Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] Відділу Державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, ПАТ «Укргазбанк» про звільнення майна з під арешту, в якому прохав зняти арешт із заставного майна, який був накладений постановою державного виконавця Октябрьського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Дрібної Ю. В. від 18.01.2012 року (ВП № 30735043), а саме: квартиру яка розташована за адресою: [ADDRESS] що належить на праві власності [PERSON], дата народження: [INFO], адреса: [ADDRESS] ІПН: [NUMBER]. У судове засідання представник позивача не з»явився, направивши на адресу суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позов підтримав, прохав задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції в судове засідання не з»явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача ПАТ «Укргазбанк» в судове засідання не з»явився, направивши на адресу суду про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Згідно ст. 169,224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу по суті у відсутність сторін на підставі наявних по справі доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, надані докази, та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, відповідно до укладеного договору № РLOKGK00000108 від 27.09.2007 року [PERSON] отримав кредит у вигляді простої кредитної лінії у розмірі 59511,00 дол. США на наступні цілі: купівля квартири, а також у розмірі 10511,00 дол. США на сплату страхових платежів, строком до 27.09.2027 р., [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору [PERSON] зобов'язався в період з « 03» по « 10» число щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Приват Банк» і [PERSON] 27.09.2007 р. уклали договір іпотеки № б/н (надалі - договір іпотеки). Згідно п. 33.3. договору іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 42,8 кв.м., житловою площею 28,00 кв.м, яка розташована адресою: [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2007 р. за реєстровим 3684 реєстраційний номер об'єкту 19625413. Вище вказані обставини підтверджуються кредитним договором, договором іпотеки. У зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договор № РLOKGK00000108 від 27.09.2007 року, за останнім виникла прострочена заборгованість. Рішенням Октябрьського районного суду м. Полтави від 21.04.2014 р. По справі 21073/09 позовні вимоги ПАТ «Приват Банк» були задоволені повністю, а саме: звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру яка розташована за адресою : [ADDRESS] шляхом продажу квартири ПАТ «Приват Банк» укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання ПАТ КБ «Приват банк» всіх повноважень необхідних здійснення продажу, також стягнуто судові витрати. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. У порядку ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Згідно договору застави звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя може здійснюватися шляхом продажу предмета застави із укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 2 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем. 18.01.2012 року постановою [PERSON] Відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 30735043, накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] Виконавче провадження № 30735043 було відкрито державним виконавцем Дрібною Ю. А. на підставі заяви про примусове виконання виконавчого листа № 2-3715/09 від 17.11.2011 року виданим Октябрським районним судом м. Полтави на користь ПАТ "Укргазбанк" Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999р. та ст.. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: - виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення боржника коштів; - коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. У даному випадку, по-перше: право іпотеки виникло у «Приват банку», як зазначено вище 27.09.2007 року, а постанова про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження була винесена 18.01.2012 року, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки; по-друге: станом на « 17» вересня 2013 року заборгованість Відповідача 1 перед ПАТ КБ «Приват банк» складає 170120.17 дол. США, що значно перевищує вартість предмету застави. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Згідно ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Статтею 52 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з - під арешту. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно.

Outcome: approved