Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною заявою, якою просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1822086500:03:002:0773, що розташована в с. Сінгури Житомирського району Житомирської області по вул. Шевченка, 13. В обґрунтування заяви позивач вказує, що згідно договору-купівлі продажу придбав вищевказану земельну ділянку, на яку згодом замовив необхідну документацією і отримав витяг з державного земельного кадастру. З даним витягом, як вказує відповідач, він звернувся до Реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції із заявою про державну реєстрацію права приватної власності на вищевказану земельну ділянку, однак державний реєстратор відмовив йому, оскільки вказав, що у правовстановлюючому документі містяться два цільових призначення земельної ділянки, що унеможливлювало останнього здійснити її державну реєстрацію. Відтак позивач стверджує, що вирішення даного питання можливе лише в судовому порядку. В судове засіданні сторони не з'явились. Проте, як від позивача так і від відповідача надійшли заяви про слухання справи у їх відсутність. Позивач заявлений позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Отже, судом вирішено проводити слухання справи за відсутності сторін.\~ Дослідив матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. [PERSON] договору купівлі-продажу від 19 квітня 1997 року (а.с.14) позивач придбав у [PERSON] спірну у справі земельну ділянку. Відповідно до даного правочину, цільове призначення цієї земельної ділянки для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства. [PERSON] з Державного реєстру земельного кадастру про вищевказану земельну ділянку, зокрема, її цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.8). Рішенням державного реєстратора № 13314199 від 26 травня 2014 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, у звязку з невідповідністю цільового призначення земельної ділянки у правовстановлюючому документі, тобто договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 19 квітня 1997 року, з відомостями, що містяться у Державному земельному кадастрі. В свою чергу, згідно акту від 14 травня 2015 року, складеного комісією Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с.6), встановлено, що земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 1822086500:03:002:0773, що розташована в с. Сінгури Житомирського району Житомирської області по вул. Шевченка, 13, фактично використовується як одна ціла ділянка та будь-якого розподілу на дві окремі земельні ділянки межовими знаками, природними межами, межовими спорудами та за цільовим призначенням не виявлено. Зазначені правовідносини врегульовані наступними нормативними актами. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку (ст. 153 ЗК України). Аналіз вищезазначених норм та обставин справи у своїй сукупності, дає підстави суду дійти до висновку, що позивач є фактичним власником спірної земельної ділянки, однак у зв'язку з розбіжностями у правовстановлюючому документі на неї, датованого 1999 роком, та інформацією з Державного земельного кадастру про земельну ділянку щодо її цільового призначення, а також беручи до уваги те, у інший аніж судовий спосіб позивач не може повноцінно реалізувати своє право власності, позовна заява підлягає до задоволення. Також, розглядаючи питання щодо судових витрат по справі, суд відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує дане питання шляхом стягнення таких витрат в розмірі 243,60 гривні з відповідача на користь держави, адже позивача було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved