Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те що вона є власником будинку № 16 по вул.Білоцерківська в с.Чорвоне Фастівського району. З відповідачем шлюб не реєстрували, однак він був зареєстрований у вказаному будинку на підставі типового договору від 06.02.2007 року, терміном на 1 рік. Більше трьох років відповідач у будинку не проживає, договір найму житла закінчився ще у 2008 році. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період його не проживання не існує. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала та просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом у її будинку за № 16 по вул. Білоцерківська в с. Чорвоне Фастівського району. В судове засідання відповідач повторно не зявився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. Зі згоди позивача, суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON], позивач по справі є власником будинку № 16 по вул. Білоцерківська в с. Червоне Фастівського району Київської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Фастівським МБТІ від 21.04.2004 року, номер витягу 3391016. Між позивачем та відповідачем було укладено Типовий договір найму житлового приміщення від 06 лютого 2007 року. Згідно умов вказаного договору позивач надала, а відповідач прийняв дві житлові кімнати в будинку 16 по вул.Білоцерківській в с Червоне Фастівського району Київської області. Строк дії договору з 06.02.2007 по 06.02.2008 рік. На підставі даного договору відповідача було зареєстровано у вказаному будинку. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно пояснень позивача відповідач по справі, за адресою реєстрації в будинку № 16 по вул. Білоцерківська в с. Червоне Фастівського району не проживає більше ніж три роки, мешкає за адресою свого сина в м.Києві. Всі витрати, повязані з утриманням та обслуговуванням будинку, сплатою комунальних платежів і податків покладені тільки на неї. Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації більше ніж три роки підтверджено і показами свідків [PERSON] та [PERSON] допитаних в судовому засіданні. Відповідно до п.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі вітсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В той же час, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.169 ЖК України, у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобовязані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення ? підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, підстави для відмови у задоволенні останніх судом не вбачаються. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Небажання відповідача надавати докази зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України.

Outcome: approved