Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні та компенсації заборгованості середнього заробітку час затримки заробітної плати. В обґрунтування своїх позовних вимог послався на те, що 05 січня 2012 року наказом № 5-к він був прийнятий на посаду підземного гірничого майстра. Наказом № 430-к від 09 жовтня 2014 року його було звільнено з посади у зв'язку зі скороченням штату згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. З серпня 2014 року відповідач не здійснював виплату заробітної плати посилаючись на незалежні від нього обставини. Проте такі обставини не є підставою для невиплати/затримки у виплаті заробітної плати. Вихідної допомоги при звільненні відповідачем виплачено не було. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь: заробітну плату за період з серпня 2014 року по жовтень 2014 року в сумі 7 975,04 грн.; вихідну допомогу у зв'язку зі звільненням відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України у розмірі 3 987,52 грн.; компенсацію заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати з жовтня 2014 року по квітень 2015 року у розмірі 23 925,42 грн. В судове засідання позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про слухання справи за без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується . Згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що в період з 05 січня 2012 року по 09 жовтня 2014 року [PERSON] працював у відповідача на посаді підземного гірничого майстра. 09 жовтня 2014 року наказом № 430-к від 09 жовтня 2014 року [PERSON] звільнений з займаної посади у зв'язку зі скороченням штату згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки /а.с. 10/. В період з серпня 2014 року по час звільнення відповідач не сплачував заробітну плату, в результаті чого утворилась заборгованість. В зв'язку з тим, що відповідач на неодноразові виклики до суду не з'явився, доказів наявності заборгованості по заробітній платі або відсутності заборгованості не надав, суд виходить з наданих доказів позивачем. Відповідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Стаття 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу Відповідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до довідки Орендного підприємства «Шахта Путилівська» про середню заробітну плату (дохід) № 10/1-424 від 22 жовтня 2014 року сума заробітку [PERSON] за період з серпня 2014 року по вересень 2014 року становить 7 975,04 грн., а саме серпень 2014 року - 4 328,33 грн. та вересень 2014 року - 3 646,71 грн. /а.с.11/. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату в розмірі 7 975,04 грн. Згідно ч. 1 ст.117.КЗпПУ у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При звільненні [PERSON] з ним не було проведено остаточного розрахунку. Так, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 троку № 100: 4 328,33 грн. (заробітна плата за серпень 2014 року) + 3 646,71 грн. (заробітна плата за вересень 2014 року) = 7 975,04 грн. (заробітна плата за два останні місяці, що передували звільненню). 7 975,04 грн. (заробітна плата за два останні місяці, що передували звільненню) : 61 день (кількість календарних днів) = 130,74 грн. (середній заробіток). 130,74 грн. (середній заробіток) х 183 дні (кількість календарних днів в період з 10 жовтня 2014 року (наступний день за днем звільнення) по 10 квітня 2015 року (день подання позову)) = 23 925,42 грн. (компенсація за час затримки розрахунку при звільненні). Відповідно п. 8 Постанови від 8 лютого 1995 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить 23 925,42 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь вихідної допомоги суд виходить з наступного. Згідно ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Враховуючи те, що позивача звільнено з посади у зв'язку зі скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, а саме 3 987,52 грн. = 7 975,04 грн. (заробітна плата за два останні місяці, що передували звільненню) : 2. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved