Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 14.04.2006 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області складено відповідний актовий запис № 431 та видано свідоцтво про шлюб. Від шлюбу мають дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та перебувають на його повному утриманні. Подружні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть. Вони разом дійшли згоди, що неповнолітні діти будуть проживати разом з батьком за адресою: [ADDRESS], оскільки відповідач має намір виїхати на постійне місце проживання за кордон. А тому просить суд розірвати шлюб та визначити місце проживання дітей разом з батьком за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з»явився, надав через канцелярію суду 14.09.2016 року заяву, в якій позов підтримує, просив його задовольнити та розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання також не з»явилася, надала 14.09.2016 р. через канцелярію суду заяву, в якій зазначила, що позов визнає та просила розглядати справу за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 14 квітня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 431. Прізвище відповідача після державної реєстрації - « [PERSON]».( а.с. 5) Від цього шлюбу подружжя має малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]( а.с.13,14). Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, наміру зберегти сім»ю не мають. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Примирення між сторонами не можливе. За таких обставин, суд знаходить, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін і при таких обставинах шлюб сторін доцільно розірвати. Як стверджує позивач, діти [PERSON] та [PERSON], проживають разом з ним за адресою: [ADDRESS], знаходяться на його утриманні та вихованні. Як вбачається з договору від 22.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевковою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2524( а.с.15,16), сторони дійшли згоди, щодо визначення місця проживання дітей, в забезпеченні умов життя дітей та їхньому вихованні.. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони досягли згоди щодо місця проживання дітей, а також ту обставину, що на даний час малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем , знаходяться на його утриманні та вихованні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині визначення місця проживання дітей.

Outcome: approved