Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

позивачка 04.11.2015 року звернулася в Голосіївський районний суд м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення пені по аліментах від суми несплачених аліментів в розмірі 30723 грн. 46 коп. за період з 11.04.2014 року по 30.09.2015 рік, посилаючись на наявність заборгованості останнього по сплаті аліментів на утримання неповнолітного сина [PERSON] [INFO]. В подальшому позивач подала уточнену позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача на її користь пеню у розмірі 1% від суми несплачених аліментів, за кожен день прострочення, за період з 11.04.2014 року по 01.05.2016 рік - в розмірі 14580 грн. 46 коп. виходячи із суми боргу по аліментам - 48301 грн. 78 коп. за той же період. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що відповідач має значну заборгованість по аліментах не сплачує.Позивачка фактично самостійно утримує дитину, наразі перебуває у скрутному матеріальне становище. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що відповідач є приватним підприємцем але доходу від своєї діяльності не отримує, іншого доходу не має. Дійсно, має заборгованість по аліментам, оскільки не має можливості сплачувати 1/3 частину від доходу на утримання дитини. По можливості відповідач перераховував в рахунок сплати аліментів приблизно по 400 грн. в місяць, але не в тому розмірі, що стягнуто судом, з огляду на те, що за рішенням суду він має сплачувати аліменти в розмірі не меншому, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини певного віку. Також пояснила, що станом на час ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина, він також не мав доходу від підприємницької діяльності, при розгляді справи не заперечував проти стягнення судом з нього аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку. Оскільки наразі він залишається приватним підприємцем, він не може були працевлаштований як найманий працівник. Вважала, що вина відповідача у виникненні заборгованості відсутня, просила у позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 05.05.2014 року (справа №752/5173/14-ц провадження №2/752/3165/14) ухвалено стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини певного віку щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з 11 квітня 2014 року. Положенням ч.3 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем. Як вбачається з наданої представником позивача в розпорядження суду довідки відділу ДВС Голосіївського районного управління юстиції м.Києва № 12745 від 04.05.2016 року, заборгованість відповідача за вказаним рішенням станом на 01.05.2016 року становить 48 301 грн. 78 коп. (а.с. 64-65). Зазначений розмір заборгованості відповідачем не оспорювався, представник відповідача в судовому засіданні щодо правильності розміру заборгованості відповідача зі сплати аліментів не заперечив. Згідно ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У п.22 постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернув увагу на те, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно положень ч.1 ст.57, ст.10 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Положеннями ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, забезпечив сторонам змагальність процесу, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, останні, відповідно до ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, скористались на власний розсуд своїми правами щодо предмету спору. З рішення в справі №752/5173/14-ц від 05.05.2014р. вбачається, що відповідач [PERSON] визнав в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини певного віку, не заперечив проти їх задоволення, що судом враховано при визначенні розміру аліментів. Зазначене рішення, згідно пояснень представників сторін, відповідачем не оскаржувалося. З огляду не те, що відповідач на час розгляду позову [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON], не маючи доходу від своєї підприємницької діяльності, погодився з вимогою про стягнення з нього аліментів саме в розмірі 1/3 частини заробітку, відповідачем та його представником в судовому засіданні, відповідно до ст.60 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження неможливості своєчасної сплати аліментів у стягнутому судом розмірі на утримання неповнолітнього сина та її виникнення заборгованості зі сплати аліментів з незалежних від нього причин, суд відкидає твердження представника відповідача про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості та приходить до висновку, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася з вини відповідача, який, маючи працездатний вік (1980 року народження), не вживав заходів щодо утримання свого неповнолітнього сина у визначеному судовим рішенням розмірі. Враховуючи невиконання відповідачем рішення суду про стягнення аліментів в повному обсязі, враховуючи часткову сплату аліментів за 2014 рік - 3200 грн. за 2015 рік - 1800 грн., за 2016 рік - 800 грн. станом на 01.05.2016 рік, з огляду на недоведеність відсутності вини відповідача, судом визначається сума пені так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць) /правова позиція ВСУ у справі №6-94цс15/. Таким чином: відповідач має заборгованість по сплаті аліментів за 2014 рік в сумі 12759 грн. 51 коп., сума неустойки (пені) за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць), становить: квітень з 11.04.2014 - 227,23 грн.; травень 2014 - 432,14 грн.; червень 2014 - 422,52 грн.; липень 2014 - 458,69 грн.;, серпень 2014 - 426,45 грн.; вересень 2014 - 416,20 грн.; жовтень 2014 - 436,79 грн.; листопад 2014 - 429,40 грн.; грудень 2014 - 538,78 грн., всього сума неустойки (пені) за 2014 рік становить - 3788,20 грн. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів за 2015 рік в сумі 25027 грн. 63 коп., сума неустойки (пені) за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць), становить: січень 2015 - 432,45, лютий 2015 - 569,24, березень 2015 - 652,65, квітень 2015 - 665,60, травень 2015 - 592,20, червень 2015 - 647,90 грн., липень 2015 - 682,00, серпень 2015 - 620,93 грн., вересень 2015 - 617,00 грн., жовтень 2015 - 667,84, листопад 2015 - 648,90, грудень 2015 - 814,88 грн., всього сума неустойки (пені) за 2015 рік становить - 7611,59 грн. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів за 2016 рік по 01.05.2016 в сумі 10514 грн. 64 коп., сума неустойки (пені) за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць), становить: січень 2016 - 814,88 грн., лютий 2016 - 762,31, березень 2016 - 814,88, квітень 2016 року - 788,60 грн., всього сума неустойки (пені) за 2016 рік (по 01.05.2016) становить - 3180,67 грн. Загальна сума неустойки (пені) починаючи з 11.04.2014 року по 01.05.2016 рік становить 14580 грн. 46 коп. - яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. (а.с. 12) та судовий збір в розмірі 64 грн. 01 коп, (а.с 59) що в сумі становить 551 грн. 20 коп. На підставі наведеного, ст.196 СК України,

Outcome: approved