Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позивних вимог зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому у м. Дніпродзержинську, на підставі розпорядження № 267 від 18 грудня 1997 року, йому належить житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Квартира складається з трьох кімнат, житловою площею 39,1 кв.м., загальною площею 54,7 кв.м. Окрім нього в квартирі також зареєстровані його дружина - [PERSON], син - [PERSON], та донька - [PERSON] Після укладення шлюбу з [PERSON] у 1997 році донька - [PERSON] із квартири [ADDRESS] виїхала, забравши при цьому всі свої речі. Вже протягом чотирнадцяти років донька - [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, ніхто перешкод в проживанні та користуванні житловим приміщенням не чинив, що у теперішній час ставить родину у тяжке матеріальне становище та створює умови для виникнення заборгованості за надання комунальних послуг до квартири. Позивач надав суду заяву, у якій підтримав позов та просив провести судовий розгляд без його участі в порядку заочного провадження та задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачка двічі у судові засідання не з'явилася, хоча про час та місце проведення судових засідань була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила і з заявою про розгляд справи за її відсутності не зверталася, що дозволило суду, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представники третіх осіб Житлово-будівельного кооператива № 29, та Дніпровського районного відділу у місті Дніпродзержинську Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи без присутності представників. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому у м.Дніпродзержинську, на підставі розпорядження № 267 від 18 грудня 1997 року, [PERSON] належить житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Квартира складається з трьох кімнат, житловою площею 39,1 кв.м., загальною площею 54,7 кв.м. Окрім позивача в квартирі також зареєстровані його дружина - [PERSON], син - [PERSON], та донька - [PERSON] Після одруження у 1997 році [PERSON] із квартири [ADDRESS] виїхала, забравши при цьому всі свої речі. Вже протягом чотирнадцяти років [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, ніхто перешкод в проживанні та користуванні житловим приміщенням їй не чинив. Оскільки відповідачка не проживає в зазначеній квартирі без поважних причин понад рік, відповідач вважає, що вона втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Згідно Акту про не проживання, складеним житлово-будівельним кооперативом № 29, в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована разом зі своїми батьками в квартирі [ADDRESS], але з 1997 року за вказаною адресою не проживае. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись при цьому рівними правами, на засадах змагальності, згідно ст. 10 ЦПК України. Враховуючи, що відповідачем не надано доказів на спростування позовних вимог суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві посилання позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved