Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] , що фактично є квартирою [ADDRESS] загальною площею 62,2 м2 , розташованої на 2 поверсі 2 поверхового будинку та складається з 3 кімнат, житловою площею 31,6 м2 , у тому числі 1-а кімната «5-1» площею 10,6 м2, 2-а кімната «5-5» площею 8,0 м2, 3-я кімната «5-6» площею 13,0 м2, кухні «5-2» площею 3,8 м2; кухні «5-4» площею 5,9 м2, коридора «5-3» площею 3,2 м2; виділити [PERSON] в натурі 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] та визнати за нею право власності, як на окремий об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою [ADDRESS] загальною площею 62,2 м2 , розташованою на 2 поверсі 2 поверхового будинку та складається з 3 кімнат житловою площею 31,6 м2 , у тому числі 1-а кімната «5-1» площею 10,6 м2, 2-а кімната «5-5» площею 8,0 м2, 3-я кімната «5-6» площею 13,0 м2, кухні «5-2» площею 3,8 м2; кухні «5-4» площею 5,9 м2, коридора «5-3» площею 3,2 м2; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/6 частину житпового будинку [ADDRESS] , що фактично є квартирою [ADDRESS] загальною площею 47,3 м2 , розташована на 2 поверсі 2 поверхового будинку та складається з 1 кімнати житловою площею 20,0 м2 у тому числі кімната «6-2» площею 20,0 м2, кухні площею «6-1» площею 16,1 м2; виділити [PERSON] в натурі 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] та визнати за нею право власності, як на окремий об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою [ADDRESS] загальною площею 47,3 м2 розташована на 2 поверсі 2 поверхового будинку та складається з 1 кімнати житловою площею 20,0 м2 в тому числі кімната «6-2» площею 20,0 м2 , кухні площею «6-1» площею 16,1 м2. В обґрунтування позову посилаються на те, що вони та відповідачі по справі є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] має виділену в натурі квартиру в даному житловому будинку [ADDRESS] . Вказаний будинок фактично складається з шести відокремлених одна від одної квартир, кожна з яких є ізольованою повноцінною окремою квартирою з окремим входом. Будинок належить всім співвласникам на праві спільної часткової власності без виділення часток в натурі, окрім квартири [ADDRESS] , яка згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно належить на праві власності [PERSON] , квартира виділена в натурі. Таким чином, між співвласниками відбувся фактичний розподіл будинку на шість окремих квартир, а в натурі виділена лише одна квартира [ADDRESS] , належна [PERSON] , натомість фактичний виділ інших п`яти квартир юридично не закріплений. З огляду на викладене звернулись до суду з даним позовом для захисту свого порушеного права. Позивачі в судове засідання не з`явились, від їх представника до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, поданий позов підтримують та просять його задовольнити. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Від відповідачки [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Від відповідачки [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідачка [PERSON] будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки за останньою відомою адресою її проживання, у судове засідання не з`явилась, не повідомила про причини неявки в судові засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавала, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без її участі не надала, не подавала відзиву на позов. Також про час та місце судового засідання вона була повідомлена у відповідність до ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідачки про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно положень ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено також ст.41 Конституції України, відповідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.348 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Відповідні роз`яснення щодо порядку проведення поділу містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок». Зокрема, в п. 7 зауважено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Згідно з висновком Верховного Суду України у постанові від 03.04.2013 р. у справі № 6-12цс13 норма ст.358 ЦК регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком чого є припинення права спільної часткової власності. Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються на об`єкт самостійної власності кожного з них. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. За правилами частин першої - другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Як вбачається із змісту ст.386 цього Кодексу власник має право звернутися до суду з вимогою про захист свого права. Крім того, згідно вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст.364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1117 від 08 грудня 2010 року "Про Ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них" . Порядок проведення таких робіт та розрахунок часток визначається Інструкцією щодо Проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом МЖКГ України від 18 червня 2007 року № 55. Згідно роз`яснень, викладених в п.п. а п.12, п.14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та п.п.6,7 постанови Пленуму Верховного Суду від 04.10.1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» про те, що при поділі будинку в натурі, що є спільною частковою власністю, суди повинні мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або за технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, які відповідають розміру їх часток у приватній власності. Зазначеними нормами передбачено, що поділ (виділ частки) майна, що є об`єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників. Виходячи зі змісту цих норм, поділ (виділ частки) є можливим якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку. Для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка яка залишається у іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні ст.181 ЦК України, тобто, з певної точки зору при будь-якому виділі частки з нерухомості, завжди відбувається поділ цієї нерухомості на два самостійних об`єкта. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] в рівних долях належить шістьом співвласникам, що підтверджується копією технічного паспорту, складеного 17.12.2003, з якого вбачається розподіл будинку на шість відокремлених ізольованих квартир з окремими входами (а.с.17-19) Згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу від 29.12.2003 [PERSON] набула право власності на 1/6 частку будинку [ADDRESS] , що фактично є квартирою [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.03.2017 (а.с.22, 24) Згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої Чернігівської державної нотаріальної округу від 16.10.1984 [PERSON] набув право власності на 1/6 частку будинку [ADDRESS] , що фактично є квартирою [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.02.2017 (а.с.21, 23) З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що квартира є окремим ізольованим приміщенням зі своїм входом. (а.с.13-14). З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що квартира є окремим ізольованим приміщенням зі своїм входом (а.с.15-16) Відповідно до витягу з рішення виконкому Ніжинської міської ради від 06.08.2020 №257 «Про постановку на квартирний облік, затвердження рішень, надання житла та зміну статусу приміщення» частину житлового будинку за адресою [ADDRESS] , яка перебуває у приватній спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] виключено із числа частини житлового будинку, надавши їй статус житлової квартири під [ADDRESS] і особовий рахунок відкрито на [PERSON] (а.с.20). Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, враховуючи визнання відповідачами позову, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved