Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про встановлення факту прийняття ним спадщини у вигляді 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , як таким, що фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Визнати частково недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.12.2017 року виданого приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Овдіюком А.В. та зареєстрованим в реєстрі за №1472, в частині успадкування [PERSON] 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю та в управління і володіння якою він вступив, як спадкоємець першої черги та просить визнати за ним право власності на 1/4 частину даного житлового будинку з господарськими будівлями. В обґрунтування позову позивач зазначає, що після смерті батька [INFO] відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] . Він та його мати [PERSON] вступили у володіння та користування спадковим майном, на день смерті проживали разом з батьком, тому фактично прийняли спадщину. Його мати як дружина покійного чоловіка мала право на 3/4 частини цього домоволодіння, а він набув право на спадкування 1/4 частини цього домоволодіння. Незважаючи на те, що він протягом всього часу не звертався до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, а також те, що від своєї частки у спадковому майні він не відмовлявся, він не позбавлений права оформити свої спадкові права на теперішній час. Однак оформити свої спадкові права він не може, оскільки його матері [PERSON] 27.12.2017 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким вона набула право власності на весь житловий будинок. Вважає, що дане свідоцтво має бути частково скасоване на тій підставі, що його матері було видане свідоцтво на належну йому, а не їй 1/4 частину спадкового майна. 18.12.2019 року ухвалою Сарненського районного суду відкрите провадження у справі і призначено підготовче судове засідання. 09.01.2020 року від відповідача приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Овдіюка А.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому він просить витребувати у приватного нотаріуса Овдіюка А.В. матеріали спадкової справи №65/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] , а саме довідки сільської ради, згідно якої було встановлено місце відкриття спадщини та коло спадкоємців, які проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 16.01.2020 року ухвалою Сарненського районного суду задоволено клопотання позивача про витребування доказів, а саме матеріалів спадкової справи. Заявою від 12 березня 2020 року позивач [PERSON] відмовився від позовної вимоги про встановлення факту прийняття спадщини. 12 березня 2020 року ухвалою закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник адвокат Михалець Г.В. згідно заяв позов підтримали, просять позовні вимоги в частині про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності за законом та визнання право власності на 1/4 частину житлового будинку, господарських будівель і споруд в порядку спадкування за законом задовольнити. Представник відповідача Чудельської сільської ради Заяць В.А. згідно заяви позовні вимоги визнала, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася по невідомій суду причині. Приватний нотаріус Овдіюк А.В. в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що відповідно до технічного паспорта , житловий будинок [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON] . [INFO] батько позивача [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина на майно померлого [PERSON] , а саме на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на житловий будинок [ADDRESS] , приватним нотаріусом Овдіюком А.В. 27 грудня 2017 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на цілу частку . 27 грудня [INFO] [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] набула право власності на цілу частину житлового будинку [ADDRESS] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української PCP 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Тобто, до позовних вимог про визнання права власності підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української PCP від 18 липня 1963 року. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. В силу вимог ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст.549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. До складу спадкоємців першої черги за законом належить позивач [PERSON] - син спадкодавця та [PERSON] - дружина спадкодавця, які в порядку ч.1 ст.549 ЦК України (в редакції 1963 р.) прийняли спадщину після смерті [PERSON] - вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки на момент відкриття спадщини проживали у домоволодінні по [ADDRESS] , користувалися вказаним будинком, що підтверджується довідками №1668 від 05.08.2019 року виданої виконкомом Чудельської сільської ради позивач [PERSON] , який помер [INFO] постійно проживав в [ADDRESS] , разом з ним на день смерті проживали та були зареєстровані за вищевказаною адресою син [PERSON] , дружина [PERSON] , невістка [PERSON] та онук [PERSON] . З копії спадкової справи № 65/2017, заведеної щодо майна померлого [PERSON] вбачається, що 29.11.2017 року [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 27.12.2017 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . При цьому, у заяві [PERSON] не зазначено про інших спадкоємців після смерті [PERSON] . В матеріалах спадкової справи міститься довідка №2641 від 12.11.2017 року видана виконкомом Чудельської сільської ради Сарненського району Рівненської області згідно якої на день смерті [PERSON] проживала і була зареєстрована дружина [PERSON] . Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що іншими підставами визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Оскільки у зв`язку з видачею [PERSON] 27.12.2017 року свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно померлого [PERSON] було порушено право позивача на спадщину за законом, та з метою захисту прав [PERSON] , який будучи спадкоємцем померлого [PERSON] у встановленому порядку прийняв спадщину, але позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27 грудня 2017 року приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Овдіюком А.В. на ім`я [PERSON] на цілу частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями суд вважає за необхідне зазначити наступне. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» передбачена можливість розгляду судами справ про визнання права власності на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом. Оскільки позивач [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги, від спадщини не відмовився, прийняв її в установленому законом порядку, він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] а тому за позивачем слід визнати право власності у порядку спадкування за законом на 1/4 частину будинку [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, суд знаходить підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 1301 ЦК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності", ст.ст.524, 529, 548, 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року ,

Outcome: approved