Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Зазначає, що на праві особистої власності їй належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] У вищезазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] які вже більше двох років не проживають за вказаною адресою, оскільки в 2015 році виїхали за межі країни. Представник позивача та Позивач у судове засідання не з'явились, подавши заяву про розгляд справи у їх відсутність та про підтримання позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не з'явились. [PERSON] діюча в інтересах своєї доньки [PERSON], надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та про те що, не заперечує проти задоволення позовної заяви. З урахуванням ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору дарування квартири від 14 жовтня 2003року, зареєстрованого в реєстрі за № 1612, власником квартири, яка розташований за адресою [ADDRESS] є [PERSON](а.с.5). Згідно витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно Комунальне підприємство бюро технічної інвентаризації м. Артемівськ №1732662 від 15 жовтня 2003 року, власником квартири, яка розташований за адресою [ADDRESS] є [PERSON](а.с.6). Згідно з актом від 05 вересня 2017 року, складеного ТОВ «Квартал м. Часів яр» в складі інженера [PERSON] та майстра [PERSON] в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON], встановлено, що [PERSON], [PERSON],не мешкають з серпня 2015 року за адресою [ADDRESS](а.с.12). Згідно заяви [PERSON] від 01 листопада 2017 року, остання позовні вимоги про визнання [PERSON] та її доньки [PERSON] про визнання такими. Що втратили право користування житловим приміщенням визнає повністю, просить їх задовольнити у повному обсязі, справу розглядати за її відсутністю.(а.с.22). Згідно копії паспорту від 19 квітня 2017 року код підрозділу 380-027, виданої, [PERSON]. є громадянкою Російської Федерації, зареєстрована та проживає: [ADDRESS], з 25 квітня 2017 року по 11 жовтня 2021 року і має наступний склад сім'ї: чоловік - [PERSON], [INFO], донька - [PERSON], [INFO] (24-28). Згідно свідоцтва про одруження, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований, 12 жовтня 2015 року, про що складено відповідний актовий запис № 372 та видано свідоцтво про одруження [NUMBER], після одруження дружині присвоєне прізвище «[PERSON]» (а.с.9). Приймаючи рішення, суд виходить з наступного. Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 Цивільного кодексу України ). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.391 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.ч.1, 2 ст.405 Цивільного кодексу України). Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі не є власниками спірного будинку, у спірному будинку не проживають, особистих речей у будинку не мають, будинком не цікавляться, їх необхідно визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] З огляду на викладене,

Outcome: approved