Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.09.2015 відповідач позичила у нього гроші в сумі 2625 доларів США, які зобовязувалась повернути до 02.09.2016. Про отримання в борг грошей відповідач написала розписку. Таким чином, договір позики між ними було укладено в письмовій формі. Однак, після спливу дати повернення боргу, відповідач борг не повернула. Так, як відповідач добровільно борг йому не повернула, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача 2625 доларів США, з переведенням іноземної валюти в національну валюту за курсом встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, 3% річних від простроченої суми в розмірі 61,06 доларів США, з переведенням іноземної валюти в національну валюту за курсом встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення та понесені нею по справі судові витрати. В судове засідання позивача не зявився. Надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить стягнути з відповідача 68748 грн.-основний борг, 1599,16 грн. - 3% річних від простроченої суми та судові витрати. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» від 29.08.2017 № 159 і не повідомила суд про причини своєї неявки. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 02.09.2015 між сторонами було укладено договір позики в письмовій формі, відповідно до якого відповідач [PERSON] позичила у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 2625 доларів США, які зобовязувався повернути до 02.09.2016, що підтверджується копією відповідної розписки (а.с.10). На час розгляду справи в суді кошти за договором позики не повернуті. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України, визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % від простроченої суми. За правилами статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, боргові розписки чи договори позики, мають справжню правову природу укладеного договору між сторонами, незалежно від найменування документа. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи факт написання розписки відповідачем, яка в силу ч.2 ст. 1047 ЦК України підтверджує укладення договору позики, а тому вимога про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню. Також, з врахуванням вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, підлягає задоволенню вимога про стягнення 3 % від простроченої суми. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи позицію позивача щодо підтримання позовних вимог, які не суперечать чинному законодавству, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Таким чином, оскільки відповідач гроші за договором позики в указаний в ньому строк позивачу не повернула, то вони разом з трьома процентами річних від простроченої сумипідлягають стягненню з останньої. Відповідно до копії виписки ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.27) вбачається, що офіційний курс НБУдля UAH станом на 21.09.2017 за 1 долар США - 26,19 грн., а тому сума боргу 2625 доларів США станом на 21.09.2017 буде становити: 2625 х 26.19 = 68748,75 грн. Розраховуючи суму трьох процентів річних від простроченої суми, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступної формули: ?У = s х Q х3%/365, де - ?У сума 3% річних; - s (сума заборгованості) = 68748,75 грн.; - Q (кількість днів прострочення)= 750 днів (період з 02.09.2015 по 21.09.2017), а тому: 68748,75 х 750 х 3% / 365 = 4238 грн.- сума 3% річних. Однак, враховуючи те, що суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню сума 3% річних в розмірі 1599,16 грн., яку просить стягнути позивач. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору - 640 грн. (а.с.1,2) та 420 грн. - за оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» від 29.08.2017 № 159 (а.с.49), а також підлягає стягненню з відповідача на користь держави 63 грн. судового збору, так як судом встановлено, що на момент розгляду справи, а саме 21.09.201, судовий збір недоплачено саме на цю суму. На підставі викладеного,

Outcome: approved