Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області із позовом, в якому просить визначити порядок користування житловим приміщенням за адресою: с. Передільське, Станично-Луганський район, Луганська область, пров. Піщаний, 9 наступним чином: [PERSON] надати у користування: житлове приміщення ізольовану кімнату (1-5) пл. 13,8 кв. м., [PERSON] надати у користування - ізольовану кімнату (1-6) пл. 17,6 кв. м.; коридор топочну (1-1) пл. 5.8 кв.м, коридор (1-2) пл. 10.8 кв.м., кухню (1-3 та 1-4) пл. 19.3 кв. м., кладову (1-7) пл. 3 кв. м.; санвузл (1-8) пл. 6.6 кв. м.; коридор (1-9) пл. 4.7 кв.м., сіни (літ. а) пл. 8.7 кв. м., вхідний ганок (літ а 1) пл. 5.1 кв. м., погріб (літ Г) пл. 21 кв. м., літню кухню ( літ В) пл.. 20.1 кв. м., сарай (літ. К) пл. 8.8 кв. м., душ (літ Д) пл. 1.8 кв. м., вбиральню (літ У) пл. 1 кв. м., огорожу (№ 1.2), колодязь (№3), а також земельну ділянку залишити у загальному користуванні [PERSON] та [PERSON]; зобовязати [PERSON] не порушувати визначений порядок користування житловим приміщенням і не заважати [PERSON] в здійсненні її прав по користуванню даним житлом. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Вимоги позову у заяві від 16.12.2015 визнає частково, а саме визнає вимоги, щодо визначення порядку користування житловим приміщенням. Вимоги, щодо стягнення судового збору не визнає, просить судовий збір покласти на позивача. У заяві від 11.01.2016 відповідач зазначив порядок користування житловим будинком ня який він погоджується, а саме: йому в користування кімнату площею 17,6 кв. м. Сірій Світлані Сергіївні надати у користування: житлову кімнату площею 13,8 кв. м., в загальному користуванні залишити: топочну, ванну, кухню, кладову, коридор, огород. Просить справу розглядати без його участі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони у справі є співвласниками будинку за адресою: с. Передільське, Станично-Луганський район, Луганська область, пров. Піщаний, 9, що підтверджується, технічним паспортом. Вказаний будинок належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожному. Відповідно до паспорту, виготовленого станом на 03.07.2006, домоволодіння складається з житлового будинку, сінів, вхідного ганку, погрібу, літньої кухні, сараю, вбиральні, душу, колодязя, огорожі. Загальна площа будинку становить 88,4 кв.м. Крім того, сторони є співвласниками земельної ділянки площею 0,2088 га., що розташована за адресою: с. Передільське, Станично-Луганський район, Луганська область, пров. Піщаний, 9. Вказана земельна ділянка належить на праві спільної власності по 1/2 частині кожному, що підтверджується Державними актами на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 699137 від 15.12.2006 та серія ЯБ № 699138 від 15.12.2006. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у\~ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1\~ст. 356 ЦК України\~як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Таким чином, встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичної особи, поданою згідно вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.119 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право про надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" роз'яснено, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позовних вимог ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, суд вважає за можливе встановити між сторонами такий порядок володіння та користування будинком, який запропоновано позивачем. Відповідач в своїй заяві від 16.12.2015 не визнає вимоги позивача, щодо стягнення з нього судового збору та просить покласти судовий збір на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується нормами ст. 88 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому оскільки позов задоволено повністю з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved