overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, посилаючись на ту обставину, що згідно розпорядження голови Білокуракинської райдержадміністрації Луганської області від 28.03.2016 року позивачка призначена опікуном своєї малолітньої онуки [PERSON], [INFO]. Неповнолітня [PERSON] відповідно до розпорядження голови Білокуракинської райдержадміністрації Луганської області від 21.03.2016 року за № 134 має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та перебуває на первинному обліку служби у справах дітей Білокуракинської райдержадміністрації Луганської області. Батько дитини -[PERSON] помер 17.06.2008 року. Мати дитини- Тонконог [PERSON], згідно заочного рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 19.02.2016 року, провадження № 2/409/359/16 справа №\~409/3158/15-ц позбавлена батьківських прав відносно доньки. Посилаючись на ту обставину, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, не турбується за здоров`я дитини, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з моменту подання заяви, та до повноліття дитини. Просить суд справу розглянути без її участі. Зацікавлена особа надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом направлення повісток про виклик в судове засідання за місцем проживання відповідача. Суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги обгрунтованими і підлягаючими задоволенню з наступних підстав. Відповідач є матір`ю неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Згідно заочного рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 лютого 2016 року справа № 409/3158/15-ц позбавлено батьківських прав [PERSON], [INFO] у відношенні її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Згідно розпорядження голови Білокуракинської районної державної адміністрації № 145 від 28.03.2016 року - опікуном малолітньої [PERSON], [INFO] призначено бабусю - [PERSON], [INFO]. Згідно довідки виданої виконкомом Червоноармійської сільської ради Білокуракинського району Луганської області онука [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем, і відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач зобов'язаний утримувати доньку до повноліття. Відповідно до ст. 247 ЦК України "Встановлення опіки та піклування не припиняє дитини на аліменти, пенсії, інші соціальні виплати, а також на відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника". На підставі викладеного суд вважає позов підлягає повному задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом, зазначивши, що [PERSON] являвся власником будинку в [ADDRESS], який був побудований та зареєстрований як колгоспно-кооперативна власність в погосподарській книзі Медведівської сільської ради Чигиринського району. [INFO] [PERSON] помер і позивач, будучи спадкоємцем відповідно до закону, просить визнати за нею право власності на будинок, поскільки прийняла спадщину після смерті чоловіка, але в зв"язку із відсутністю на будинок правовстановлюючих документів нотаріус відмовив їй в оформленні спадкових прав. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, прохала їх задовольнити та визнати за нею право власності на будинок, розташований в [ADDRESS], після померлого [INFO] чоловіка [PERSON], пояснивши, що вона проживала разом з чоловіком у вказаному будинку увесь час, а після його смерті дуже захворіла і лікувалася протягом трьох років. Звернувшись до нотаріальної контори для оформлення спадщини, вона не змогла цього зробити в зв"язку із відсутністю на будинок правовстановлюючих документів. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився, надіславши заяву в якій позов визнав і згідний на задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши позивача, задовольнивши заяву відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO], відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], помер [PERSON], після смерті якого на території Медведівської сільської ради Чигиринського району відкрилася спадщина. Також судом встановлено, що власником будинку, розташованого в [ADDRESS], відповідно до довідки виданої Медведівською сільською радою № 707 від 27.11.2013 року, був [PERSON] Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Також, судом встановлено, що позивач, як дружина померлого є спадкоємцем його майна відповідно до закону, як спадкоємець першої черги спадкування, в порядку ст. 1261 ЦК України, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Також, судом встановлено, що позивач прийняла спадщину у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк, оскільки була зареєстрована та проживала разом з померлим в [ADDRESS] до дня його смерті, що підтверджується довідкою Медведівської сільської ради № 709 від 27.11.2013 року та листом Чигиринської державної нотаріальної контори від 20.01.2014 року № 50/01-16. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Поскільки інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після померлого [PERSON] не має, тому суд вважає можливим позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на вказане домоволодіння. На підставі викладеного, ст. ст. 328, 1217, 1222, 1261, ч. 1 ст. 1270 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, зазначивши, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом являвся власником будинку в с. Боровиця Чигиринського району, вулиця Кірова, 30, який був зареєстрований в Боровицькій сільській раді Чигиринського району. 26 листопада 2013 року [PERSON] помер і позивач, будучи спадкоємцем відповідно до закону як дружина, просить визнати за нею право власності на будинок, поскільки прийняла спадщину після смерті чоловіка, але в зв"язку із відсутністю на будинок правовстановлюючих документів нотаріус відмовив їй в оформленні спадкових прав. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, прохав їх задовольнити та визнати за позивачем право власності на будинок, розташований в с. Боровиця Чигиринського району, вулиця Кірова, 30, після померлого 26 листопада 2013 року [PERSON], пояснивши, що померлий був чоловіком позивачки, заповіту не залишив. Вона є єдиним спадкоємцем майна померлого згідно закону, прийняла спадщину в установлений законом строк, звернувшись із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Однак, в зв"язку із відсутністю на будинок правовстановлюючих документів нотаріус відмовив їй в оформленні спадкових прав на нього та рекомендував звернутися до суду. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіславши заяву в якій позов визнав і згідний на задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 26 листопада 2013 року, відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ФП № 190359, помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.12.1990 року був власником житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в с. Боровиця Чигиринського району, вулиця Кірова, 30, що підтверджується також довідками Боровицької сільської ради № 1197, № 1198 від 05.10.2015 року. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Також, судом встановлено, вбачається із копії свідоцтва про одруження № 506484, що позивач, як дружина померлого є спадкоємцем майна [PERSON] відповідно до закону, як спадкоємець першої черги спадкування, в порядку ст. 1261 ЦК України. Позивач прийняла спадщину у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк, шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 15.12.2014 року. Згідно даних Другої Миколаївської державної нотаріальної контори позивач зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Враховуючи викладені обставини та докази в їх сукупності, суд вважає можливим позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на вказане домоволодіння. На підставі викладеного, ст. ст. 328, 1217, 1222, 1261, ч. 1 ст. 1270 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, зазначивши, що [PERSON] являлася власником будинку в с. Трушівці Чигиринського району, вулиця Б. Хмельницького, 234, який був побудований та зареєстрований як колгоспно-кооперативна власність в погосподарській книзі Трушівської сільської ради Чигиринського району. 08 вересня 2010 року [PERSON] померла і позивач, будучи спадкоємцем відповідно до закону, просить визнати за нею право власності на будинок, поскільки прийняла спадщину після смерті матері, але в зв"язку із відсутністю на будинок правовстановлюючих документів нотаріус відмовив їй в оформленні спадкових прав. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, прохали їх задовольнити та визнати за позивачем право власності на будинок, розташований в с. Трушівці Чигиринського району, вулиця Б. Хмельницького, 234, після померлої 08 вересня 2010 року [PERSON], пояснивши, що померла заповіту не залишила. Тому, позивач є єдиним спадкоємцем майна померлої згідно закону, прийняла спадщину в установлений законом строк, звернувшись із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Однак, в зв"язку із відсутністю на будинок правовстановлюючих документів нотаріус відмовив позивачу в оформленні спадкових прав на нього та рекомендував звернутися до суду. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіславши заяву в якій позов визнав і згідний на задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши позивача, її представника [PERSON], вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 08 вересня 2010 року, відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-СР № 147301, померла [PERSON], після смерті якої на території Трушівської сільської ради Чигиринського району відкрилася спадщина. Власником будинку, розташованого в с. Трушівці Чигиринського району, вулиця Б. Хмельницького, 234, відповідно до довідки виданої Трушівською сільською радою № 389 від 20.05.2015 року, була [PERSON] Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Також, судом встановлено, вбачається із копій свідоцтва про народження серії ІІІ-СР № 297694 та свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СР № 114012, що позивач, як дочка померлої є спадкоємцем майна [PERSON] відповідно до закону, як спадкоємець першої черги спадкування, в порядку ст. 1261 ЦК України. Позивач прийняла спадщину у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк, шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується даними Чигиринської державної нотаріальної контори № 808/01-16 від 01.09.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Враховуючи викладені обставини та докази в їх сукупності, суд вважає можливим позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на вказане домоволодіння. На підставі викладеного, ст. ст. 328, 1217, 1222, 1261, ч. 1 ст. 1270 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, зазначивши, що її чоловік [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом являвся власником будинку в с. Боровиця Чигиринського району, вулиця Леніна, 8, що був зареєстрований в Боровицькій сільській раді Чигиринського району. 23 грудня 2014 року [PERSON] помер і позивач, будучи спадкоємцем відповідно до закону, просить визнати за нею право власності на будинок, поскільки прийняла спадщину після смерті чоловіка, але в зв"язку із відсутністю на будинок правовстановлюючих документів нотаріус відмовив їй в оформленні спадкових прав. Позивач в судовому засіданні уточнила позовні вимоги, прохала їх задовольнити та визнати за нею право власності на будинок, розташований в с. Боровиця Чигиринського району, вулиця Леніна, 8, після померлого 23 грудня 2014 року [PERSON], пояснивши, що померлий був її чоловіком, заповіту після смерті не залишив. Вона є єдиним спадкоємцем майна померлого згідно закону, прийняла спадщину в установлений законом строк, звернувшись із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Однак, в зв"язку із відсутністю на будинок правовстановлюючих документів нотаріус відмовив їй в оформленні спадкових прав на нього та рекомендував звернутися до суду. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіславши заяву в якій позов визнав і згідний на задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 23 грудня 2014 року відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-СР № 142526 помер [PERSON], після смерті якого на території Боровицької сільської ради Чигиринського району відкрилася спадщина. Власником будинку, розташованого в с. Боровиця Чигиринського району, вулиця Леніна, 8, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.07.2004 року, був [PERSON] Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Також, судом встановлено, вбачається із копії свідоцтва про одруження серії ІІ-АГ № 047389, що позивач, як дружина померлого є спадкоємцем його майна відповідно до закону, як спадкоємець першої черги спадкування, в порядку ст. 1261 ЦК України. Позивач прийняла спадщину у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк, шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується даними Другої черкаської державної нотаріальної контори № 2566/02-31 від 11.09.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Враховуючи викладені обставини та докази в їх сукупності, суд вважає можливим позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на вказане домоволодіння. На підставі викладеного, ст. ст. 328, 1217, 1222, 1261, ч. 1 ст. 1270 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу до відповідача. Позов мотивує тим, що з [PERSON] вона одружилася 22.10.1990 року, зареєструвавши шлюб у Голівській сільській раді Верховинського району Івано-Франківської області, про що зроблено актовий запис №15. Від шлюбу у них народилося троє дітей, які на даний час є повнолітніми. Причиною розірвання шлюбу наводить те, що спочатку спільного проживання з відповідачем між ними стосунки складались нормально. Однак, з часом чоловік почав сильно зловживати спиртними напоями, через що, дома постійно виникали сварки та скандали, часто чоловік на неї та на дітей піднімав руку. Через таку агресивну поведінку, вона та діти неодноразово ішли з дому та ночували у сусідів. Вона вже намагалася покінчити з цим та розірвати шлюб, однак чоловік каявся та обіцяв, що зміниться і перестане пити. Вже більше року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Складні стосунки між ними негативно впливають на її здоровя та психологічний стан. Шлюб носить формальний характер, а тому просить шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не зявилася, попередньо нею була подана заява, в якій вона позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити а справу слухати без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, хоча про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 12) та повідомлення в засобі масової інформації "Галичина" (а.с.17). \~ З урахуванням положень ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши заяву позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений, в судове засідання не зявився, що свідчить про те що він не заінтересований у збережені шлюбу, позивачка миритися не бажає, настоює на розірванні шлюбу так як більше року вони проживають окремо, спільного господарства вони не ведуть і збереження його суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 14 листопада 2015 року. Від даного шлюбу 30 березня 2016 року у них народився син - [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що одруження з відповідачем виявилося невдалим.\~Відповідач не приділяє належної уваги сімї, постійно принижує її, як дружину та вчиняє сварки. Почав зловживати алкоголем та застосовувати до неї фізичну силу. На її неодноразові прохання змінити своє ставлення до неї, як до дружини та матері його сина він не реагує. Вже більше шести місяців вони проживають окремо і не підтримують будь-яких стосунків, як сімейна пара. Вважає, що сімейні відносини остаточно розірвані і відновлені бути не можуть. Примирення неможливе, шлюб носить формальний характер. Просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, неповнолітнього сина залишити проживати з нею та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги, просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу повернути їй дошлюбне прізвище "[PERSON]," неповнолітнього сина залишити проживати з нею та стягнути з відповідача на її користь, понесені судові витрати. Відповідач в судове засідання двічі не зявився, хоча про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений. Причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили, позивачка наполягає на розірваннні шлюбу, а відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, що свідчить про те, що він не заінтересований у збереженні шлюбу. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому його слід розірвати. Вирішуючи питання проживання дитини, суд виходить із вимог ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, згідно вимог якої, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років вирішується за згодою батьків. Спору про місце проживання дитини між сторонами не має, а тому її слід залишити проживати з матірю. \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 16.10.2008 року. Від даного шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу послужило те, що подружнє життя з відповідачем не склалося в силу різного менталітету та поглядів на життя, вони стали чужими людьми. Вона намагалася примиритися, однак її спроби є безрезультативними. На сьогодні у них зникло почуття любові та взаємоповаги один до одного. Спільного господарства вони не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Фактично сім'я припинила своє існування. З травня 2013 року вони проживають окремо. Просить шлюб розірвати, дітей залишити на проживання біля неї та після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище "[PERSON]". Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просить позов задовольнити, а справу слухати без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно хоча про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений. Суд, заслухавши заяву позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений, в судове засідання не з'явився, що свідчить про те що він не заінтересований у збережені шлюбу, позивачка миритися не бажає, настоює на розірванні шлюбу і збереження його суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення. Кошти при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦСу слід покласти на відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до чинного сімейного законодавства місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин позов є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню, у зв'язку з чим місце проживання двох неповнолітніх дітей сторін слід визначити за позивачем (матір'ю дітей).

Outcome: approved