Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

Позивач звернулась\~до суду\~з позовом,\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача\~на її\~користь середній\~заробіток за\~весь час\~затримки виплати\~заробітної плати\~з 22.10.2018\~по 11.11.2019\~р.р.\~ у\~розмірі \~55\~410\~грн.\~00\~коп.\~В обґрунтування\~зазначає,\~що з\~ 21\~серпня 1980\~року наказ\~№156к\~від 21.08.1980\~р.\~її було\~прийнято на\~роботу до\~відділу генпланів,\~транспорту та\~вишукувань па\~посаду старшого\~інженера інституту\~«Південдіпрошахт» .\~Наказом №\~17к\~від 22.10.2018\~р.\~вона була\~ звільнена\~з займаної\~посади на\~підставі п.\~1\~ст.\~36\~КЗпП України.\~При звільненні\~з нею\~не був\~проведений повний\~розрахунок,\~внаслідок чого\~вона звернулась\~до суду\~за захистом\~свого права,\~ рішенням\~суду права,\~яке набуло\~чинності 28.11.2018\~р.\~з відповідача\~на її\~користь стягнуто\~заборгованість по\~заробітній платі\~в розмірі\~34134,31\~грн.\~Заборгованість по\~виплаті заробітної\~плати була\~погашена 11.11.2019\~р.,\~в зв`язку\~з чим\~вона просить\~стягнути середній\~заробіток за\~час затримки\~виплати заробітної\~плати з\~22.10.2018\~року по\~11.11.2019\~року,\~виходячи з\~розміру середньоденного\~заробітку 210,00\~грн. На цей час, на підприємстві посади головного бухгалтера та бухгалтерів вакантні. У зв`язку з цим, на підприємстві відсутні спеціалісти, які б могли надати відомості про нараховану заробітну плату. У зв`язку з чим [PERSON] надає розрахунок середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, згідно якого середньоденний заробіток складає 210 грн. 00 коп. (4410 грн. заробітна плата, кількість робочих днів в серпні 2018р. 22 дня, кількість робочих днів у вересні 2018 року 20 днів, разом 42 робочих дня (4410 грн.*2 міс.)/42 дня = 210,00 грн. Кількість робочих днів з 22.10.2018 року по 11.11.2019 року 264 дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні дорівнює 246 днів * 210 грн. 00 коп. = 55410 гри. 00 коп. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Через канцелярію суду позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач повідомлявся у встановленому законом порядку про час і місце судового розгляду, в судове засідання повторно не з`явився, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав, відзиву проти позову не надав. Враховуючи, що відповідач будучи належним чином повідомлений про місце і час судового засідання до суду не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, жодних клопотань до суду не надходило, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності відповідача та у відповідності до положень ч.4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справі письмових доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено,\~що [PERSON] згідно наказу №156к від 21.08.1980 року була прийнята на роботу в Інститут «Південдіпрошахт» до відділу генпланів та транспорту па посаду старшого інженера, 22.10.2018 року її було звільнено з посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (наказ №17 від 22.10.2018 року), про що свідчать записи в трудовій книжці [PERSON] . Відповідно до Постанови від 12.11.2019 року про закінчення виконавчого провадження №58012126, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №640/11579/18 від 20.12.2018 року, виданого Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ДП «Проектування будівництва Підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у розмірі 34\~134,31 грн. закінчено у зв`язку із виплатою стягувачу. Згідно розрахункового листа ДП «Південдіпрошахт» за січень 2018 року, борг за підприємством по несплаті заробітної плати [PERSON] на кінець місяця склав 33\~184,78 грн. Згідно розрахункового листа ДП «Південдіпрошахт» за лютий 2018 року, борг за підприємством по несплаті заробітної плати [PERSON] на кінець місяця склав 34\~134,31 грн. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеної 29 січня 2014 року у справі № 6-144ц13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбаченістаттею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченоїстаттею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 1 Порядку, цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати. Пунктом 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом 1 п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Відповідачем не надані відомості щодо середньомісячної заробітної плати позивача та інших відомостей для її розрахунку. Згідно довідок наданих позивачем до суду в обґрунтування заявлених вимог, виданих їй на підприємстві середній заробіток [PERSON] складає 210,00 грн.(4410,00 грн. за останні два місяці згідно наявних у позивача довідок, з урахуванням загальної кількості днів 42 днів, тому 4410,00 грн. * 2/42 = 210,00 грн.) Оскільки позивач була звільнена 14.02.2018 року, а повний розрахунок з нею не проведено як при звільненні так, на день винесення рішення про стягнення заборгованості, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 22.10.2018 року по 11.11.2020 року включно, що складає: 246 днів * 210,00 грн. = 55410,00 грн. Частиною 5 ст. 97 КЗпП України встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Частиною 6 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та є такими, що не спростовані відповідачем в повному обсязі, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позов, та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 22.10.2018 по 11.11.2019 р.р. у розмірі 55\~410,00 грн. Суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення на користь позивача заробітну плату в межах суми платежу за один місяць. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України та п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved