Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в її інтересах та інтересах її малолітньої дитини про визнання такими, що втратили право користування житлом посилаючись на те, що сторони зареєстровані за адресою [INFO], проте за місцем реєстрації проживає лише позивач. Відповідач [PERSON] з 2000 року не проживає у даній квартирі, а її дочка взагалі ніколи не проживала. Їх речі відсутні, комунальні платежі відповідач не сплачує, має інше постійне місце проживання, де проживає зі своєю сім'єю. У судовому засіданні 10 лютого 2016 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідач не проживає у даній квартирі більше 10 років, комунальні послуги не сплачує, речей немає. Відповідач не зверталась до нього з приводу бажання проживати у даній квартирі та не просила ключі. Просив позов задовольнити. У наступних судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги та пояснив, що відповідач втратила право користування спірним житловим приміщенням, заперечення представника відповідача не визнав, вважає їх безпідставними. Просив задовольнити позов. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідач [PERSON] дійсно з 2000 року не проживає в [INFO], її малолітня дочка там ніколи не проживала, їх речі відсутні, участі у оплаті комунальних послуг не приймала. ЇЇ непроживання пов'язане з антисоціальним способом життя позивача. Відповідач мала намір заселитись у квартиру, проте позивач створив несприятливі умови для проживання. Позивач не є квартиронаймачем даного житлового приміщення та ним пропущений строк позовної давності на звернення до суду. Просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради позовні вимоги в частині малолітньої дитини заперечував, оскільки це призведено до порушення її права на житло. Суд, заслухавши сторони, свідків, досідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно архівного витягу з протоколу № 19 засідання виконавчого комітету Полтавської міської ради від 28 жовтня 1987 року , 3-х кімнатна квартира [ADDRESS] надана [PERSON] на склад сім'ї з чотирьох чоловік, а саме дружина [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON]. 08 січня 2014 року [PERSON] померла. 14 лютого 2014 року [PERSON] помер. Згідно довідки № 6137 виданої ЖЕО № 2 від 03 листопада 2015 року в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено представником відповідача, відповідач разом з чоловіком та малолітньою дитиною проживають за адресою [INFO]. Факт не проживання відповідача [PERSON] понад десять років , а її дочки [PERSON], [INFO] з часу народження підтвердили всі допитані в судовому засіданні свідки та даний факт визнаний та не оспорювався представником відповідача, а тому не підлягає доведенню в судовому засіданні. Що стосується заперечень представника відповідачп щодо неможливості проживання відповідача з малолітньою дитиною у спірній квартирі через антисоціальну поведінку позивача, то зазначені обставини спростовуються зібраними у справі доказами в їх сукупності. Згідно повідомлення Київського відділення поліції Октябрського відділу ГУНП в Полтавській області № 673/115/102/01-2016 від 02.02.2016 року встановлено, що в період з 01.01.2013 року по теперішній час заяв та повідомлень від [PERSON] , що проживає [INFO] з приводу конфліктних ситуацій з [PERSON] не надходило. Відповідно повідомлення Київського відділення поліції Октябрського відділу ГУНП в Полтавській області № Р-26 ол від 15 лютого 2016 року [PERSON] до адміністративної та кримінальної відповідальності в період з 2010 року не притягувався. Згідно сертифікату серії 10ААД № 906481 про проходження профілактичного наркологічного огляду від 09 лютого 2016 року [PERSON] наркологічні противопоказання до провадження : зберігання, носіння, використання вогнепальної зброї не виявлено. Характеристикою з місця проживання позивача, яка посвідчена в установленому законом порядку встановлено, що він проживає за адресою [INFO] з 1987 року. За час проживання не створював труднощів, не був помічений в конфліктах з сусідами, які відгукуються про нього як товариської та доброї людини. Що стосується свідчень свідків [PERSON] та [PERSON], які у своїх свідченнях наголошували на неможливість мешкання з позивачем через його поведінку, зловживання спиртними напоями, то дані свідчення не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки як пояснили самі свідки у них неприязні та недружні відносини з позивачем. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось представником відповідача, відповідач після досягнення повноліття не зверталась до суду з позовом щодо встановлення порядку користування спірною квартирою, розподілу особистих рахунків, вселення. Такі дії нею не здійснювались не тільки у своїх інтересах, а й в інтересах її малолітньої дитини. З таким же позовом не зверталась і свідок [PERSON], яка є матір'ю відповідача та могла діяти як її законний представник до досягнення дочкою повноліття. Таким чином, суд приходить до висновку, що заперечення представника відповідача щодо створення позивачем неможливих умов для проживання відповідача та її малолітньої дитини є безпідставними, недоведеними, оскільки відповідачем [PERSON] не вчинено жодних дій направлених на реалізацію свого права на користування спірним житловим приміщенням. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У судовому засіданні представнику відповідача роз»яснена стаття 60 ЦПК України, проте ним не надано суду жодного доказу в розумінні ст. 57 ЦПК України на підтвердження заявлених заперечень. Що стосується посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності та як наслідок відмову у позові, то дані твердження грунтується на невірному застосуванні представником відповідача норми права, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги . Згідно\~\~ст. ст.\~71,\~72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться\~\~в\~\~судовому\~\~порядку. Як роз'яснив\~\~Пленум Верховного Суду України у п. 10\~постанови\~\~№ 2 від 12.04.85 " Про деякі питання, що виникли в практиці застосування\~\~судами Житлового кодексу України"\~\~у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк . У судовому засіданні не знайшло підтвердження посилання відповідача з приводу неправомірної поведінки позивача, що потягла за собою неможливість її проживання у даному житловому приміщенні, дані твердження не доведені представником відповідача у судовому засіданні, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Посилання представника відповідача на відсутність у власності відповідача іншого житлового приміщення не можуть слугувати підставою для відмови у позові, оскільки остання не вчинила жодної дії на захист своїх та як законний представник на захист прав користування малолітньої дитини спірним нерухомим майном.

Outcome: approved