Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання договорів оренди землі недійсними посилаючись на те, що [INFO] померла його мати [PERSON]. Після смерті останньої він успадкував належну їй земельну ділянку площею 4,5080 га, яка перебуває в оренді у відповідача на підставі договору про оренду землі від 20.12.2005 року. Влітку він почав переоформлення документів, і виявив те, що між ним та відповідачем укладеного договір оренди землі від 05.12.2005 року строком на десять років, він також у власності має земельну ділянку розміром 4,45 га. Зазначені договори він та його мати не підписували і він вважає, що це є порушенням ст. 640 ЦК України, ст. 124 ЗК України. Вважав, що вище перелічені договори є недійсними, оскільки не підписувались не ним ні його матір'ю. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просив слухати справу у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі, не наполягав на проведені експертизи, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як підтверджується наявними в цивільній справі письмовими доказами, позивач відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] має у власності земельну ділянку розміром 4,45 га, яка розташована на території Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області /а.с.9/. [PERSON] відповідно до державного акту на право приватно власності на землю серії [NUMBER] мала у власності земельну ділянку розміром 4,51 га, яка розташована на території Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області /а.с.10/, 17.09.2014 року зазначена земельна ділянка була прийнята у спадщину заявником відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом /а.с.11/. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується світлокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с.14/. 05.12.2005 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі на строк 10 років зі сплатою 1,5 % орендної плати від нормативно грошової оцінки землі. Договір скріплено підписами позивача та відповідача. Договір зареєстровано у Новоархангельському відділі Кіровоградської регіональної філії ДЗК 06.04.2006 року за № 401. Акти про передачу та прийом земельної ділянки та про визначення меж земельної ділянки в натурі складено 06.04.2006 року та підписано сторонами договору /а.с.5-6/. 20.12.2005 року між [PERSON] та відповідачем укладено договір оренди землі на строк 10 років зі сплатою 1,5 % орендної плати від нормативно грошової оцінки землі. Договір скріплено підписами [PERSON] та відповідача. Договір зареєстровано у Новоархангельському відділі Кіровоградської регіональної філії ДЗК 06.02.2006 року за № 51. Акти про передачу та прийом земельної ділянки та про визначення меж земельної ділянки в натурі складено 20.12.2006 року та підписано сторонами договору /а.с.7-8/. Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», надалі «Пленум» , зокрема в п. 8 визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. З вищезгаданого убачається, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам закону; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. За правилами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.( ч.1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі») Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст.15 Закону України «Про оренду землі», а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19, цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. У силу положень цієї статті Закону акт приймання-передачі об'єкта оренди виступає невід'ємною частиною договору оренди. Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) ч.2 ст. 207 ЦК України. Статтею 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції, що діяла на момент вчинення правочину, встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації. Статтею 34 Закону України "Про оренду землі" передбачено повернення орендодавцеві земельної ділянки на умовах, визначених договором у разі припинення або розірвання договору оренди землі. Пленум в п. 10 постанови роз'яснив, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності укладеного між сторонами договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Представник відповідача в судові засідання у призначені судом дні не з'являвся, що на думку суду є безумовною підставою вважати про те, що зазначені вище договори укладені у відсутності його матері та самого позивача та даними особами не підписувались. Таким чином, оскільки позивач та його померла мати як орендодавці не підписували спірні договори оренди, згоди та повноважень на їх укладення й підписання іншій особі не надавали, а тому суд вважає доведеною відсутність у останніх волевиявлення на укладення договорі оренди землі, а самі договори, виходячи з положень передбачених ч.1 ст. 215 ЦК України, - є недійсними у зв'язку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимоги, встановленої ч. 3 ст. 203 ЦК України. А тому суд враховуючи положення вищеперелічених статей приходить до висновку про доцільність задоволення заявленого цивільного позову. В свою чергу з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved