Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом [PERSON], треті особи без самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування при Виноградівській РДА, керівник Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 14 квітня 2007 року був зареєстрований шлюб між позивачкою та відповідачем [PERSON] Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. Виноградівським районним судом, рішенням від 02 січня 2013 року, шлюб між сторонами було розірвано (Справа № 703/5180/12, головуюча суддя Рішко Г.І.). Відповідач [PERSON] про доньку не турбувався, з моменту розлучення жодного разу не надавав матеріальної допомоги на виховання дитини. Таким чином, [PERSON] була змушена звернутися з позовною заявою до Виноградівського районного суду про стягнення аліментів та отримання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Так, рішенням Виноградівського районного суду від 27.07.2015 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно з моменту подання заяви про стягнення аліментів. (Справа № 299/1681/15-ц, головуючий суддя Надопта А.А.). З моменту розлучення батько дитини-відповідач [PERSON], бачив свою доньку в грудні 2013 року останній раз. Крім несплачених аліментів на дитину, які відповідач [PERSON], повинен був сплачувати на підставі рішення суду щомісячно (підтверджується довідкою: Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби: №06-33/37 від 18.01.2016р.), ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання доньки не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з нею взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Донька не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки, навіть не цікавляться її життям, не відвідував і не відвідує її ані вдома, ані в школі, що підтверджується відповідними доказами та поясненнями свідків. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Батьківські права та обов'язки належать до невідчужуваних. Але якщо ці права та обов'язки використовуються не за призначенням, можлива їх втрата через позбавлення батьківських прав. По суті це є особлива сімейно-правова міра відповідальності по відношенню до батьків, тобто осіб записаних в якості матері та батька дитини в свідоцтві про народження. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків (одного з них). Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини) Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у фабулі позову. Просив суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, зокрема- через оголошення в газеті «Новини Закарпаття» від 05.04.2016 року за №38(4503), у зв»язку з чим суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Третя особа -представник органу опіки та піклування при Виноградівській РДА Палінчак М.І. в судове засідання не з»явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що вимоги позову підтримує та крім того надала до суду Висновок органу опіки та піклування Виноградівської РДА від 24.03.2016 року за №03-19/844 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] Третя особа-прокурор прокуратури Берегівської місцевої прокуратури Сита Ю.Ю., вимоги позову підтримав. Отже, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд знаходить позов підставним та обгрунтованим із-за таких міркувань. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], треті особи без самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування при Виноградівській РДА, керівник Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області про позбавлення батьківських правслід задоволити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 квітня 2007 року був зареєстрований шлюб між позивачкою та відповідачем [PERSON] Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. Виноградівським районним судом, рішенням від 02 січня 2013 року, шлюб між сторонами було розірвано (Справа № 703/5180/12, головуюча суддя Рішко Г.І.). Відповідач [PERSON] про доньку не турбувався, з моменту розлучення жодного разу не надавав матеріальної допомоги на виховання дитини. Таким чином, [PERSON] була змушена звернутися з позовною заявою до Виноградівського районного суду про стягнення аліментів та отримання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Так, рішенням Виноградівського районного суду від 27.07.2015 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно з моменту подання заяви про стягнення аліментів. (Справа № 299/1681/15-ц, головуючий суддя Надопта А.А.). З моменту розлучення батько дитини-відповідач [PERSON], бачив свою доньку в грудні 2013 року останній раз. Крім несплачених аліментів на дитину, які відповідач [PERSON], повинен був сплачувати на підставі рішення суду щомісячно (підтверджується довідкою: Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби: №06-33/37 від 18.01.2016р.), ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання доньки не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з нею взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Донька не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки, навіть не цікавляться її життям, не відвідував і не відвідує її ані вдома, ані в школі, що підтверджується відповідними доказами та поясненнями свідків. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Батьківські права та обов'язки належать до невідчужуваних. Але якщо ці права та обов'язки використовуються не за призначенням, можлива їх втрата через позбавлення батьківських прав. По суті це є особлива сімейно-правова міра відповідальності по відношенню до батьків, тобто осіб записаних в якості матері та батька дитини в свідоцтві про народження. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків (одного з них). Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини) Згідно ст.150 СК України, батьки зобовязані піклуватись про здоровя дитини, її фізичний та моральний розвиток. Відповідно до ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до вимог п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та обєктивного зясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Відповідно до абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. У судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обовязками. Таким чином, суд приходить до висновку, що у процесі розгляду справи судом здобуто достатньо доказів ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обовязків, що дає підстави до задоволення позову.

Outcome: approved