Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] звернулись в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовують тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] . Вказують, що відповідач зареєстрований у вищевказаній квартирі, однак вже понад вісім років фактично не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. На прохання знятись з реєстрації за даною адресою самостійно не реагує. Перешкод у користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинили. Факт того, що відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації підтверджується довідкою Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 14 листопада 2020 року, на підставі проведеного обстеження квартири. На підставі вищенаведеного, позивачі просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивачі не з`явились, попередньо подали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. У судове засідання відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено,\~що позивачі\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Наведене підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданим Відділом з приватизації житлового фонду Виконавчого комітету Луцької міської ради від 27.12.2006 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13342101 від 25.01.2007 року (а.с.7-8). З довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 70453 від 24.06.2020 року виданого Департаментом ЦНАП у м. Луцьку встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Факт не проживання [PERSON] за адресою зареєстрованого місця проживання підтверджується довідкою заступника начальника Луцького ВП ГУНП у Волинській області №3/5632/58/04-20 від 14 листопада 2020 року, з якої слідує, що [PERSON] , [INFO] , дійсно протягом 8 років не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із частиною третьою статті 319 Цивільного кодексу України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Будь-яких належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком та проживанні в ньому, про поважність причин відсутності з дня його реєстрації, наявність між ним і власниками житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов: відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік та відсутність поважних причин непроживання за адресою такого жилого приміщення. Судом установлено, що відповідач зареєстрований в квартирі позивачів, однак вже понад вісім років фактично не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Наведене свідчить, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі без поважних причин більше одного року. З врахуванням вищенаведених норм закону та, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову кожним позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.1-2). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то з відповідача на користь кожного позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved