Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 27.11.1999 р. взяла шлюб із відповідачем, та подружжя у період шлюбу набуло у власність нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Оскільки спільне життя не склалося (відповідач, за переконанням позивача, був нездатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ленами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби), шлюб на підставі рішення суду був припинений внаслідок його розірвання. Разом з тим, після того, як позивач звернулася із позовом до суду про розірвання шлюбу, відповідач щодня провокував конфлікти в родині, поводився агресивно та 06.12.2012 р. під час сварки вдарив позивача по голові та вигнав з дому у легкій одежі, не зважаючи на зимову пору року. У зв'язку з насильницькими діями Амур-Нижньодніпровський РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області провів із [PERSON] профілактичні заходи щодо його протиправної поведінки, його попереджено про недопустимість вчинення насильства в родині. Окрім того, позивач звернулася із заявою до АНД РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про самоуправні дії [PERSON], яка зареєстрована в ЄДР за №12013040630002490. 10.10.2013 р. Амур-Hижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу ухвалено рішення про задоволення позову; позивач відновила дошлюбне прізвище «[PERSON]». Як зазначається позивачем при зверненні до суду з того часу, як відповідач вигнав її з дому, вона неодноразово зверталася до нього із проханням надати можливість користуватися частиною своєї власності та просила надати дублікат ключів від квартири [ADDRESS], але на всі прохання отримувала відмову. За даним фактом позивач також зверталась до комунального житлово - експлуатаційного підприємства №23, до дільничного інспектора Кочеткова С.В. з метою вплинути на відповідача та допомогти вирішити це питання, але отримала відповідь, що це цивільно-правові відносини та запропоновано звернутися до суду. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогами не перешкоджати їй здійснювати її майнові права щодо користування житловою площею, однак, усі спроби були марними, та на даний час позивач не має доступу до житла у зв'язку з перешкодами, які чинить відповідач. Предмет позову становить вимога про зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні власністю - квартирою [ADDRESS], про усунення [PERSON] перешкод у користуванні власністю - квартирою [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS], про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 (п'ять тисяч) грн. Підставу позову становлять приписи ст.ст. 3, 23, 317, 319, 383, 391, 1167 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» тощо. У судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позову підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд повністю задовольнити поданий позов. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях та правом надання заперечень проти позов, та суд за згодою позивача та представника позивача суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у порядку заочного розгляду справи. Заслухав пояснення позивача, представника позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. За ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності; аналогічне положення й міститься у ч. 1 ст. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним, та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлений на підставі наданих позивачем у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України доказів факт набуття позивачем права власності на нерухоме майно - ? частину квартири [ADDRESS]; іншим співвласником квартири є відповідач (а.с.7). місце проживання позивача зареєстровано за цієї адресою. 10.10.2013 р. рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу шлюб розірваний. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону N475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК). Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом вставлено, що позивач позбавлена здійснювати права власника через протиправну поведінку відповідача, який, застосовуючи насилля відносно позивача, вигнав позивача з квартири; зазначене стало приводом для звернення позивача до компетентних органів, утім, порушені права позивача поновлені не були (а.с.15,16). Відповідно до ч.ч. 4 та ч. 5 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України. Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). Таким чином, виходячи з аналізу зазначених вище правових норм та встановлених судом фактів, для суду з метою поновлення порушених прав позивача, як власника, вбачаються підстави для ухвалення рішення про про зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні власністю - квартирою [ADDRESS], про усунення [PERSON] перешкод у користуванні власністю - квартирою [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. Розв'язуючи вимогу позову про відшкодування моральної шкоди, суд погоджується із слушністю доводів позивача щодо наявності підстав для такого відшкодування, виходячи з наступного. Відповідно ст. 23 ЦК України особа мас право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Задовольняючи позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наявності передбачених ЦК України підстав для відшкодування моральної шкоди у справі, яка розглядалася, та погоджується із тим, що позивач зазнав душевних страждань у зв'язку з протиправною поведінкою з боку відповідача відносно позивача, через що присуджує особі, яка є винною у завданні моральної шкоди позивачу, відшкодувати спричинену моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., що є справедливим. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved