Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Бігунь» села Бігунь Бігунської сільської ради Овруцького району Житомирської області, розміром 1,51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю дві тисячі вісімсот сімнадцять гривень, яка належала померлому [INFO] [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Овруцькою районною державною адміністрацією на підставі рішення від 01 серпня 1997 року за №274, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 28.12.1999 року за №171, мотивуючи тим що вона являється спадкоємцем за законом після померлого брата, і звернулася до Овруцької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але їй відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв»язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) померлого виданий не за життя, а після смерті. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але в заяві просить справу слухати в її відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, будучи повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, заперечення на позов не надав, про причини неявки до суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на земельну частку (пай) яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Бігунь» села Бігунь Бігунської сільської ради Овруцького району Житомирської області, розміром 1,51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю дві тисячі вісімсот сімнадцять гривень, яка належала померлому [INFO] [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Овруцькою районною державною адміністрацією на підставі рішення від 01 серпня 1997 року за №274, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 28.12.1999 року за №171, що підтверджується сертифікатом серії [NUMBER] виданого 08.09.1998 року (а.с.8). Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відтак, до правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, тобто до 01.01.2004 року, підлягає застосуванню Цивільний кодекс УРСР 1963 року, а до тих їх прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, тобто після 01.04.2004 року, застосовуються положення останнього. Згідно зі ст.524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Позивачка є сестрою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.3-4), а тому відповідно до ст. 530 ЦК України 1963 року є спадкоємцем за законом другої черги. Статтею 549 ЦК України 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а тому позивачка фактично вступила у володіння спадковим майном, так як нею було пред»явлено ощадну книжку померлого на грошовий вклад, який зберігається в філії Овруцького відділення Ощадного банку України №2946/054, що підтверджується копією ощадної книжки по рахунку №7015 (а.с.9). Однак постановою державного нотаріуса Овруцької державної нотаріальної контори Кулініч О.Д. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.11.2017 року №1803, видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на право власності на земельну частку (пай) неможливо тому, що вказаний вище сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий після смерті спадкодавця, а саме 09 вересня 1998 року (а.с.11). З повідомлення державного нотаріуса Овруцької ДНК від 23.11.2017 року №1891/01-16 вбачається, що після померлого [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилася, так як спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину до ДНК не зверталися. Аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, до складу спадщини після смерті спадкодавця увійшло і його право на земельну частку (пай), правовстановлюючий документ на яку був виданий після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК України (1963 р.) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, а тому, суд вважає, що позивачка набула право власності на спадкове майно (земельну частку (па), на підставі діючої на момент прийняття спадщини ст.12 Закону України "Про власність ", від 7.02.91 року. Позивач сплатила судовий збір в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved