Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить визнати інформацію, а саме: «... колишній генеральний директор підприємства протягом всього періоду перебування на цій посаді, а також і до цього періоду, перебуваючи на посаді комерційного директора, проводив діяльність, яка завдавала шкоди інтересам підприємства: не виплачував ні суму кредиту, яку взяв ГЗК «Кварцит» у банку, ні відсотки по ньому, чим навмисно нарощував борги за цим кредитом; без погодження з акціонерами і наглядовою радою підприємства здійснював відчуження майна за заниженими цінами; більшість закупівель для потреб підприємства, навмисно, здійснював через декілька фізичних осіб-підприємців за збільшеними цінами; звітував лише про прибуткову діяльність і жодного разу не доповідав, що веде збиткову діяльність. А банку-кредитору ще й надав письмову пропозицію здійснити стягнення за кредитним договором шляхом передачі права власності на майновий комплекс»; «Але, звільнений керівник не хотів заспокоїтися, він, уже не перебуваючи на цій посаді, видає ряд наказів, і за спиною власників, за допомоги головного інженера цього ж підприємства, коїть протиправні дії, фактично підробляючи документи для передачі майнового комплексу «Кварцит» в руки банку.»; «А знаєте до чого призвели такі дії цих осіб? Вони призвели до лютневих подій, коли ввечері, невідома група людей зі зброєю увірвалась на територію підприємства, виставила на вулицю всіх працівників підприємства, чим фактично здійснила захоплення підприємства і зупинила всю його виробничу діяльність.»; «Роботу ГЗК «Кварцит» з колективом близько 300 осіб було повністю паралізовано, паралізовано амбіційністю однієї людини, яка пішла ще далі, та звернулась ще й до суду з позовом про протиправне звільнення його з посади, яку й програла...»; «Колишній генеральний директор ГЗК «Кварцит» реєструє на своє ім'я нове підприємство, основним видом діяльності якого є добування корисних копалин, а потім бере у банку в оренду майновий комплекс підприємства, на якому працював багато років.»; «А чому колишнє керівництво «Кварциту» не виплачувало зарплатню, це при тому, що на рахунках були гроші, я відповіді не маю, відповісти може лише воно» опубліковану в статті „Овруцький ГЗК «Кварцит» запрацює, як і раніше» в газеті «Овруцький голос» №33 (282) недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію; зобов'язати [PERSON] спростувати вказану недостовірну інформацію, шляхом публікації, що вказана інформація є недостовірною. Спростування здійснити на тій самій шпальті в газеті «Овруцький голос» і тим самим шрифтом, що й спростовувана інформація, без власних коментарів та зауважень, мотивуючи тим, що вся зазначена інформація є недостовірною. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач - [PERSON] позовні вимоги не визнав, зазначивши, що було опубліковано інтерв'ю з [PERSON]. Відповідно до Закону України «Про друковані засоби масової інформації» за достовірність інформації редакція відповідальності не несе. Відповідач - [PERSON] та представник третьої особи - ПАТ «Овруцький ГЗК «Кварцит» в судове засідання не з'явилися, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями. Представник третіх осіб: ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та представника третіх осіб, дослідивши і перевіривши в судовому засіданні докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Частиною 3 зазначеної статті встановлено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до Конституції України та ст.ст.270,275,297 ЦК України фізична особа має право як на повагу до гідності та честі, та і право на захист свого особистого немайнового права. Статтею 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, які не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів ( вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. За змістом ст.ст.94,277 ЦК України, ч.4 ст.32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Водночас, згідно з положеннями зазначеного законодавства, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно та надають достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їхніх прав. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за №1, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події і явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності ( неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Судом встановлено, що інформація а саме: «... колишній генеральний директор підприємства протягом всього періоду перебування на цій посаді, а також і до цього періоду, перебуваючи на посаді комерційного директора, проводив діяльність, яка завдавала шкоди інтересам підприємства: не виплачував ні суму кредиту, яку взяв ГЗК «Кварцит» у банку, ні відсотки по ньому, чим навмисно нарощував борги за цим кредитом; без погодження з акціонерами і наглядовою радою підприємства здійснював відчуження майна за заниженими цінами; більшість закупівель для потреб підприємства, навмисно, здійснював через декілька фізичних осіб-підприємців за збільшеними цінами; звітував лише про прибуткову діяльність і жодного разу не доповідав, що веде збиткову діяльність. А банку-кредитору ще й надав письмову пропозицію здійснити стягнення за кредитним договором шляхом передачі права власності на майновий комплекс»; «Але, звільнений керівник не хотів заспокоїтися, він, уже не перебуваючи на цій посаді, видає ряд наказів, і за спиною власників, за допомоги головного інженера цього ж підприємства, коїть протиправні дії, фактично підробляючи документи для передачі майнового комплексу «Кварцит» в руки банку.»; «А знаєте до чого призвели такі дії цих осіб? Вони призвели до лютневих подій, коли ввечері, невідома група людей зі зброєю увірвалась на територію підприємства, виставила на вулицю всіх працівників підприємства, чим фактично здійснила захоплення підприємства і зупинила всю його виробничу діяльність.»; «Роботу ГЗК «Кварцит» з колективом близько 300 осіб було повністю паралізовано, паралізовано амбіційністю однієї людини, яка пішла ще далі, та звернулась ще й до суду з позовом про протиправне звільнення його з посади, яку й програла...»; «Колишній генеральний директор ГЗК «Кварцит» реєструє на своє ім'я нове підприємство, основним видом діяльності якого є добування корисних копалин, а потім бере у банку в оренду майновий комплекс підприємства, на якому працював багато років.»; «А чому колишнє керівництво «Кварциту» не виплачувало зарплатню, це при тому, що на рахунках були гроші, я відповіді не маю, відповісти може лише воно», яка опублікована в статті „Овруцький ГЗК «Кварцит» запрацює, як і раніше» в газеті «Овруцький голос» №33 (282) є недостовірною та порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON]. Так, недостовірність інформації «колишній генеральний директор підприємства протягом всього періоду перебування на цій посаді, а також і до цього періоду, перебуваючи на посаді комерційного директора, проводив діяльність, яка завдавала шкоди інтересам підприємства: не виплачував ні суму кредиту, яку взяв ГЗК «Кварцит» у банку, ні відсотки по ньому, чим навмисно нарощував борги за цим кредитом; без погодження з акціонерами і наглядовою радою підприємства здійснював відчуження майна за заниженими цінами; більшість закупівель для потреб підприємства, навмисно, здійснював через декілька фізичних осіб-підприємців за збільшеними цінами; звітував лише про прибуткову діяльність і жодного разу не доповідав, що веде збиткову діяльність. А банку-кредитору ще й надав письмову пропозицію здійснити стягнення за кредитним договором шляхом передачі права власності на майновий комплекс» та «Але, звільнений керівник не хотів заспокоїтися, він, уже не перебуваючи на цій посаді, видає ряд наказів, і за спиною власників, за допомоги головного інженера цього ж підприємства, коїть протиправні дії, фактично підробляючи документи для передачі майнового комплексу «Кварцит» в руки банку.» підтверджується: копією трудової книжки позивача, з якої вбачається, що він ніколи не працював на посаді комерційного директора, а працював з 01.02.2008 року директором з маркетингу, з 01.09.2008 року - заступником генерального директора з маркетингу та збуту, з 11.12.2012 року - генеральним директором (а.с.25-26 т.1); річною фінансовою звітністю за 2007-2011 роки (а.с. 42-66, 76-81т.1), звітами про фінансові результати роботи ВАТ Овруцький ГЗК «Кварцит», з неї, які свідчать, що вже в 2008 році підприємство вело збиткову діяльність та отримало чистий збиток за звітний період в сумі 117221 тис.грн., при прибутку за 2007 рік в сумі 3198 тис.грн., в 2009 році - 33776 тис. грн. чистого збитку, в 2010 році - 23188 тис.грн. чистого збитку, в 2011 році - 31412 тис. грн. чистого збитку, тобто підприємство вже вело збиткову діяльність до призначення позивача на посаду генерального директора; копіями статутів ВАТ «Овруцький ГЗК «Кварцит» (а.с. 112-140 т.1), які підтверджують пояснення представника позивача щодо компетенції Наглядової Ради товариства щодо проведення перевірки достовірності річної та квартальної фінансової звітності до її оприлюднення та (або) подання на розгляд загальних зборів акціонерів. Крім того, до компетенції Наглядової Ради належить і надання згоди на укладення правочинів, що пов'язані із передачею основних засобів виробництва у заставу та їх відчуженню; копією протоколу №5 засідання Наглядової ради ВАТ «Овруцький ГЗК «Кварцит» від 12.06.2008 року (а.с. 142-143), копіями договорів про надання кредитів, договорів про зміну догорів про надання кредитів, іпотечного договору (а.с.2-255 т.2), які підтверджують факт отримання кредиту підприємством на суму 801825, 94 доларів США та передачу у заставу майнового комплексу товариства для забезпечення зобов'язань товариства перед ЗАТ «ОТП Банк» до призначення [PERSON] на посаду генерального директора; листом слідчого управління УМВС України в Житомирській області №10/9740 від 24.12.2013 року (а.с. 164-165 т.1), з якого слідує, що проводиться досудове розслідування по кримінальних провадженнях за фактом перевищення повноважень посадовими особами ПАТ «Овруцький ГЗК «Кварцит». Однак, підозру нікому пред'явлено не було та жодна особа не притягувалася до кримінальної відповідальності. Щодо інформації «А знаєте до чого призвели такі дії цих осіб? Вони призвели до лютневих подій, коли ввечері, невідома група людей зі зброєю увірвалась на територію підприємства, виставила на вулицю всіх працівників підприємства, чим фактично здійснила захоплення підприємства і зупинила всю його виробничу діяльність.»; «Роботу ГЗК «Кварцит» з колективом близько 300 осіб було повністю паралізовано, паралізовано амбіційністю однієї людини, яка пішла ще далі, та звернулась ще й до суду з позовом про протиправне звільнення його з посади, яку й програла...»;, то її недостовірність, в свою чергу підтверджується копіями: рішення господарського суду Житомирської області від 22.10.2013 року по справі №906/1323/13 за позовом ПАТ «Овруцький ГЗК «Кварцит» до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «Факторинг Україна» про визнання припинення зобов'язання за договором іпотеки, визнання відсутності права на предмет іпотеки, визнання договору недійсним (а.с.170-176), яким в задоволенні позову було відмовлено; постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 16.05.2013 року по справі за позовом ПАТ «Овруцький ГЗК «Кварцит» до реєстраційної служби Овруцького районного управління юстиції про скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на єдиний майновий комплекс ПАТ «Овруцький ГЗК «Кварцит» за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та вилучення запису про право власності з реєстру прав на нерухоме майно (а.с.177182), яким теж в задоволенні позову було відмовлено; ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2014 року по справі №806/1027/13-а, якою постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 16.05.2013 року по справі за позовом ПАТ «Овруцький ГЗК «Кварцит» до реєстраційної служби Овруцького районного управління юстиції про скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на єдиний майновий комплекс ПАТ «Овруцький ГЗК «Кварцит» за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та вилучення запису про право власності з реєстру прав на нерухоме майно(а.с. 335-337 т.1) було залишено без змін; рішення Овруцького районного суду по справі №286/1240/13-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Овруцький ГЗК «Кварцит» про поновлення строку звернення до суду , визнання протоколу та наказу недійсними, поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу та заборгованості по заробітній платі (а.с.60-72 т.1), яким позов [PERSON] було задоволено; ухвали апеляційного суду Житомирської області від 22.07.2013 року (а.с.73-74 т.1), якою вказане рішення Овруцького районного суду було залишено без змін. Копія довідки з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с.279 т.1) та протоколу №1 загальних зборів учасників ТОВ «Овручстоун» від 26.04.2013 року (а.с.280-282 т.1) підтверджують недостовірність інформації «Колишній генеральний директор ГЗК «Кварцит» реєструє на своє ім'я нове підприємство, основним видом діяльності якого є добування корисних копалин, а потім бере у банку в оренду майновий комплекс підприємства, на якому працював багато років.» Оскільки, з вказаних документів вбачається, що [PERSON] призначений директором ТОВ «Овручстоун». Засновниками ж його являються ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в особі директора [PERSON] та [PERSON]. Зазначені документи є доказом і того, що вказана інформація поширена саме про особу позивача. Вказана обставина не заперечується і відповідачем в судовому засіданні. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідач - [PERSON], пояснив в судовому засіданні, що було надруковано інтерв'ю з [PERSON], а тому вказана інформація відповідно до Закону України «Про друковані засоби масової інформації» не перевіряється і відповідальність за неї не настає. Вказану обставину підтверджено роздруківкою вказаного інтерв'ю за підписом [PERSON] (а.с.338-341 т.1). Відповідно до ч.ч. 6,7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же самий спосіб, у який вона була поширена. Таким чином, аналізуючи всі обставини справи та надані на їх підтвердження докази, враховуючи, що відповідачами не доведено, що поширена інформація про позивача є достовірною, та доведення обставин, які підтверджують, що поширена відносно позивача інформація є недостовірною та негативною, яка порушує його честь, гідність та ділову репутацію, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до положень ст. 37. Закону України «Про друковані засоби масової інформації» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком "Спростування" на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. Обсяг спростування не може більше ніж удвічі перевищувати обсяг спростовуваного фрагменту опублікованого повідомлення або матеріалу. Забороняється вимагати, щоб спростування було меншим, ніж половина стандартної сторінки машинописного тексту. Редакція зобов'язана в строк, що не перевищує одного місяця з дня надходження вимоги, опублікувати спростування і письмово повідомити заявника про строк і час публікації спростування у разі затримки або про відмову в його публікації, зазначивши підстави відмови. В судовому засіданні представник позивача просить опублікувати спростування тим же шрифтом українською мовою, що й спростовувана інформація, в строк не пізніше десяти днів з дня набрання рішенням законної сили. Відповідач - [PERSON] зазначив, що вказаний строк є прийнятним і в разі задоволення позову, спростування буде опубліковано у найближчому випуску газети. Вказаний строк узгоджується зі змістом ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації», а тому застосовується судом при визначенні способу захисту порушеного права. Від сплати судового збору відповідач - [PERSON] звільнений на підставі п.10 ст.5 Закону України „Про судовий збір», а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача - [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 458 грн. 82 коп. на користь позивача.

Outcome: approved