Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу будинку від 27.07.1978 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , у якому зареєстровані відповідачі: її зять [PERSON] та онук [PERSON] . У 2002 році зять [PERSON] поїхав на постійне місце проживання до Португалії, де перебуває по теперішній час, оформив громадянство іншої держави. Онук [PERSON] у 2010 року поступив до навчального закладу у м. Донецьк і до теперішнього часу постійно проживає у м. Донецьк.Не проживаючи в будинку понад 1 рік, вони втратили право користування житловим приміщенням в будинку за місцем реєстрації, добровільно знятися з реєстрації не бажають, тому з метою зняття їх з реєстрації у належному позивачці будинку та захисту її прав, як власника майна, просила в судовому порядку визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] . У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, у позові представник позивача вказав про розгляд справи без його участі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили, відзиву на позов не подали, тому, у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, дійшов висновку про необхідність задоволення позову виходячи з такого. Згідно договору кіпівлі - продажу будинку від 27.07.1978 року, житловий будинок за [ADDRESS] , належить на праві власності позивачці. Право її власності зареєстровано комунальним підприємством Волноваського бюро технічної експертизи.(а.с.5). Відповідно акту депутата Благодатненської селищної ради від 19.06.2019 р, складеного за участю сусідів [PERSON] , [PERSON] , відповідач [PERSON] не мешкає за місцем реєстрації з 2002 року, а відповідач [PERSON] - з 2010 року.(а.с.6-7). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Згідно ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає підтвердженим факт не проживання відповідачів більше одного року в будинку позивача без поважних причин, а тому позов є обґрунтованим та його слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved