Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовною заявою та просять визнати за ними право власності за кожним по 1/15 частці квартири [ADDRESS] загальною площею 60,5 кв.м. за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що 30.03.2004 р. Стрийською міською радою, на підставі рішення виконкому № 77 від 29.03.2004 р., квартиру [ADDRESS] передано у приватну спільну часткову власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Частка кожного із співвласника становить по 1/5, що стверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно. [PERSON] помер [INFO], спадщину після його смерті прийняла його дружина [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину. Спірна квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] після оформлення спадкових прав після смерті дідуся належить по 1/5 [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та 2/5 - [PERSON]. На сьогоднішній день, вони [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продовжують проживати у вказаній квартирі. Добросовісно та безперервно володіють та відкрито користуються даною житловою квартирою, у тому числі 1/5 часткою, яка зареєстрована за [PERSON] Сплачують комунальні послуги, проводять поточні та капітальні ремонти. З 06.09.2005 р., тобто більше десяти років, [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, так як залишив місце свого постійного проживання та рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.05.2013 р. його визнано безвісно відсутнім. Вони втратили надію на його повернення, оскільки з моменту його зникнення минуло 13 років, та на даний час не можуть розпорядитися спірною квартирою на власний розсуд, оскільки документально не можуть оформити право власності на 1/5 частки квартири, яка знаходиться у власності [PERSON]. Вважають, що у зв'язку із добросовісним, безперервним володінням чужим майном, у них виникло право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна за набувальною давністю у порядку ст. 344 ЦК України. Позивачі та їхній представник адвокат Дмитрович Н.В. в судове засідання не з'явились, однак представник подала до суду заяву згідно якої просила проводити розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачів, позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити. В попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача Стрийської міської ради Львівської області Капко Н.Б. будучи належним чином повідомлена судом про час та місце слухання справи в судове засідання не з»явилась про причини неявки суд не повідомила. У попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши пояснення осіб, що брали участь в справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, в судовому засіданні встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.03.2004 р. квартира [ADDRESS] належить на праві власності - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/5 частини кожному./а.с.6, 15/ Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] [PERSON] помер [INFO], про що було зроблено відповідний актовий запис № 85 /а.с.14/ Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2018 р. спадщину після смерті [PERSON], яка складається з 1/5 частини квартири [ADDRESS], успадкувала його дружина [PERSON]/а.с. 12/, що також стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.10.2018 р. /а.с. 13/ Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER]/а.с.17/ від якого у них народилась донька [PERSON],[INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с. 16/ Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04.02.2015 р. [PERSON] 15.11.2011 р. зареєструвала шлюб з [PERSON], та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. /а.с.22/ У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. В той же час відповідно до ч.3 ст. 13 Конституції України власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Також, відповідно до положень ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Кожен з власників (співвласників) має не лише субєктивні права, але й несе відповідальність за належне використання цих прав перед громадою, суспільством, іншими співвласниками майна. Таким чином формується правосвідомість не лише самих власників, але й інших учасників правовідносин власності. Адже не можуть залишатися роками неврегульованими суспільні відносини щодо нерухомого майна, власник якого не бажає здійснювати свої правомочності власника щодо належного йому майна. Саме тому у Цивільному кодексі України містяться правові норми (ст. 344, ст. 365 ЦК України), які передбачають можливість припинення права власності поза волею власника майна (без жодної грошової компенсації - ст. 344 ЦК України чи з відповідною грошовою компенсацією - ст. 365 ЦК України). Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" (далі-Постанова), можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. В п.9 Постанови роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначають, що [PERSON] більше 10 років не проживає в квартирі [ADDRESS], вони самостійно утримують квартиру, оплачують комунальні послуги, а також за власні кошти проводять ремонт квартири за вказаною адресою. Факт непроживання [PERSON] у спірній квартирі з 06.09.2005 р. підтверджується наявною у матеріалах справи копією рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.05.2013 р., яке набрало законної сили. Вищевказаним рішенням суду [PERSON], [INFO] визнано безвісно відсутнім. /а.с.4-5/ Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.05.2013р. в даних правовідносинах має преюдиціальне значення. Також, судом беззаперечно встановлено той факт, що позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають у [ADDRESS], що стверджується копією довідки КП «Мрія» № 2261 від 01.11.2018р. та копіями паспортів позивачів серії [NUMBER] від 02.12.2011р, серії [NUMBER] від 113.03.2004р, та [NUMBER] від 13.03.1998р. /а.с. 7-9,11/. Останні відповідно являються матір»ю, дружиною та донькою [PERSON]. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, зокрема врахувавши те, що позивачі більше 10 років відкрито, постійно та добросовісно користується 1/5 частиною квартири, яка належить на праві власності [PERSON], сплачують комунальні послуги, підтримують за власні кошти в належному стані не тільки свою частину квартири, а й належну [PERSON] 1/5 частину квартири, а також той факт, що [PERSON] з 2005 р. у спірній квартирі не проживає та визнаний 28.05.2013 р Стрийським міськрайонним судом безвісно відсутнім, за весь цей час до спірної квартири не з'являвся та жодних претензій на свою власність не заявляв, тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню та за позивачами слід визнати право власності за кожним по 1/15 частці квартири [ADDRESS] загальною площею 60,5 кв.м. за набувальною давністю.

Outcome: approved