Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про звільнення з-під арешту належного йому майна, що накладений 15 квітня 2009 року, 4 червня 2009 року, 3 серпня 2011 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції під час здійснення виконавчого провадження. Ухвалою судді від 18.09.2019 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Ухвалою суду від 25.10.2019 року за заявою представника відповідача -акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - його замінено правонаступником публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк». На підставі ухвали суду від 25.11.2019 року за заявою акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» його замінено правонаступником - товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал». В позові позивач зазначив, що під час відвідування нотаріальної контори в інтересах нотаріального посвідчення правочину дізнався про наявність трьох арештів, накладених на все його майно державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції. Його звернення до відділу державної виконавчої служби з заявою про надання роз`яснення про підстави накладення арешту увінчалось отриманням відповіді про наявність двох виконавчих проваджень щодо позивача, стягувачем по яких є акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», в межах яких державним виконавцем під час відкриття провадження, а саме: 4 червня 2009 року та 6 квітня 2009 року, застосовані заходи забезпечення виконавчого провадження у виді арештів належного позивачеві майна. Означені виконавчі документі у відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» направлені до Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на підставі постанов державних виконавців від 21.08.2009 року та від 22.08.2009 року. Окрім цих проваджень, у відділі перебувало провадження про стягнення з [PERSON] на користь акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у сумі 16253 грн. 01 коп., зазначений в якому реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника співпадає з відповідним номером позивача. Вказаний виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Як випливає із вказаної відповіді, в теперішній час в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області виконавчих проваджень відносно [PERSON] не перебуває. Згідно інформації Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в провадженні відділу відкритих виконавчих проваджень, боржником по яких є [PERSON] , немає. Наявність вказаних обтяжень у відсутність виконавчих проваджень обмежують позивача в реалізації повною мірою охоронюваного національним та міжнародним законодавством права власності. У зв`язку з викладеним позивач просить звільнити належне йому майно з-під арештів. В судове засідання позивач не з`явився. Його представник надав суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та розгляд справи у його відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи, у зв`язку з чим суд в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України знаходить за можливе вирішувати справу без участі позивача і його представника. Представники відповідачів, належним чином повідомлених про час та місце вирішення справи, до суду не з`явилися, що за умови згоди представника позивача, висловленої в письмовій заяві, є підставою для ухвалення заочного рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що на підставі постанов державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ від 15.04.2009 року у виконавчому провадженні № 12398283, реєстраційний номер обтяження 8652642 (1); від 04.06.2009 року у виконавчому провадженні № 13143078, реєстраційний номер обтяження 8775996 (2); від 03.08.2011 року у виконавчому провадженні № 27973236, реєстраційний номер обтяження 11463240 (3) накладений арешт на майно боржника під час здійснення виконавчого провадження (а. с. 8-10). На підставі постанов державного виконавця від 21.08.2009 року та від 22.08.2009 року виконавчі провадження направлені до Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ (а. с. 9). На час звернення позивача до суду виконавчих проваджень про стягнення з нього грошових коштів на користь фінансової установи ані в Комунарському, ані в Шевченківському відділі державної виконавчої служби не перебуває. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на момент вчинення вказаних заходів забезпечення виконавчого провадження, примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, а згідно із ст. 1 Закону виконавче провадження це сукупність дій, що спрямовані на примусове виконання рішень судів. Суд вважає, що державні виконавці, в провадженні яких перебували виконавчі документи, діяли правомірно, прийнявши оскаржуваний захід забезпечення виконавчого провадження. Доля виконавчих проваджень судом не встановлена. У відповідності до ст. 59 закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (1); надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника (2); отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах (3); наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням (4); відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно (5); отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову (6); погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника (7); отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову (8); підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону (9). У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, як випливає із змісту частини 5 ст. 59 Закону. У зв`язку з викладеним суд не вбачає в діях державного виконавця, уповноваженого на неухильне дотримання законності під час здійснення виконавчого провадження, ознак протиправності. Разом з тим, відсутність виконавчих провадження з 2009 року в провадженні підрозділів виконавчої служби за умови закінчення строку виконавчої давності позбавляє сенсу вжитий державним виконавцем захід виконавчого провадження, суперечить змісту ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що арешт застосовується для забезпечення реального виконання рішення, і посягає на право особи реалізовувати своє право власника повною мірою. Непорушність права власності гарантована Основним Законом України. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, а із змісту ст. 391 ЦК України випливає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права володіння та розпорядження своїм майном. Право власника захистити своє речове право внормоване наведеними положеннями закону, а також випливає із змісту роз`яснень пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідно до якого позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником цього майна. У зв`язку з викладеним суд вважає за можливе захистити право заявника та ухвалити про скасування арешту на належне йому як боржнику у виконавчому провадженні майно. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved