Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до приватного підприємства «Світвуд Україна» про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що вони із відповідачем уклали договір позики, предметом якого було передання грошових коштів у власність відповідача в сумі 42270 доларів США, що складає 999263 гривні. Однак позичені гроші не повернув, що підтверджується письмовою розпискою. В підтвердження існування боргу позивачі представили суду письмову розписку відповідача на вказану суму, згідно якої відповідач повинен повернути гроші до 28.02.2013 року. Просили суд стягнути з відповідача на їх користь 999263 гривні та судові витрати понесені ними при подачі позову до суду. В судове засідання 29.12.2016 року представник позивачів та позивач не з'явилися, однак від представника позивачів [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач і його представники в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, але в подальшому до суду не з'являлись, при цьому відповідач в особі [PERSON] та третя особа декілька раз переносив судові засідання по різних причинах, які судом поважними не визнані. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, відповідно до аналізу яких, суд переконався в необхідності задоволення позовних вимог в повному обсязі. Так судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] передали ПП «Світвуд Україна» в особі директора [PERSON], грошові кошти у власність в сумі 42270 доларів США, що складає 999263 гривні. Передача грошей оформлена письмовою розпискою, згідно якої ПП "Світвуд Україна" в особі директора [PERSON] та його партнера для ведення бізнесу отримало від позивачів позику на вказану суму. При цьому сторони обумовили і дату повернення грошей, а саме не пізніше 28.02.2013 року з винагородою 2 % за кожен місяць користування грошима. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку саму кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина друга статті 1047 ЦК України визначає, що на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Аналізуючи обгрунтування позову, пояснення відповідача, а також розписку як доказ та її зміст, суд вважає, що між сторонами виникли цивільні правовідносини пов'язані з позикою грошей. Відповідно до цих правовідносин позивач передав відповідачу 42270 доларів США, що складає 999263 гривні. При цьому між сторонами було погоджено і термін повернення грошей, а саме до 28.02.2013 року, про що зазначалося в письмовій розписці. Таким чином виходячи із наявної у позивачів оригінальної розписки очевидним є те, що відповідач позичив і отримав від позивачів визначену суму грошей та зобов'язався її повернути але свої зобов'язання до визначеного строку не виконав і борг не повернув. Заперечення відповідача пов'язані із неотриманням грошей суд вважає надуманим оскільки, як вже зазначалось виникнення і існування правовідносин, пов'язаних із позикою грошей між сторонами, суд вбачає із тексту вказаної розписки та факту наявності самої розписки у позикодавця, а із характеру дії, яка закладена в слові «повернути», яке відповідач застосував при написанні розписки, вбачається попередня дія «взяти» або «позичити». За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Такий правовий висновок Верховний суд України виклав у своїй постанові від 08.06.2016 року у справі №6-1103 цс 16. Згідно вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Виходячи iз встановлених судом обставин та вiдповiдних їм правовiдносин та зважаючи на те, що позивачем на підтвердження укладення договору позики надано суду письмову розписку від 02.11.2012 року, а порушення зобов'язання сталося по винi вiдповiдача, який свої заперечення в суді не доказав суд знаходить, що позовнi вимоги являються обгрунтованими, доказаними i такими, що пiдлягають повному задоволенню. На думку суду, відповідач зобов'язаний повернути позивачам не тільки позичену суму грошей, але і обумовлену договором позики винагороду за користування коштами, що відповідає положенням ст.1048 ЦК України.

Outcome: approved