Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання спільною сумісною власністю подружжя, а саме сторін по справі, житлового будинку зі господарсько-побутовими будівлями, що розташований в [ADDRESS], часткове скасування державної реєстрації даного будинковолодіння, проведеної 03.03.2015 року, що зареєстрований за [PERSON], визнання за позивачем право власності на ? частину вищевказаного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та проведення реального поділу житлового будинку між співвласниками і виділення в натурі у власність [PERSON] 48/100 долей даного будинку ( по третьому варіанту, другому співвласнику, будівельно-технічної експертизи № 1150/17-22 від 19.12.2017 року) без відшкодування коштів різниці в частці майна в сумі 37 807 грн. та виділення [PERSON] 57/100 долей житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (по третьому варіанту, першому співвласнику, будівельно-технічної експертизи № 1150/17-22 від 19.12.2017 року). У поданій заяві позивач посилається на те, що з 16.11.1985 року по 29.06.2017 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. На їх весіллі мати відповідача повідомила, що недобудований будинок, що розташований по [ADDRESS], належить їм. З цього часу вона із відповідачем спільно вкладали кошти в ремонт даного будинку та в 1987 році сторони вселились у спірний будинок. Після переїзду та на протязі 30 років позивач та відповідач працювали та поступово вкладали гроші для завершення будівництва та ремонту даного будинковолодіння. Нещодавно позивачу стало відомо, що спірний будинок, в якому вона проживає та в який вкладала кошти, ще 14.06.2005 року зареєстрований за її свекрухою - [PERSON] та свекром - [PERSON], а 03.03.2015 року відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом по смерті своїх батьків. Вважає, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований в [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними. В судове засідання позивач подала заяву в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та повернути їй 50% судового збору, сплаченого при поданні даного позову, оскільки відповідач визнав позов. Відповідач в судове засідання подав заяву в якій позов визнав повністю та не заперечує проти його задоволення. Згідний на поділ спірного будинку по третьому варіанту без компенсації різниці вартості їх часток. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 29 червня 2017 року, що стверджується рішенням Кременецького районного суду від 29.06.2017 року. Згідно будинкової книги прописки громадян, що мешкають в будинку [ADDRESS], 27 серпня 1989 року сторони по справі були прописані у вищевказаному будинку. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.03.2015 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.03.2015 року та технічного паспорта, власником житлового будинку і господарсько-побутових будівель, що розташовані в [ADDRESS] є [PERSON] - який успадкував після смерті свої матері - [PERSON] Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1150/17-22 від 19.12.2017 року, експертом надано три варіанти розподілу спірного будинковолодіння, з яких сторонами обрано третій варіант розподілу із додатком до даного варіанту. Відділ містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Кременецької міської ради не заперечує проти вибору будь-якого з варіантів переобладнання будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS], відповідно до висновку експерта від 09.12.2017 року № 1150/17-22 при умові дотримання чинного законодавства. Статтею 60 СК України, встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 62 Сімейного кодексу України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 статті 71 СК України, встановлено, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 372 ЦК України, майно що є спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено доспільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Судом встановлено, що сторонами за час шлюбу та спільністю участі їх коштами і працею ними набуто житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований в [ADDRESS], тому суд вважає, що сторони по справі є співвласниками вищевказаного будинковолодіння, який підлягає розподілу між ними. Із врахуванням висновку експерта та досягнутої згоди сторін по розподілу між ними спірного будинку (по третьому варіанту поділу висновку експерта № 1150/17-22 від 19.12.2017 року), суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Витрати понесені сторонами, покладаються на сторони в межах сум ними понесеними. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч.2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved