Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням, вказуючи на те, що відповідно до договору дарування від 15.01.2015 р. вона є власником 3/5 частин домоволодіння та 0,0277 га земельної ділянки, що розташовані в м. Черкаси по вул. Глінки 15. Згідно даних будинкової книги у домоволодінні зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідачі з 18.07.2013 року в даному будинку не проживають та не користуються ним. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинковолодінням №15 по вул. Глінки в м. Черкаси. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що на підставі договору дарування частини житлового будинку від 16.01.2015 року [PERSON] є власницею 3/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по вул. Глінки, 15/ вул. Атамановського, 44 в м. Черкасах, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №32316480 від 16.01.2015 р. Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 16.01.2015 року [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,0277 га розташованої за адресою вул. Глінки, 15/ вул. Атамановського, 44 в м. Черкасах. Відповідно до довідки Комітету самоорганізації населення мікрорайону «ЗЕЛЕНИЙ» №1048 від 28.07.2011 р. в даному будинковолодінні зареєстрований [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідачі [PERSON], [PERSON], які зареєстровані, але не проживають. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Згідно\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно договору дарування частини житлового будинку від 16.01.2015 року попереднім власником 3/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по вул. Глінки, 15/ вул. Атамановського, 44 в м. Черкасах був [PERSON]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у даному будинковолодінні як члени сім»ї власника. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України у справі №6-158/14ЦС від 05.11.2014 року, право членів сім»ї власника будинку , користування цим житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім»ї якого вони є; із припиненням права власності особи, втрачається право користування житловим приміщенням у членів його сім»ї.. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним залишено без задоволення. Дане рішення набрало законної сили. Отже станом на сьогодні, позивачка є власницею даного будинковолодіння, однак не може реалізувати свої права відносно своєї власності, оскільки в даному будинку зареєстровані відповідачі, які не є членами її сім»ї. Згідно\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 9 Житлового кодексу\~УРСР (надалі\~ЖК УРСР) визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до\~ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства\~(наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Разом із тим встановлено, що право відповідачів користування даним будинком виникло на підставі права власності попереднього власника [PERSON], зі згоди якого вони були зареєстровані у вказаному житлі. Однак попередній власник будинку по вул. Глінки, 15/ вул. Атамановського, 44 в м. Черкасах подарував даний будинок [PERSON] Відтак з моменту укладення договору 16.01.2015 року [PERSON], припинено право відповідачів на користування\~спірним будинковолодінням, оскільки між відповідачами та теперішнім власником будинку спільного господарства не ведеться. Встановивши, що між сторонами фактично не мають місце сімейні стосунки, відповідачі, як члени сім'ї колишнього власника будинку, втратили право на користування ним і проживання в ньому, оскільки припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів сім'ї на користування цією квартирою. Передбачаючи право власника жилого будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири). Таким чином, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Аналогічні висновки містяться в ухвалах Верховного Суду України у справах: №6-10723св08, № 6-2778св08, №6-55662св10, згідно з якими право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Як пояснила у судовому засіданні свідок [PERSON] вона є сусідкою позивачки. Фактично у спірному будинку відповідачі не проживають з 2011 року. Їй відомо, що існує рішення про вселення відповідачів до даного будинку як членів сім»ї [PERSON], В 2011 році відбулось вселення, але відповідачі забрали лише меблі та речі і виїхали з будинку і по даний час там не проживають. Свідки [PERSON] та [PERSON] дали аналогічні покази. Факт не проживання відповідачів у спірному житлі також підтверджується актами про не проживання, завірені головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Зелений». За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення.

Outcome: approved