Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, яким просив визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач є власником зазначеної нерухомості, у якій, в свою чергу, зареєстрований відповідач, який не проживає у даному будинку, а факт його реєстрації перешкоджає заявнику у повній мірі розпоряджатись вищевказаним нерухомим майном. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечень учасників справи цього. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами №144 від 28.02.1989 року (а.с. 8). Як убачається з довідки №1277, виданої 4.10.2019 року виконавчим комітетом Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області та акту обстеження матеріально-побутових умов, відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою, але фактично за нею не проживає (а.с. 9-10). Правовідносини, що склались між сторонами, врегульовані положеннями наступних норм матеріального права. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Мало того, тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову, беручи до уваги наступне. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований у спірному та належному позивачеві житловому будинку, однак тривалий час у ньому не проживає, що, в свою чергу, порушує права заявника, зокрема, щодо вільного розпорядження такою нерухомістю. За таких обставин права позивача підлягають судовому захисту у спосіб, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. Оскільки позов підлягає до задоволення, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою та документально підтверджені судові витрати за розгляд даної справи, що складаються із судового збору в сумі 768, 40 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved