Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Григорівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок та надвірні будівлі, які розташовані в с.Григорівка Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Першотравневій,12, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вищевказане домоволодіння відноситься до типу «колгоспних дворів» і належало її покійному батьку [PERSON], який помер 30.10.2015 року, проте, у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належне батьку домоволодіння, позивач не може належним чином зареєструвати своє право власності, що позбавляє її можливості в повній мірі реалізувати свої права на успадковану нею нерухомість, тому за захистом своїх прав вона змушена звернутися до суду. Сторони в судове засідання не з»явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі; представник відповідача заперечень проти позову [PERSON] не подав. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши усі докази по справі, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння, яке розташоване в с.Григорівка Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Першотравневій,12, має статус колгоспного двору і станом на 15.04.1991 року його членами були [PERSON] голова двору та його дружина [PERSON], яка вибула 01.06.1995 року (а.с.8). Згідно з довідкою Григорівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області від 27.10.2016 року № 03-07/484, [PERSON] не мала частки у колгоспному дворі, розташованому в с.Григорівка Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Першотравневій,12. (а.с.36). [PERSON] померла 30.01.2007 року; із заявами про прийняття спадщини після її смерті ніхто із спадкоємців до нотаріуса не звертався (а.с.37, 34). Батько позивача [PERSON] помер 30.10.2015 року; на момент смерті він був зареєстрований і постійно проживав один в [INFO] (а.с.11). Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 06.10.2016 року №2436/01-16 від 06.10.2016 року, спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] була відкрита 24.02.2016 року за заявою про прийняття спадщини [PERSON]; у справі наявний заповіт № 48 від 16.01.2008 року, посвідчений Григорівською сільською радою на все майно на ім»я [PERSON] (а.с.26,27). Таким чином, позивач, окрім іншого, успадкувала після смерті батька домоволодіння, розташоване в с.Григорівка Бахмацького району Чернігівської області, вул.Першотравневій,12. Проте наразі [PERSON] не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на вищевказану спадщину та належним чином зареєструвати своє право власності на успадковану нерухомість, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які посвідчують право власності спадкодавця на належне йому майно. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.6 Постанови від 22.05.1995 року № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами), до правовідносин, що виникли до 15.04.1991 року, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно Закону УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" (від 02.06.1968р.) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію ЗУ «Про власність» 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Згідно з повідомленням КП «Прилуцьке МБТІ» від 23.05.2016 року, станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок, розташований в с.Григорівка Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Першотравневій,12, не зареєстровано (а.с.13). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька, у встановленому законом порядку прийняла спадщину, в померлого спадкодавця відсутні правовстановлюючі документи на належний йому будинок з господарськими будівлями, які розташовані в с.Григорівка Бахмацького району Чернігівської області, по вул. Першотравневій,12, що перешкоджає позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове нерухоме майно у нотаріуса, тому суд вважає за можливе її позов задовольнити. Також, відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності до ст.1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. На підставі викладеного,

Outcome: approved