Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме 55/100 частинами житлового будинку [ADDRESS]. Посилається в позові на те, що відповідно до Свідоцтва про право на спадину за заповітом від 20 травня 2005 року він є власником 55/100 частинами житлового будинку [ADDRESS] Відповідачі є його сестрою та племінницею, які з 2005 року в будинку не проживають, не несуть витрат по його утриманню, своєю реєстрацією змушують його нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву, якою просить розглядати справу в його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення в справі не заперечує. Відповідачі в судове засідання неодноразово не з'являлися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причини неявки суд до відома не ставили. Судові повістки, що направлялися на їх адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до п.п. 91, 99, 100, 101 Правил надання послуг поштового зв?язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв'язку адресатам на поштову адресу або видаються/виплачуються в об'єкті поштового зв'язку. Рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У разі, коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу. Відповідно до ч.ч. 3, 9 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому повідомлення відповідачів про час розгляду справи суд вважає належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. 3-і особи в судове засідання також нюе з»явилися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неяки суд до відома не поставили. Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім»ї власника житлового буднику (квартири), які проживають разом із ним в будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме: дружина наймача, їх діти та батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. ч.1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Встановлено, що позивач на підставі Свідоцтва про право на спадину за заповітом від 20 травня 2005 року є власником 55/100 частинами житлового будинку [ADDRESS]. Відповідачі є відповідно його сестрою та племінницею, які з 2005 року в будинку не проживають, не несуть витрат по його утриманню, своєю реєстрацією змушують його нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Відповідно до довідки ф. №3 від 09 липня 2014 року в спірній частині будинку зареєстровані сторони в справі. Звертаючись до суду, позивача зазначає, що відповідачі в будинку не проживають з 2005 року, не були членами його сім`ї. Факт непроживання відповідачів у будинку підтверджується Актом від 02 жовтня 2010 року/ а.с. 8 - 10 / Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України у разі виникнення спору між власником та членами сім'ї власника суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405,406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі не були членами сім`ї позивача, як власника, будь-яких домовленостей між ним та відповідачами з приводу їх проживання та порядку користування будинком не було. Враховуючи викладене вище, тривале непроживання відповідачів у спірній частині будинку, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача. При вирішенні спору суд також враховує наступне. Відповідно до ч. ч.1, 4 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Відповідачі, не з`явившись до суду, заперечень проти вимог позивача не подали, приведених ним у позові обставин не спростували. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Докази, надані позивачем в обґрунтування позову, є належними та відповідають способам доказування, визначених ст.ст.76-80 ЦПК України, і є достатніми для висновку суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 640, 00 гр. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду.

Outcome: approved