Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Відповідача та, з урахуванням уточнень, просить: 1.1.Визнати кредитний договір № KRKRAN20150010 від 10.04.2007р. дійсним; 1.2.Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 25314,84 грн. за кредитним договором № SAMDN40000013007832 від 10.04.2007 року; 1.3.Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 100892,15 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ складає 806128,27 грн. за кредитним договором №KRKRAN20150010 від 10.04.2007 року; 1.4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», [PERSON] солідарно на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № SAMDN40000013007832 від 11.04.2007р. - 200,00 грн., та у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №KRKRAN20150010 від 10.04.2007 року - 200 грн. 1.5. Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти в рахунок відшкодування судових витрат по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № KRKRAN20150010 від 10.04.2007 р. Відповідач-2 [PERSON] 10.04.2007 року отримав кредит у розмірі 39084,76 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.04.2014 року. Крім того, відповідно до укладеного договору № SAMDN40000013007832 від 10.04.2007 року Відповідач-2 [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредит був наданий у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. У порушення вимог цивільного законодавства та умов зазначених договорів, Відповідач-2 [PERSON] взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка складається з тіла вказаних кредитів, відсотків та штрафних санкцій. Крім того, на примірнику кредитного договору № KRKRAN20150010 від 10.04.2007 р., що лишився у ПАТ КБ «ПриватБанк», відсутній підпис [PERSON], через що Відповідач-2 стверджує, що даний договір ним не укладався та просить визнати його недійсним. У зв'язку цим, Позивач, посилаючись на те, що він виконав належним чином взяті на себе зобов'язання - видав обумовлену договором кредитну суму грошових коштів Відповідачу-2, а останній їх прийняв на зазначених умовах, через що просить визнати цей договір дійсним. Зобов'язання Відповідача-2 забезпечено порукою згідно договору поруки, укладеного між Позивачем та Відповідачем-1, який теж має нести відповідальність у межах взятого на себе зобов'язання. Представник Позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги згідно до викладеного у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач-1 свого представника в судове засідання не направив про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, ніяких заяв та клопотань до суду не надіслав. Відповідач-2 та його представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, при цьому Відповідач-2 звернувся до Позивача із зустрічним позовом, згідно до якого просить Визнати недійсними кредитні договори №KRKRAN20150010 та №SAMDN40000013007832 від 10.04.2007 року; визнати недійсним договір застави рухомого майна, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним №991 та зняти арешт з квартири [ADDRESS], накладений в забезпечення позову 29.01.2010 р. Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська. В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] посилається на те, що договір №KRKRAN20150010 він не підписував, цей договір не містить повних реквізитів сторін, Позивач не був повідомлений про умови кредитування та про валютні ризики, з боку Банку договір підписала не уповноважена особа. Умовами договору банк передбачив можливість збільшувати процентну ставку в односторонньому порядку, до того ж, збільшуючи її, Банк не повідомив про це Позичальника. Зазначивши в умовах договору, що Позичальник отримує кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу Банку, насправді готівка Позичальнику не видавалася, натомість, він поніс додаткові витрати при конвертації віртуальних доларів, яких не отримував, в валюту України. Кредитний договір є несправедливим, оскільки повернення кредитних коштів має відбуватися у доларах США, які постійно дорожчають. Договір не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність Банку за неналежне виконання ним умов договору. Дати в договорі застави, як і вартість заставного майна, не співпадають, на теперішній час банк вже заволодів предметом застави - автомобілем та реалізував його без проведення незалежної оцінки за низькою ціною. Так званий кредитний договір №SAMDN40000013007832 взагалі не можна вважати таким, оскільки він не є договором в розумінні цього слова, до того ж з боку Банку його підписала не уповноважена особа. Вислухавши пояснення Сторін, дослідивши письмові докази по справі з урахуванням вимог законодавства про їх належність, допустимість та взаємний зв'язок між ними, суд встановив наступні обставини, визначив відповідні до них правовідносини: Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується дослідженими доказами, наданими суду, 10.04.2007 р. між Позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №KRKRAN20150010, за умовами якого Позивач зобов'язався надати кредит у сумі 26 891,09 доларів США, а Відповідач-2 зобов'язався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки, що підтверджується копією зазначеного договору (а.с.14-15). Цей договір не містить підпису Відповідача-2 [PERSON], але Позивачем до матеріалів справи надано докази того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав належним чином умови кредитного договору №KRKRAN20150010 від 10.04.2007 р. Так, судом встановлено, що на виконання умов цього договору Позивач отримав 26891,09 дол. США, що підтверджується копією відповідного розрахункового документу: заяви на отримання готівки №1 від 11.04.07 року з підписом Відповідача-2 зі змістом операції «Видача кредиту відповідно до кредитного договору № KRKRAN20150010 від 10.04.2007 р., отримувач - [PERSON]» (а.с.53). Оригінал цієї заяви надано під час розгляду для огляду суду та Відповідач-2 не заперечує факту її підписання. Тобто, відповідно до вищевказаної заяви Відповідач-2 отримав обумовлену в оспорюваному кредитному договорі суму коштів в розмірі 26891,09 доларів США, що в еквіваленті на той час дорівнювало 135 800,00 грн. про що свідчить його підпис на заяві. Також Позивачем надано до матеріалів справи нотаріально посвідчений договір застави № KRKRAN20150010 від 11.04.2007 р., за яким заставою забезпечується виконання зобов'язань Відповідачем за кредитним договором №KRKRAN20150010 від 10.04.2007 р. Цей договір теж підписаний Відповідачем-2, та цьому факту він не заперечує. Відповідач-2 також пояснив, та його пояснення підтверджуються документально, що на отримані кредитні кошти він придбав автомобіль, яким користувався певний час, поки не пошкодив його у ДТП. Судом також встановлено, що Відповідач-2 певний час, близько року, належним чином виконував взяті на себе зобов'язання за спірним кредитним договором щодо повернення отриманих коштів та відсотків за користування ними, після чого перестав платити Банку у зв'язку із кризою, про що суду повідомив сам Відповідач-2. Також судом встановлено, що заборгованість за договором № KRKRAN20150010 від 10.04.2007 року, станом на дату подачі позову становила 47 736,54 дол. США, або 377 615,11 грн. за курсом НБУ, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.48-49), але на час розгляду справи після скасування заочного рішення - на 25.10.2013 р., ця заборгованість, через ухилення Відповідача-2 від повернення коштів та виконання взятих на себе зобов'язань, вже зросла до 100892,15 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ складає 806128,27 грн. Судом також встановлено, що 10.04.2007 року між Позивачем та Відповідачем-2 [PERSON] був укладений кредитний договір №SAMDN40000013007832, за умовами якого Позивач зобов'язався надати відповідачу платіжну картку з кредитним лімітом на термін дії такої картки, а Відповідач-2 зобов'язався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки, що підтверджується копією зазначеного договору (а.с.16). Також встановлено, що заборгованість за договором № SAMDN40000013007832 від 10.04.2007 р., станом на дату подачі позову - 31.05.2010 року, становила 12497,04 грн., ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості (а.с.50-51), але на час розгляду справи після скасування заочного рішення - на 25.10.2013 р., ця заборгованість, через ухилення Відповідача-2 від повернення коштів та виконання взятих на себе зобов'язань, вже зросла до 25314,84 грн. Судом також встановлено, що 12.01.2009 року між Відповідачем-1 TOB «Українське фінансове агентство та Позивачем був укладений договір поруки № 467, за умовами якого TOB «Українське фінансове «Верус» зобов'язалось відповідати перед Позивачем за виконання Відповідачем-2 своїх обов'язків за кредитими договорами, що підтверджується копією зазначеного договору та додатку № 1 до нього (а.с.12-13). Правовідносини, що виникли між Сторонами законодавчо врегульовані наступним чином: Відповідно до вимог ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно ж до ст.208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти в письмовій формі. Разом з тим, ч.2 ст.218 ЦК України встановлює, що якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. У відповідності до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним Згідно вимог ЦК України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Згідно п.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності кредитного договору є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою статті 203 ЦК України, а саме: 1. зміст правочину не може суперечити вказаному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2. особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4. правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст.ст.3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною 1 ст.543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Згідно ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Положення частин 1 та 2 ст.554 Цивільного кодексу України передбачають, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив термін, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або чинним законодавством. Частинами 1, 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також те, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно положень статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1048 ЦК України визначено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В даному випадку, незважаючи на те, що договір № KRKRAN20150010 від 10.04.2007 р. не підписаний з боку Відповідача-2, з аналізу досліджених доказів випливає, що наявні усі підстави визнати цей договір дійсним, оскільки одна Сторона цього договору (Позивач), - вчинив дію щодо надання кредитних коштів, а друга сторона (Відповідач-2) підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання. Вирішуючи вимоги Позивача до Відповідача-2 [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаними договорами та приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання боржником своїх зобов'язань за цими кредитними договорами щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом, а також факт наявності у Позивача, за умовами даних договорів, права вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, приймаючи до уваги, що у судовому засіданні також знайшов підтвердження факт невиконання Поручителем своїх зобов'язань перед Позивачем за договором поруки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню. В задоволенні ж зустрічного позову має бути відмовлено, оскільки доводи Позивача за зустрічним позовом за своєю суттю є його особистим трактуванням чинного законодавства та умов укладених ним договорів, спростовуються доказами по справі і на увагу не заслуговують. Визначаючись в питанні розподілу судових витрат, суд вважає, що на підставі ст.88 ЦПК України, судові витрати Позивача мають бути відшкодовані за рахунок Відповідача-2. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.11, 15, 16, 203, 207, 208, 215, 218, 256, 261, 267, 526, 527, 530, 546, 548, 554, 572, 589, 599, 610, 629, 631, 638, 642, 694, 695, 1050, 1051, 1054, 1055, 1056, 1056-1 ЦК України, ст.ст.10,11,15,57-64,88,158,159,212-215 ЦПК України, -

Outcome: approved