Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], Чернівецький міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину. Посилався на те, що батьками малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Проте рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.11.2016 року було вирішено відібрати дітей у батьків без позбавлення батьківських прав. Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №331/13 від 27.06.2017 року опікуном дітей було призначено їх бабусю [PERSON]. З моменту відібрання дітей у батьків і по квітень 2017 року відповідачі жодних рекомендацій не виконали, ремонт у квартирі не зробили, меблі для дітей не придбали та зловживали алкогольними напоями. Жодних перешкод у спілкуванні з дітьми їм ніхто не чинив, вони фактично самоусунулися від виховання та утримання дітей. Відповідно до висновку органу опіки та піклування, з метою соціального захисту неповнолітніх, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [PERSON] відносно їх малолітніх дітей. Також позивач вказував на те, що відповідачі добровільно не надають матеріальної допомоги на утримання дітей, ухиляються від виконання своїх обов'язків. Просила позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та стягнути з них на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Третя особа [PERSON] також звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Представник третьої особи Чернівецького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 130, 131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, судом встановлено, що малолітній [PERSON] народився [INFO], а малолітня [PERSON] народилася [INFO], їх батьками згідно копій свідоцтва про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6-7). Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За змістом ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Проте, як вбачається з рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28.11.2016 року, яким у них було вирішено відібрати дітей без позбавлення батьківських прав, відповідачі не виконували встановлені законом обов'язки по догляду за своїми малолітніми дітьми, що призвело до смерті малолітнього [PERSON], [INFO], який помер у присутності батька внаслідок механічної асфіксії та аспірації блювотних мас. У цей час [PERSON] та [PERSON] перебували у стані алкогольного сп'яніння (а.с.35-36). З моменту відібрання дітей відповідачі життям та здоров'ям дітей не цікавилися, не займалися їх вихованням та не надавали матеріальної допомоги на їх утримання, фактично самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків (а.с.14-17, 20). У подальшому, згідно висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 15.03.2018 року, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] відносно дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 3). У відповідності до ст.164 ч.1 п.2 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Із досліджених письмових доказів, встановлено, що [PERSON], [PERSON] вихованням своїх дітей не займаються, їх здоров'ям та життям не цікавляться, матеріальної допомоги не надають. Зважаючи на вищевикладене та враховуючи інтереси малолітніх дітей, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідачів батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, суд враховує положення статті 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» де передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч.2, ч.3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав , не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Із досліджених матеріалів справи видно, що відповідачі офіційно не працюють. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Одночасно частиною другою зазначеної статті СК України в редакції від 08.07.2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1492 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років - 1860 гривень. Враховуючи матеріальний стан сторін, те, що у відповідачів на утриманні інших неповнолітніх дітей немає, суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнувши із відповідачів аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі по 800 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів. При цьому суд враховує, що згідно рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №331/13 від 27.06.2015 року опікуном малолітніх дітей призначено їх бабусю [PERSON] (а.с.34) На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов обгрнутований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved