Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з позовом\~про визнання\~дійсним договору купівлі-продажу № 373 від 20 лютого 2001 року, квартири [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м, укладеного на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості», зареєстрованого в ММБТІ 28.02.2001 за № 16484, між [PERSON] , [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] , з іншого боку. На теперішній час позивач не має можливості розпорядитись своїми правами як власник майна, оскільки даний договір не було посвідчений нотаріально. Ухвалою суду від 09.09.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 12.11.2020, залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивача, разом з позовною заявою, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Від відповідачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Просить винести рішення за наявними матеріалами. Треті особи у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,\~на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду від 12.03.1999 № 5220, зареєстрованого в Миколаївському БТІ 27.05.1999 за реєстровим № 16484. 20 лютого 2001 року між [PERSON] , [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] , з іншого боку, на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості», укладено договір купівлі-продажу за № 373, квартири [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м. Зазначений договір було зареєстровано в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 28.02.2001 за № 16484. Договір купівлі-продажу квартири підписаний сторонами власноручно. На теперішній час ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявив, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникло. На час укладання договору купівлі-продажу квартири, сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на теперішній час, визнання такого договору дійсним можливе лише у судовому порядку. Позивач вказує на те, що після укладання договору купівлі-продажу квартири, сторонами були виконані всі умови договору. Відповідно до довідки з комунального підприємства "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 16.09.2020 за вих. № 2022, з матеріалів архіву БТІ станом на 28.12.2012, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частки за кожним на підставі договору купівлі продажу від 22.02.2001 року, зареєстрованого в БТІ 28.02.2001. Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 09.08.2020. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до п. 7 ч. 1 статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження по справі є смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін по справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Оскільки на момент розгляду справи, судом не встановлені правонаступники після смерті відповідача [PERSON] , а позивачем не надано суду підтвердження того, що у цих правовідносинах є правонаступники після смерті відповідача [PERSON] , тому суд вважає, що провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] підлягає закриттю у зв`язку зі смертю останнього. Щодо позовних вимог до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відразу після укладання договору купівлі-продажу квартири між сторонами, покупцем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли лютому 2001 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач, на теперішній час, не має можливості реалізувати свої права, як власник майна, оскільки договір купівлі-продажу квартири не було посвідчено нотаріально. Беручи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягає задоволенню. Вимог щодо розподілу судових витрат позивачем не заявлялось, а тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи, покладаються на позивача.

Outcome: approved