Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, посилаючись на те, що сторони є співвласниками квартири №71 по вул.Надпільній (Ільїна),241 в м.Черкаси на підставі свідоцтва про право власності від 20.01.1999р. З приводу користування квартирою між сторонамии виник спір, а тому він змушений звернутись до суду для встановлення порядку користування спільним майном та визначення на засадах рівності часток співвласників, оскліьки такі частки не визначені у правовстановлюючому документі. Уточнившись з позовними вимогами, просить визначити розмір ідеальних часток сторін у праві власності на квартиру № 71 по вул.Надпільній (Ільїна), 241 по 1/4 частки кожному, встановити порядок користування квартирою з виділенням у користування позивача - кімнату площею 9,7 кв.м. з балконом; виділити у користування відповідачів - кімнати площею 17,1 та 11,7 з балконом кожна, підсобні приміщення залишити у спільному користуванні. В судовому засіданні представник позивача, адвокат [PERSON], позов підтримав, просив його задовольнити. Вказував, що позивач є співвласником спірної квартири на рівних умовах з відповідачами, однак не можуть дійти згоди щодо користування спільним майном. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, вказували, що позивач раніше займав кімнату 9,7 кв.м, однак з його дружиною склались напружені конфліктні стосунки, син не допомагає батькам, тому заперечують проти його проживання у спірній квартирі. \~Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що на підставі Свідоцтва на право власності на житло, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому від 20.01.1999р. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками по 1/4 частки кожен квартири №71 по вул.Надпільній (Ільїна),241 в м.Черкаси. Після реєстрації шлюбу позивач змінив прізвище на [PERSON]. Відповідно до технічного паспорту від 04.12.1998р. квартира розташована на 8 поверсі 10-ти поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 38,5 кв.м., у тому числі кімнат 11,7 кв.м., 9,7 кв.м., 17,1 кв.м., кухні площею 7,6 кв.м., вбиральні площею 1,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,8 кв.м., коридору площею 12,0 кв.м., вбудованої шафи площею 0,3 кв.м., комори площею - 0,9 кв.м. Квартира обладнана балконом 0,8 кв.м., лоджіями 1,4;1,6 кв.м. Загальна площа квартири 67,3 кв.м. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст. 316ЦК). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст.317ЦК). Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов'язує. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ч.1 ЦК України). Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. (стаття 355ЦК). За положеннями частин 1 та 2 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизація державного житлового фону» передача займаних квартир ( будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім»ї, які постійно мешкають в даній квартирі ( будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири ( будинку). Відповідно до ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив суд визначити його частку та частку кожного інших співвласників у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, з метою встановлення порядку користування житлом, оскільки між сторонами виник спір щодо спільної сумісної власності. Враховуючи те, що сторони набули на рівних умовах у власність спірну квартиру в порядку безоплатної приватизації, разом з тим, частки співвласників у правовстановлюючому документі не не визначені та відсутнє положення щодо передачі житлового приміщення у рівних частках, тому частки співвласників у праві спільної сумісної власності слід визначити рівними, по ? частини кожному. Визначення часток співвласників на засадах рівності не ущемлює прав відповідачів, при цьому суд враховує, що право на поділ майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності, є однією із складових частин здійснення співвласниками свого права власності та не може ставитися в залежність від волі інших співвласників. Правовий режим спільної власності визначається гл. 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. При вирішенні позовних вимог, заявлених на підставі на норм закону, які передбачають наявність у позивача права вимоги на поділ спільної сумісної власності, необхідно також врахувати наявність у відповідачів обовязків відповідно до положень ст. 319 ЦК України не використовувати право власності на шкоду правам інших співвласників. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, і передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності здійснюється за згодою всіх учасників. Згідно частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991р. "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Суд вважає, що позивач обґрунтовано звернувся до суду з вимогою про визначення порядку користування жилими та підсобними приміщеннями квартири з врахуванням того, що, співласники не погодили добровільно порядок користування вказаною квартирою, в даний час відсутні узгоджені домовленості з даного питання. Відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 20.01.1999р. право на спільну сумісну власність мають в квартирі 4 особи: позивач [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частині спірної квартири. Житлова площа спірної квартири становить 38,5 кв.м., загальна площа квартири 67,30 кв.м. Згідно з довідкою про склад сім"ї від 08.12.2016р. у квартирі [ADDRESS] зареєстровані 5 осіб: [PERSON], 27.05.1982р.н., [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], 14.06.2008р.н. та [PERSON], 27.05.1982р.н. На підставі ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. Згідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення, між сторонами підлягає встановленню порядок користування квартирою з виділенням у користування позивача та його неповнолітньої доньки кімнату площею 9,7 кв.м. з балконом, з виділенням відповідачам - кімнати 11,7 кв.м., з балконом та кімнати 17,1 кв.м., з балконом, підсобні та санітарно-технічні приміщення квартири залишити у спільному користуванні. Встановлення такого порядку користування квартирою не буде ущемлювати прав співвласників, оскільки при такому варіанті розмір виділеної позивачу житлової площі 9,7 кв.м не перевищує розмір площі, пропорційної його ідеальній частці у праві власності 38,5 кв.м/4 = 9,7 кв.м, а також відповідає фактичному порядку, користування, який раніше склався. Також на належній позивачу частині квартирі зареєстроване місце проживання його неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], що необхідно урахувати при вирішенні питання про встановлення порядку користування квартирою. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує понесені судові витрати, тому до стягнення з відповідачів у рівних частках підлягають понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору 640 грн., по 213 грн. з кожного, однак оскільки [PERSON] є інвалідом ІІ групи і тому звільнений від сплати судового збору, відшкодування в цій частині понесених позивачем судових витрат може здійснюватись державою у передбаченому законом порядку.

Outcome: approved