Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою та заявою про збільшення позовних вимог, у яких просила встановити факт проживання з [PERSON] однією сім'єю на його момент смерті та ведення з ним спільного господарства, визнати за нею право власності у порядку спадкування 1/4 частини земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], площею 1,9999 га., що розташована на території села Петрівка Петрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, яка залишилася після смерті [PERSON], , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] року померла її свекруха [PERSON]. Вона зі своєю свекрухою та її чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], проживали однією сім'єю більше ніж п'ять років до моменту смерті свекрухи і в подальшому проживала однією сім'єю з чоловіком свекрухи [PERSON] до моменту його смерті. Після смерті свекрухи залишилося спадкове майно, що складається з земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], площею 1,9999 га., що розташована на території села Петрівка Петрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, 3/4 часток земельної ділянки успадкував за заповітом внук [PERSON] - [PERSON], а 1/4 частки зазначеної земельної ділянки за законом успадкував чоловік [PERSON] - [PERSON], який помер [INFO] року. Так як на момент смерті у [PERSON] відсутні діти, та інші спадкоємці І-ої, ІІ-ої, та ІІІ-ої черги, а також на успадковану [PERSON] 1/4 частки земельної ділянки ним не було складено заповіту, тому у четверту чергу право на спадкування за законом має, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини відповідно ст. 1264 ЦК України. Заяву про прийняття спадщини нею було подано у встановленому порядку до державного нотаріуса Згурівської районної державної нотаріальної контори Київської області, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтво про право на спадщину відносно даної частки земельної ділянки, оскільки, у спадкоємця не виникло право власності на дану частку земельної ділянки, рекомендовано звернутися до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. У судове засідання представник відповідача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. У судове засідання представник третьої особи без самостійних вимог Середівської сільської ради не з`явився, надав суду заяву, у якій просив справу розглянути у його відсутність, підтверджує, що [PERSON] дійсно проживала за адресою: [ADDRESS] однією сім'єю з свекрухою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] на протязі більше ніж п'яти років, та доглядала [PERSON] по день його смерті [INFO], тобто на момент смерті (на момент відкриття спадщини) проживала з ним однією сім'єю. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні показали, що що [PERSON] дійсно проживала за адресою: [ADDRESS] однією сім'єю з свекрухою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] на протязі більше ніж п'яти років, та доглядала [PERSON] по день його смерті [INFO], тобто на момент смерті (на момент відкриття спадщини) проживала з ним однією сім'єю. Заслухавши представника позивача, допитавши свідків, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], після укладення шлюбу останній присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 8). Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] померла [PERSON] (а.с. 4), відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] помер [PERSON] (а.с. 6). Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом підтверджується, що на підставі заповіту [PERSON] від 22.03.2010 спадкоємцем 3/4 часток земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], площею 1,9999 га., що розташована на території села Петрівка Петрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, є [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку у праві власності на земельну ділянку не видавалося (а.с. 11). Постановою нотаріуса №849/02-14 від 20.04.2016 відповідачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв'язку з ненаданням передбачених законом документів, які б надавали право на спадкування за законом (а.с. 12). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частинами першою та п'ятою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Крім того, згідно зі ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Відповідно до роз'яснень п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Тобто, для підтвердження проживання однією сім'єю необхідно підтвердити факт ведення спільного господарства зі спадкодавцем, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально. Як вбачається з довідки Середівської сільської ради №112 від 12.03.2018, [PERSON] дійсно зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] однією сім'єю з свекрухою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] постійно, та доглядала [PERSON] по день його смерті [INFO] і вели спільне господарство (а.с. 10). Зазначена довідка, яка вийшли від Середівської сільської ради є офіційним документом органу місцевого самоврядування, і відповідно до положень ст. 95 ЦПК України є письмовим доказом, що містить відомості про обставини, які мають значення для справи. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, закон не визначає які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім'єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов'язком суду при їх оцінці. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач відповідно до вимог ст. ст. 76-81 ЦПК України надав суду належні, допустимі та достовірні докази, які детально були перевірені в судовому засіданні, на підтвердження факту проживання з [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд вважає, що позивач довів факт проживання однією сім'єю з [PERSON] не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, що дає йому право на спадкування за законом у четверту чергу, передбачене ст. 1264 ЦК України, оскільки реалізувавши свої спадкові права шляхом прийняття спадщини, вона набула прав на спадкове майно. За таких обставин, суд дійшов висновку, що [PERSON], прийнявши спадщину після смерті [PERSON], здійснила право на спадкування в порядку Глави 87 Книги шостої Спадкове право ЦК України (ст. 1268), однак не оформила право на спадщину, передбачене Главою 89 Книги шостої Спадкове право ЦК України, що в силу ч. 3 ст. 1296 ЦК України не позбавляє її права на спадщину. Тобто, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком на обмежена, тому отримання свідоцтва про право на спадщину є правом спадкоємця, яке він може здійснити у будь-який час. А відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, адже прийнявши спадщину у порядку, передбаченому статтями 1268, 1270 ЦК, він забезпечив своє право на отримання свідоцтва у майбутньому. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. На підставі ст.16, 328, 1264, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved