надання дублікатів всіх ключів від всіх дверей квартири, надання коду доступу для зняття сигналізації у цій квартирі. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 27 вересня 2018 року. Разом з тим, відповідачем, який зареєстрований та проживає у квартирі, чиняться перешкоди у вільному доступі позивача до своєї власності, що стало передумовою для звернення до суду із відповідним позовом. Ухвалою суду від 13 листопада 2018 року відкрито провадження по справі, справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 14 травня 2019 рокузакрито підготовче та призначено її до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, що викладені у ньому. Відповідач та його представник відповідача у судовому засіданні проти поданого позову заперечували та просив суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, у відповідності до Договору дарування від 27 вересня 2018 року, [PERSON] подарувала [PERSON] Ѕ частини квартири [ADDRESS] . 27 вересня 2018 року [PERSON] зареєстрував своє право власності на зазначену квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Як пояснив представник позивача у судовому засіданні, [PERSON] при намаганні потрапити до зазначеної квартири, зіштовхнувся із супротивом зі сторони [PERSON] За даним фактом 17 жовтня 2018 року до Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві було подано відповідну заяву. Згідно висновку від 22 жовтня 2018 року старшого дільничого офіцера поліції Шевченківського УП ГУНП у м. Києві Кляпко Б. М ., [PERSON] заявив, що 17 жовтня 2018 року приблизно о 18 годині 00 хвилин за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] чинить перешкоди у доступі до зазначеної квартири. В ході перевірки та при відвідуванні даної адреси двері не відчинили, підстав для внесення до ЄРДР немає. У відповідності до Довідки № 59/5285 від 25 січня 2019 року [PERSON] дійсно звертався до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві щодо перешкод у доступі до квартири [ADDRESS] . Таким чином, позивач вважає, що вказані дії відповідача є суттєвою перешкодою у користуванні ним своєю власністю. За ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. Згідно із ст.ст. 379, 382 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За змістом ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону N 475/97-BP від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенті про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу І та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. За таких обставин, у судовому засіданні встановлено, що позивачу, як власнику Ѕ частини квартири чиняться відповідачем перешкоди у вільному доступі до приміщення, що обмежує права [PERSON] , як власника. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердженняу судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що поданий позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved