Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] до [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що [PERSON] до [PERSON] з 14.05.2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від спільного життя сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені з 2007 року, з цього часу вони проживають окремо, а дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю. У зв'язку з ухиленням відповідача від утримання сина, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 25.09.2008 року з нього були стягнуті аліменти у розмірі 600,00 грн. щомісячно на користь матері [PERSON] до [PERSON] (раніше Масливець-Сергійченко) [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. У 2010 році позивачка зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] Бруно-Альмеїда до [PERSON] та вони разом проживають у Швейцарській Конфедерації, разом з ними проживає і син [PERSON], якому також наданий дозвіл на проживання разом з позивачкою до 2020 року. [PERSON] навчається в спеціалізованій кантональній школі в м.Лугано-Лорето. Позивачка та [PERSON] взяті на тимчасовий консульський облік у консульському відділі Посольства України з 29.09.2016 року по 14.12.2020 року. Відповідач не сплачував аліменти на утримання сина [PERSON], в результаті чого за період з 2008 року по 2017 рік утворилась заборгованість по сплаті аліментів у сумі 58800,00 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості державного виконавця від 16.05.2017 року №486. На підставі ухвали АНД районного суду від 09.04.2015 року №199/2130/15 [PERSON] оголошено у розшуку за злісне ухилення від сплати аліментів, оскільки відповідач за місцем реєстрації не проживає, його місце перебування невідоме. Таким чином, відповідач з 2007 року не цікавиться долею своєї дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не приймає участі у вихованні дитини, знаходиться в розшуку за злісне ухилення від сплати аліментів, що свідчить про злісне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків. Також позивачка зазначила, що відповідач відмовляється надати згоду на виїзд дитини [PERSON] за кордон у супроводі матері, посилаючись на те, що він не має часу на підписання такої заяви у нотаріуса, а також на те, що мешкає в Ізраїлі і не має бажання займатися оформлення цих документів. Відмова відповідача носить категоричний характер, без будь-яких законних на те обґрунтувань, підстав та пояснень. Така свідома поведінка відповідача є лише метою усіляко перешкоджати позивачці та дитині в подальшому нормальному житті. Позивачка неодноразово зверталася до [PERSON] з проханням надати письмову згоду на виїзд та проживання дитини за кордоном, але отримувала лише відмову та посилання на не існуючі перешкоди. Посилаючись на те, відповідач не цікавиться долею дитини, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, сторони проживають в різних країнах та мають інші родини, а відмова у надані дозволу на виїзд дитини за кордон (перетин кордону) ускладнює та робить неможливим вільне пересування [PERSON], тому просила суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за межі України до досягнення дитиною 16-ти років до 26.08.2021 року, з оформленням виїзних документів для проживання в Швейцарській Конфедерації в зоні Європейського союзу, без згоди батька [PERSON]. У судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду письмову заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, справу просила слухати за її відсутності, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, його представник про час, день та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Заперечень та доказів на їх обґрунтування особисто або через представника не надав, заяв про розгляд справи у відсутності відповідача до суду не надходило, тому зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Представник відповідача повторно надала заяву про відкладення судового засідання, однак суд не вбачає поважних причин для задоволення даної заяви, у зв'язку з чим відповідно до ст.169 ЦПК України наявні підстави для постановлення заочного рішення. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день слухання повідомлявся належним чином. Судом не запитувався висновок Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради щодо доцільності надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, оскільки неповнолітній [PERSON], [INFO], на теперішній час за місцем своєї реєстрації не проживає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] до [PERSON] з 14.05.2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від спільного життя сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені з 2007 року, з цього часу вони проживають окремо, а дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю. У зв'язку з ухиленням відповідача від утримання сина, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 25.09.2008 року з нього були стягнуті аліменти у розмірі 600,00 грн. щомісячно на користь матері [PERSON] до [PERSON] (раніше Масливець-Сергійченко) [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. У 2010 році позивачка зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] Бруно-Альмеїда до [PERSON] та вони разом проживають у Швейцарській Конфедерації, разом з ними проживає і син [PERSON], якому також наданий дозвіл на проживання разом з позивачкою до 2020 року. [PERSON] навчається в спеціалізованій кантональній школі в м. Лугано-Лорето. Позивачка та [PERSON] взяті на тимчасовий консульський облік у консульському відділі Посольства України з 29.09.2016 року по 14.12.2020 року. Відповідач не сплачував аліменти на утримання сина [PERSON], внаслідок чого за період з 2008 року по 2017 рік утворилась заборгованість по сплаті аліментів у сумі 58800,00 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості державного виконавця від 16.05.2017 року №486. На підставі ухвали АНД районного суду від 09.04.2015 року № 199/2130/15 [PERSON] оголошено у розшуку за злісне ухилення від сплати аліментів, оскільки відповідач за місцем реєстрації не проживає, його місце перебування невідоме. Згідно зі ст.ст. 141, 180 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до статті 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обовязком батьків. Принцип загальної рівності відповідальності обох батьків за виховання дитини закріплений і в нормах міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини, проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обовязків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватись незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Відповідно до статті 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сімї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Згідно з п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» у разі відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами перетинання державного кордону, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 7 (в редакції від 25.08.2010 року №724) передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди супроводу другого з батьків. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст.12 ч.І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 p.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На теперішній час відповідач не надав дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за межі України, що порушує права як позивачки, з якою проживає неповнолітня дитина, так і самого неповнолітнього [PERSON], оскільки він проживає у Швейцарській Конфедерації разом з матір'ю та вітчимом, йому також наданий дозвіл на проживання разом з позивачкою до 2020 року, він навчається в спеціалізованій кантональній школі в м.Лугано-Лорето. Разом з матір'ю [PERSON] взятий на тимчасовий консульський облік у консульському відділі Посольства України з 29.09.2016 року по 14.12.2020 року. Усе вищенаведене свідчить про те, що у неповнолітнього [PERSON], який проживає з матір'ю в іншій країні, на теперішній час склався певний життєвий устрій, він отримує освіту та має коло спілкування саме за місцем теперішнього проживання у Швейцарській Конфедерації у м.Лугано, вул.Цюріх, 19. Відповідачем не надано доказів та обґрунтування відмови щодо надання дозволу на виїзд сина за межі України, наприклад: наміру на зміну місця проживання дитини разом з ним, заперечення у зв'язку з бажанням постійно спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні, чи будь-яких інших доказів, які в свідчили про обставини, що перешкоджають виїзду дитини разом з матір'ю за кордон. За встановлених обставин, з урахуванням того, що позивачка має тимчасове (до 2020 року) місце проживання у Швейцарській Конфедерації у м.Лугано, вул.Цюріх, 19, разом з сином [PERSON], який відвідує навчальний заклад за місцем проживання, отримує освіту та розвиток, має певне коло спілкування та налагоджений побут, належних та допустимих доказів, які б перешкоджали виїзду дитини за кордон, відповідачем не надано, відповідач перебуває в розшуку, тому суд вважає надати [PERSON] до [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за межі України до досягнення дитиною 16-ти років до 26.08.2021 року, з оформленням виїзних документів для проживання в Швейцарській Конфедерації в зоні Європейського союзу, без згоди батька [PERSON]. Виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, який без надання на теперішній час згоди батька не може перетинати кордон при в'їзді та виїзді з України, приймаючи до уваги безпідставне нехтування батьком своїх обов'язків щодо утримання дитини та прийняття участі в його вихованні та навчанні, що підтверджується матеріалами справи, а також зважаючи на те, що на теперішній час відповідач перебуває в розшуку за несплату аліментів, оскільки на території України не мешкає, тому суд вважає надати позивачці дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за межі України, саме до досягнення дитиною 16-ти років. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] до [PERSON] 640,00 гривень витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved