Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом (з урахуванням зменшених позовних вимог) про визнання заповіту недійсним, мотивуючи тим, що [INFO]. помер їх родич [PERSON]. 06.08.2008року [PERSON] склав заповіт, яким заповів відповідачу [PERSON] належну йому квартиру [ADDRESS]. Даний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Савенком В.С. Також зазначили, що починаючи з 2006р. поведінка покійного [PERSON] змінилась, почались провали в пам'яті, по декілька днів не виходив з квартири. З 2008р. був поставлений на обліг та перебував під консультативним наглядом диспансерному відділенні №1 КМПНЛ та лікувався в психіатричному відділені, а відтак в момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій, позивачі просили суд задовольнити заявлені вимоги, визнати заповіт недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги з викладених обставин зазначених в позовній заяві, просили визнати заповіт недійсним, зазначивши, що на день складання заповіту покійний [PERSON] перебував у психічному стані і не усвідомлював свої дії та не міг керувати ними. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи у його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити та визнати заповіт недійсним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але в судовому засіданні 14.04.2015р. приводився до присяги в якості свідка, пояснив, що покійний [PERSON] був йому рідним дядьком, під час складання заповіту перебув в нормальному стані, значення своїх дій розумів. Стан здоров'я [PERSON] погіршився лише у вечері і тому його доставили до Інституту нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова для обстеження. Крім того, зазначив, що на момент складання заповіту був дієздатним та працював у Київському національному університеті технологій та дизайну на посаді доцента кафедри ТТВ. Також, як відповідач по справі просив позовні вимоги не задовольняти. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення заявлених вимог, зазначали, що заповіт був складений за волею та особистим бажанням покійного [PERSON]. Докази на які посилаються позивачі не свідчать про те, що в момент складання заповіту він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними, а тому, в зв'язку з необґрунтованістю просили відмовити в задоволенні. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідка, дослідивши матеріали справи, висновок судово-психіатричної експертизи, спадкову справу, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого відділом реєстрації смерті у м.Києві, 29.05.2012р. 06.08.2008 року (14 годин 40 хвилин) [PERSON] склав заповіт, яким заповів відповідачу [PERSON] належну йому квартиру [ADDRESS]. Зі змісту заповіту вбачається, що даний документ посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савенком В.С. Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний ним у моїй присутності. Особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено. У зв'язку з похилим віком заповідача, заповіт посвідчено в його помешканні за адресою: [ADDRESS]. Зареєстровано в реєстрі за № 3208. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України, закріплене право фізичної особи з повною цивільною дієздатністю на заповіт. Право на заповіт здійснюється особисто. У відповідності з ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Загальні вимоги до форми заповіту визначаються ст. 1247 ЦК України: заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу); заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. У відповідності до п. 11 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах території діяльності держнотконтори чи визначеного для приватного нотаріуса нотаріального округу. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи та ін.) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивачі зазначали, що у [PERSON] з 2006р. з'явились провали в пом'яті, а з 2008р. почастішали випадки не сприйняття дійсних подій, виявляв порушення мови і ходи. Крім того, він зловживав спиртними напоями, неодноразово травмував голову, а відтак складаючи заповіт [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи, суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину (п.16 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Як встановлено в судовому засіданні рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27.04.2009р., [PERSON] визнано недієздатним та призначено опікуном [PERSON] Відповідно до витягу із історії хвороби [PERSON] № 10121 Інституту нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова, дата лікування з 07.08.2008р. по 15.08.2008р. зазначено, що скарги були на зниження пам'яті, порушення мови, ходи, сечовиділення (нетримання), порушення координації, часто падає. Зі слів родичів, вищевказані симптоми виникли за останній рік з поступовим наростанням. Відповідно до Висновку призначеної судом посмертної судово-психіатричної експертизи №1072 від 19.12.2014року, складеної експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи (голова комісії - [PERSON]; член комісії - [PERSON]; лікар-доповідач - [PERSON]), в якій зазначено, що узагальнений аналіз матеріалів цивільної справи і наданої на підекспертного ([PERSON].) медичної документації переконливо свідчить, що підекспертний на другу половину дня 06.08.2008р. виявляв симптоматику синдрому порушеної свідомості (по типу оглушення), що виник у нього внаслідок перенесеного ним 03.08.2008р. гострого порушення мозкового кровообігу. Дана клінічна симптоматика також була наявною і в період часу - 14год.40хв. 06.08.2008р., коли підекспертний ([PERSON].) склав оспорюваний заповіт та коли він, на підставі вищезазначеного, за своїм психічним станом не усвідомлював свої дії та не міг керувати ними. [PERSON] на день складання заповіту від 06.08.2008р. страждав психічним порушенням у вигляді Синдрому порушеної свідомості по типу оглушення, внаслідок гострого порушення мозкового кровообігу на тлі дисциркуляторної енцефалопатії судинного ґенезу і за своїм психічним станом тоді він не усвідомлював свої дії та не міг керувати ними. Покази відповідача [PERSON] в якості свідка, суд оцінює критично, оскільки саме на нього складений заповіт і тому він є зацікавленою особою. Таким чином, відповідачем та його представниками суду не надано достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про абсолютну спроможність [PERSON] розуміти значення своїх дій та керувати ними в момент вчинення оспорюваного правочину. Відповідності з ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки позивачами надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог, як це передбачено ст.60 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved