Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Позивачка 07.04.2021 звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що вона є власницею, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею зареєстрований, але не проживає колишній зять [PERSON] . Відповідач [PERSON] був зареєстрований за вказаною адресою як член сім`ї, однак шлюб між ним та її донькою [PERSON] рішенням Городоцького районного суду Львівської області розірвано, у зв`язку з чим, з весни 2018 року він добровільно покинув місце проживання за даною адресою. На даний час, відповідач значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , але фактично там не проживає. У зв`язку з цим, не сплачує комунальні послуги, та не приймає участі в утриманні домогосподарства, в будинку відсутні будь-які особисті речі відповідача, втратив будь-який зв`язок зі спірним житлом а також не є членом сім`ї позивача. Оскільки відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою, вона несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг за кількістю зареєстрованих осіб, однак хоче оформити субсидію, що не являється можливим через прописку відповідача, та що порушує її права. У зв`язку з наведеним вона змушена звертатися до суду. Просить суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . А також, стягнути з нього на свою користь понесені судові витрати. 05.05.2021 ухвалою Городоцького районного суду Львівської області провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Позивач у судове засідання 30.07.2021 подала заяву, про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, позов просить задоволити. Проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Відзиву чи заперечень на позов не подав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України,\~у разі\~неявки в\~судове засідання\~всіх учасників\~справи чи\~в разі\~якщо відповідно\~до положень\~цього Кодексу\~розгляд справи\~здійснюється судом\~за відсутності\~учасників справи,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу\~не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх \~ відповідачів. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до приписів статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 5 ЦПК України зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Матеріалами справи та судом встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] від 10 січня 1994 року, такий в цілому належить [PERSON] (а.с. 5). Згідно технічного паспорту, вказаний будинок збудований 1987 року, загальною площею 96,5 м. кв., з яких 55.6 м. кв. житлова, 40.9 м.кв. підсобна (а.с. 6-8). Таке підтверджується копією будинкової книги (10-16). Як вбачається з витягу №9 від 01.04.2021 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, в будинку прописана позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.9) Згідно з долученої копії рішення від 26.06.2020 Городоцьким районним судом шлюб між [PERSON] та донькою позивачки [PERSON] розірвано ( а.с. 20-22). Актами про фактичне місце проживання від 02.04.2020, 24.02.2021, 29.03.2021, підтверджується, що відповідач [PERSON] по [ADDRESS] фактично не проживає (а.с. 17-19). Як вказує позивачка у позовній заяві, фактичне місце проживання відповідача невідоме, з огляду на це, було зроблено оголошення про виклик особи, місце проживання якої невідомо. Статтею 137 Конституції України гарантується право на житло. Згідно ч.3 цієї статті ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У постанові Верховного суду України від 16.01.2012р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. При цьому,\~у п.15\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~01.11.1996\~року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», роз`яснено, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно роз`яснень постанови Пленуму\~ Верховного суду України № 2 від 12.04.1985р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Оскільки відповідач [PERSON] у спірному житловому будинку, який належить позивачці, не проживає, вибув з житла,\~ речей особистого вжитку та документів відповідача у спірному будинку немає, суд приходить до висновку, що його слід визнати таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Суд вирішуючи питання судового збору, залишає такий за позивачко, оскільки про таке вони просила у позовній заяві.

Outcome: approved