Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку поділу спільного майна подружжя, а саме: визнати за нею право власності на: 2/3 частки квартири [ADDRESS]; визнати за відповідачем право власності на: 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 17.07.1999 року зареєструвала шлюб з відповідачем, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.06.2016 року було розірвано. Під час перебування у шлюбі у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO], та придбано 19.12.2007 року за спільні кошти подружжя у власність зазначене майно вартістю 282 800,00 грн., яке є обєктом спільної сумісної власності, а тому підлягає поділу. На придбання вказаної квартири були витрачені як спільні кошти подружжя, так і особисті кошти позивача, оскільки з метою придбання спірної квартири позивачкою 19.12.2007 року укладено договір іпотеки з ТОВ Український промисловий банк на суму 53 000,00 доларів США, а 10.09.2014 року вона здійснила повну оплату наявного боргу перед ПАТ Дельта Банк, котре на той час було правонаступником ПАТ Український промисловий банк. Таким чином, позивачкою на придбання спірної квартири було витрачено коштів більше, ніж 2/3 від вартості квартири. Крім того, у спірній квартирі, окрім сторін, проживає їх неповнолітня донька [PERSON], яка перебуває на матеріальному утриманні позивачки, так як відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на забезпечення доньки, яка після розірвання шлюбу залишена на проживання з позивачкою. А тому просить відступити від принципу рівності часток подружжя при поділі майна та збільшити частку в нерухомому майні в користь неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої вимоги позову підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просила задоволити в повному обсязі з врахуванням інтересів неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], та проводити розгляд справи без участі позивачки та її представника. Не заперечила щодо винесення заочного рішення (а.с. 44, 45). Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 41-43). З урахуванням думки позивачки та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно копії свідоцтва про народження Серія І-НМ №176518 від 14.03.2003 року [PERSON] народилась 08.03.2003 року, батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). 15.06.2016 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, яке набрало законної сили відповідно до ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.10.2016 року, шлюб між [PERSON] Та [PERSON], зареєстрований 17.07.1999 року у виконавчому комітеті Будилівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №4 розірвано. Неповнолітню дочку, [PERSON], [INFO] залишено на проживанні з матірю, [PERSON] (а.с. 46-49). Судом встановлено, що, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі сторонами придбано наступне майно: квартира двохкімнатна загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка на праві приватної власності належить [PERSON], що підтверджується: копією договору купівлі-продажу квартири від 19.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №2587, та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17120573 від 19.12.2007 року (а.с. 8, 7). Питання поділу спільного майна подружжя регулюється наступними нормами чинного законодавства. На підставі ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. За змістом ч. 1 та 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За змістом ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що, згідно копії довідки №05-2372313 Івано-Франківського відділення ПАТ Дельта Банк від 18.09.2014 року кредитний договір №463/ФКВ-07, укладений 19.12.2007 року між гр.[PERSON] та ТОВ Український промисловий банк, по якому право вимоги з 01.07.2010 року було відступлене АТ Дельта Банк, припинив свою дію з 10.09.2014 року у звязку з повним виконанням Позичальником зобовязань за вказаним Кредитним договором перед Кредитором (а.с. 5). Посилання позивачки на те, що 2/3 частини кредиту на придбання спірної квартири було сплачено нею особисто судом до уваги не беруться, оскільки вищезазначеною довідкою підтверджується те, що кредит погашено позивачкою під час її перебування у шлюбі з відповідачем. Відповідно до п. 30\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"\~роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3\~ст. 70 СК України\~в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1\~ст. 60 СК України). Враховуючи вищенаведене, суд, з врахуванням інтересів неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка залишена на проживання з позивачкою та перебуває на її повному матеріальному утриманні, вважає за можливе відступити від засади рівності часток подружжя, виділивши: - позивачці у власність: 2/3 частини квартири [ADDRESS], загальною площею 54,3 кв.м., житловою 29,8 кв.м.; - відповідачу у власність: 1/3 частини квартири [ADDRESS], загальною площею 54,3 кв.м., житловою 29,8 кв.м. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути 1 885 грн. 40 коп. сплаченого судового збору. На підставі наведеного, відповідно до п. 22, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71, 72 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 256, 261, 365, 368 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved