Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому пояснив, що 11.07.2014 року він придбав на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житловий будинок [ADDRESS] В житловому будинку зареєстровані члени сім'ї (діти) продавця [PERSON] - відповідачі [PERSON], [PERSON] Продавець повідомив позивача, що його діти постійно проживають за територією України, тому припинити реєстрацію місця проживання в належному йому будинку вони не зможуть та рекомендував звернутися до суду. Позивачу стало відомо про існування спору між продавцем та відповідачами про вселення у спірний житловий будинок. Відповідачі вселялись та були зареєстровані в будинок [ADDRESS] в якості членів сім'ї колишнього власника [PERSON] Але згоди на вселення або реєстрацію відповідачів позивач не надавав та не надає, відповідачі є щодо нього сторонніми особами. Таким чином, відповідачі втратили право користування житловим будинком внаслідок припинення права власності на будинок колишнього власника [PERSON], оскільки право користування відповідачів є похідним від права власності [PERSON] та втрачається разом з втратою права власності [PERSON] Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, відповідно до вимог ч. 5 ст. 76 ЦПК України. В судове засідання позивач представник позивача - адвокат [PERSON] надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу без її присутності, не заперечує проти розгляду справи заочно. Відповідачі, третя особа у судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про час і місце слухання справи, що підтверджується оголошенням в газеті «Запорізька правда» від 07.08.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши заяву позивача та письмові докази в справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки він відповідає вимогам закону та обґрунтований письмовими доказами. Згідно ст. 13 Конституції України кожному гарантується державний захист прав власності. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що 11.07.2014 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2409. Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 11.07.2014 р., номер запису про право власності 6304839. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що в житловому будинку, що є власністю позивача, зареєстровані члени сім'ї третьої особи - відповідачі, що підтверджується довідкою від 18.05.2014 року, виданою головою квартального комітету № 94 Шевченківського району м. Запоріжжя Сидоренко М.М. Відповідно до ст. 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється судом у спосіб, що передбачений цією нормою права, в тому числі шляхом припинення правовідношення. До набуття позивачем права власності на житловий будинок [PERSON], як власнику, належало право користування ним, на підставі чого він був в ньому зареєстрований відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Таке право [PERSON] було припинено з припиненням його права власності на будинок та виселення з нього. Таким чином, відсутні й достатні правові підстави реєстрації проживання в будинку відповідачів, які, як члени сім'ї бувшого власника житла, набули право користування квартирою, а з припиненням права власності [PERSON] на будинок втратили таке право, оскільки воно є похідним від права власності на квартиру згідно з положеннями ст. 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Власником квартири на теперішній час є [PERSON], а оскільки між відповідачами та позивачем не існує ніяких правовідношень, передбачених главою 32 ЦК України з приводу користування майном, суд дійшов до висновку, що відповідачі безпідставно продовжують бути зареєстровані в житловому будинку, оскільки втратили право користування ним. Таким чином, на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу зі зміною власника відповідачі втратили і право користування квартирою як складову частину права власності та похідного від нього права користування квартирою. При цьому втрата права користування житловим приміщенням у відповідачів є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. В добровільному порядку відповідачі не припинили порушення права позивача власності шляхом зняття з реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, чи остаточного рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином, дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що реєстрація відповідачів за вказаною адресою чинить перешкоди позивачу у користуванні належного йому на праві приватної власності житлового будинку, чим порушують його право власності, тому вважає його таким, що підлягає захисту у спосіб, обраний позивачем.

Outcome: approved