Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідача - [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та пояснили, що позивач є власником будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований її син - [PERSON], який є відповідачем по даній справі. Більше п»тнадцяти років відповідач не проживає за місцем реєстрації, а саме у житловому будинку, що належить позивачу, оскільки виїхали на постійне проживання в Російську Федерацію. Реєстрація відповідача у вищезазначеному будинку перешкоджає позивачу у реалізації її права на користування та розпорядження належним їй майном та остання змушена нести додаткові фінансові витрати у зв'язку з оплатою комунальних послуг за відповідача. Тому позивач та її представник просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] Відповідач в судове засідання подав заяву в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по [ADDRESS] належить [PERSON], що стверджується договором дарування від 19.10.2015 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.10.2015 року та договором дарування від 31.03.1975 року. [PERSON] є сином [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження. Згідно довідки № 1433 від 16.07.2018 року та акту обстеження від 06.08.2018 року, в житловому будинку, що розташований по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], 1977 року народження, який більше п»ятнадцяти років не проживає за даною адресою. Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] понад п»ятнадцять років без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації, тому втратив право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Outcome: approved