Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що на підставі свідоцтва про право власності від 01.11.1994 року № 1790 йому належить квартира за адресою: [ADDRESS]. Крім позивача у вказаній квартирі зареєстрований його син - відповідач по справі - [PERSON], але він з 2009 року там не проживає, комунальні послуги не сплачує, в утриманні квартири не допомагає. У зв'язку з наведеним позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні ним вказаним жилим приміщенням шляхом зняття відповідача з реєстрації та зобов'язати СГІРФО зняти відповідача з реєстрації. Згодом позивачем було уточнено назву відповідача - Краснодонське МВ УДМС України в Луганській. Позивач [PERSON] надав суду письмову заяву, якою підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час слухання справи був повідомлений належним чином в порядку ч. 5 та 9 ст. 74 ЦПК України судовоми повістками та через оголошення у пресі, про що у справі є відповідні докази. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169, 224 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 16 січня 2014 року відповідно до ст. 225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Від представника відповідача Краснодонського МВ УДМС України в Луганській області Смирнової І.Д. через канцелярію суду надійшла письмова заява, в якій вона проти задоволення позовних вимог позивача не заперечувала, просила розглянути справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності від 01.11.1994 року № 1790 (дублікату) належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 7). За відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМСУ в Луганській обл., ТОВ «Зеніт-Т1» та згідно з домовою книгою, станом на 23.09.2013 року за вказаною адресою крім позивача зареєстрований також відповідач [PERSON] (а.с. 5, 11-13). Згідно з письмовими поясненнями сусідів позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідач понад три роки не проживає за вказаною адресою (а.с. 8-10). Позивач зазначає, що відповідач є його сином, про що також зазначено у довідці ТОВ «Зеніт-Т1» (а.с. 5). У позові зазначено, що [PERSON] з 2009 року не проживає за вказаною адресою, комунальні послуги не сплачує, в утриманні квартири не допомагає, чим чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні позивачем його власністю. У ст. 383 ЦК України серед іншого зазначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Під час розгляду справи позивачем доведено, що він є власником жилого приміщення за адресою: [ADDRESS]. Суд вважає обґрунтованим твердження позивача щодо того, що наявність реєстрації [PERSON] за наведеною адресою спричиняє йому багато незручностей та не дозволяє в повній мірі розпоряджатись належною йому нерухомістю. В матеріалах справи наявні достатні докази того, що відповідач понад чотири роки не проживає за зазначеною адресою. При цьому суд ураховує, що відповідач не скористався правами, передбаченими ст. ст. 27, 30 ЦПК України, та не виконав обов'язок, встановлений ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не з'явившись у судові засідання та не надавши жодних належних та допустимих доказів у підтвердження поважності причин своєї відсутності понад встановлені строки, хоча був неодноразово повідомлений про розгляд даної справи належним чином в порядку частин 5 та 9 ст. 74 ЦПК України, про що у справі є відповідні докази. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити даний позов у межах заявлених вимог та на підставі наявних доказів в порядку ч. 1 ст. 11 ЦПУ України, усунути перешкоди у користуванні позивачем вказаним жилим приміщенням шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування цим житлом внаслідок відсутності без поважних причин понад один рік та зобов'язати Краснодонський МВ УДМС України в Луганській області зняти відповідача з реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 114, 70 грн., підтверджена відповідною квитанцією (а.с. 1).

Outcome: approved