Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Харківської області, [PERSON], третя особа - [PERSON] про визнання довіреності удаваним правочином та звільнення автомобіля з під арешту. Свої позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] обґрунтовують тим, що 20 жовтня 2008 року з громадянином [PERSON] в усній формі був укладений договір купівлі - продажу автомобіля і відповідно до цих обставин громадянам [PERSON], [PERSON] видана довіреність на повне розпорядження, користування та володіння транспортним засобом (автомобіль марки ВАЗ, моделі 11174, 2008 року випуску, колір фіолетовий, об'єм двигуна 1390, легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], зареєстрованого ВРЕР № 2 ГУМВСУ м. Харків, строком на 10 років, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] і зареєстровану в реєстрі за номером 11100. Факт укладення договору купівлі - продажу та передачі автомобіля у володіння позивачів також підтверджується розпискою, виданою власноручно [PERSON] 05 листопада 2013 року при керуванні позивачем [PERSON] , вищезазначеним автомобілем, його було зупинено на посту ДАЇ 471 км Київ-Харків-Довжанський, підставою зупинки, як пізніше дізнався позивач стало розшук автомобіля, оголошений згідно постанови державного виконавця Дзержинського ВДВС Харківського міського управління юстиціії. Дана постанова була винесена в ході виконавчого провадження щодо примусового стягнення з [PERSON] заборгованості на користь [PERSON] на підставі виконавчого листа від 08.07.2009 року № 2-1124/09 виданого Дзержинським районним судом м. Харкова. Транспортний засіб було затримано, про що складено відповідний акт та вилучено на штрафмайданчик у м. Мерефа, вул. Дачна. Позивачі вважаючи, що власниками вказаного автомобілю є вони внаслідок визнання удаваним правочину доручення та застосування наслідків правочину, який насправді вчинено - договору купівлі- продажу транспортного засобу, просили визнати дійсним договір купівлі - продажу від 20.10.2008 року автомобіля, визнати за ними право власності та звільнити з-під арешту спірний автомобіль марки ВАЗ, моделі 11174, 2008 року випуску, колір фіолетовий, об'єм двигуна 1390, легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER]. В судовому засіданні позивачі уточнені позовні вимоги підтримали, аргументуючи їх мотивами, викладеними в позові. Представник відповідача - Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Харківської області, судом належним чином повідомлений про день та час слухання справи, надав до суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, щодо вимог позивача покладається на розсуд суду. Відповідач, [PERSON], також належним чином був повідомлений про день та час слухання справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням. До суду не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. Третя особа, [PERSON], до суду не з'явився, належним чином, по пошті був повідомлений завчасно та належним чином. Тому суд вважає неявку зазначених осіб без поважної причини та вважає за можливе слухати розглянути справу у їх відсутність. Вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Даний автомобіль позивачами був придбаний після продажу їх спільної сумісної квартири розташованої [ADDRESS]. Це підтверджується договором купівлі-продажу від 20.10.2008 року. У той же день ними була куплена: частина будинку, у [ADDRESS], що також підтверджується договором купівлі - продажу будинку від 20.10.2008 року; а також спірний автомобіль марки ВАЗ, моделі 11174, 2008 року випуску, з отриманням довіреності на повне розпорядження, керування та володіння видане теж 20.10.2008 року. В судовому засіданні встановлено, що під час оформлення фактичної купівлі продажу автомобіля між позивачами та відповідачем [PERSON] було досягнуто згоди щодо відчуження транспортного засобу шляхом видання відповідачем довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом. Крім того, між сторонами було досягнуто згоди щодо ціни транспортного засобу, яка складає 55 500 гривень, а також порядок розрахунків за відчуження автомобіля та порядок передання автомобіля позивачам, що підтверджується розпискою про отримання коштів за автомобіль. Також в судовому засіданні встановлено, що даний автомобіль позивачам фактично був переданий на підставі довіреності від 20.10.2008 року посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] і зареєстровану в реєстрі за номером 11100, в якій [PERSON], що діяв від імені та в інтересах відповідача [PERSON] - видав довіреність в порядку передоручення на ім'я [PERSON], [PERSON] щодо володіння, користування та розпорядження вищезазначеним транспортним засобом, строком на 10 років. Згідно з постановою державного виконавця Дзержинського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції від 25.10.2013 року на спірний автомобіль накладено арешт та оголошено автомобіль в розшук. Дана постанова була винесена в ході виконавчого провадження щодо примусового стягнення з [PERSON] заборгованості на користь [PERSON] У відповідності до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Як передбачено п. 25 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за № 9, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Таким чином, виходячи з вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що в дійсності, на день укладання довіреності на право володіння та користування транспортним засобом, насправді між позивачами та відповідачем [PERSON] був укладений правочин договір купівлі продажу на підставі якого відповідач передав у власність позивачів автомобіль, а останні прийняли його та сплатили за нього грошову суму коштів визначену між сторонами. У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як передбачено ч.1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Таким чином, в дійсності між відповідачем [PERSON], від імені та в інтересах якого діяв [PERSON] на підставі довіреності (продавцем) з одного боку, та [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, реєстраційний номер № [NUMBER] учасники якої приховали даний правочин, шляхом видання відповідачем відповідної довіреності. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності прямо не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Відповідно до п.2 ст.220 ЦК України встановлено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки між позивачами та відповідачем [PERSON] було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, а саме: предмету та ціни, такий договір вважається укладеним. Крім того, між позивачами та відповідачем відбулося фактичне виконання договору, оскільки відповідач-продавець отримав кошти та передав позивачам-покупцям автомобіль. Відповідно до ст.16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, в даному випадку у позивачів виникла необхідність у захисті прав, шляхом визнання правочину дійсним та визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1,2 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Пленум Верховного Суду України в абзаці 3 п.16 постанови від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" роз'яснив, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Вимогу позивачів щодо зобов'язання Дзержинського відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Харківської області вчинити дії по звільненню спірного автомобіля з під арешту, завчасні і суд відмовляє у задоволенні, так як відповідно до ч. 2. ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Враховуючи викладене, а також те, що договірні відносини щодо продажу автомобіля відбулись значно раніше до прийняття постанови про накладення арешту, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved