Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що вона почала зустрічатися з відповідачем з 2005 року. Оскільки вона була неповнолітньою, проживали вони окремо, іноді вона ночувала в нього, потім вони арендували квартиру. В 2009 році вона завагітніла від відповідача та 26.08.2009 року в них народилась донька [PERSON]. Після її народження відповідач відмовився зареєструвати шлюб, а також відмовився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Тому, реєстрація дитини відбулась за її прізвищем, а по батькові дитини записали за її вказівкою «Максимівна». Тривалий час вона продовжувала спілкуватися з відповідачем, він, в свою чергу, визнавав дитину [PERSON], як свою доньку, піклувався про неї, допомагав матеріально, відпочивали як одна сімя. Але сімейне життя з відповідачем було припинено остаточно після народження нею другої дитини, батьком якої він себе не визнав та припинив будь-яке спілкування з нею та з донькою [PERSON] Також, з часу припинення спілкування відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча зобовязаний, оскільки є її батьком. Тому вона просить визнати відповідача батьком [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки в розмірі ? частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та пояснив, що він дійсно є батьком [PERSON], [INFO], та згоден виплачувати аліменти на її утримання. Крім того, зазначив, що не відмовлявся зареєструвати шлюб та подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, не зробив цього, оскільки позивачка на той час була неповнолітньою та ще знаходячись у пологовому будинку, разом зі своєю матірю, без його відому, здійснили реєстрацію про народження дитини. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що відповідач є батьком дитини [PERSON], проте матеріальної допомоги на її утримання не надає. Свідок [PERSON], яка є матірю відповідача, в судовому засіданні підтвердила, що [PERSON] є донькою відповідача та пояснила, що відповідач не заперечує надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, проте зазначила, що позивачка не надає молжливості спілкування з донькою. Вислухавши позивачку, відповідача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON], [INFO], проживала з [PERSON] без укладення шлюбу, оскільки на той час була непонолітньою особою. 26.08.2009 року в них народилась донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 251794, зареєстрованого Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 838 (а.с. 6). Згідно свідоцтва про народження реєстрацію проведено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, де батько був записаний зі слів матері, оскільки вони з відповідачем не перебували у зареєстрованому шлюбі. З довідки про склад сімї від 12 червня 2014 року, встановлено, що неповнолітня [PERSON], [INFO] проживає з матір'ю [PERSON] (а.с.7). Також, судом встановлено, що дитина знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає, вихованням не займається, хоча працездатний та має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України, при народжені дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 Сімейного Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв'язку з тим, що відповідач визнає батьківство та згоден сплачувати аліменти на утримання дитини, враховуючи його матеріальний і сімейний стан, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому судовий збір підлягає до стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved