Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати відповідачів, які є невісткою та онукою [PERSON] та, починаючи з 2011 року - часу фактичного припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON], виїхали з місця реєстрації на постійне місце проживання, протягом останніх двох років за місцем реєстрації відсутні та не надають в добровільному порядку згоди на зняття їх з реєстрації, такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS]. Позивач подала до суду заяву про можливість слухання справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі, будучи належно повідомленими в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, в судове засіданні не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи, будучи належно повідомленим, до суду не з'явився. Заперечень щодо позову не надіслав. У зв'язку із зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За вимогами ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до положень ст. ст. 150, 156 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах поутриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другійстатті 64 цього Кодексу, за якою до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Положення п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" № 2 від 12.04.1985 року зазначають, що при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Положення ч. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1.11.1996 року „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. Як вбачається із матеріалів справи, позивач у відповідності витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.02.2009 року, № витягу 21858238 від 12.02.2009 року, реєстраційний № 26420873, № запису 2205 в книзі: 22-151, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення № 229 від 28.11.2008 року, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 12.02.2009 року, є власником трикімнатної квартири [ADDRESS]. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у м. Києві, відповідачка [PERSON], починаючи з 12.01.2011 року зареєстрована в квартирі [ADDRESS], а відповідачка [PERSON] зареєстрованою за вказаною та іншою адресою не значиться. Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та прописку) виданої 24.02.2014 року КЖЕП Глевахівської селищної ради за № 114, на житловій площі квартири [ADDRESS] зареєстровані невістка [PERSON] та онука [PERSON] Відповідно до акту обстеження, складеного 25.12.2013 року депутатом Глевахівської селищної ради, в квартирі [ADDRESS] ніхто не проживає, особистих речей будь-кого із сторін не виявлено. У відповідності до матеріалів справи, договору про здачу в найом будинку, в порядку ст. 158 ЖК України, та інших договорів, щоб надавали право відповідачам користуватися спірною житловою площею, позивач з відповідачем не укладали. Поважність причин відсутності відповідачів за місцем реєстрації судом не встановлена. Таким чином, підстав для подальшого користування житлом у відповідачів не має, оскільки понад визначений законодавством строк останні відсутні за місцем реєстрації, обов'язку з утримання житла не виконують, а тому підстави для збереження за ними житлового приміщення, передбачені ст. 71 ЖК України, відсутні. Крім того, відсутність відповідачів за місцем реєстрації та неявка до суду за оголошенням, свідчить про наявність у них постійного місця проживання, що є підставою для визнання такою, що втратила право користування житлом малолітньою особою. На підставі наведеного та

Outcome: approved