Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивачі звернулась до суду з позовною заявою, якою просять: -визнати за [PERSON], РНОКПП [NUMBER], право власності на частку у спільному майні, набутому під час шлюбу з [PERSON], померлим 07 липня 2017 року, а саме на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Шевченко, 18, в с. Котляри Харківського району Харківської області; -визнати за [PERSON], РНОКПП [NUMBER], право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Шевченко, 18, в с. Котляри Харківського району Харківської області у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 07 липня 2017 року; -визнати за [PERSON], РНОКПП [NUMBER], право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Шевченко, 18, в с. Котляри Харківського району Харківської облаті у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 07 липня 2017 року. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачами вказано, що [PERSON] (позивач у даній справі) з 1981 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Під час шлюбу протягом 1982-1984 років подружжя за спільні кошти збудувало житловий будинок з надвірними будівлями по в'їзду Садовому, 5-а в с. Комунар Харківського району Харківської області. У подальшому адреса була змінена на вул. Шевченка, 18, с. Котляри Харківського району Харківської області. В 1984 році будівництво житлового будинку було закінчено, в 1992 році житловий будинок був введений в експлуатацію, в 1994 року [PERSON] було приватизовано земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок та отримано державний акт на землю ХР 25-89-13641 від 23 липня 1994 року. Право власності на житловий будинок не реєструвалося, адже на час будівництва спірного будинку діяло законодавство, за яким реєстрація права власності та отримання правовстановлюючого документу не було обовязковим. Належним документом, що підтверджував право власності на той час була довідка про належність будинку, що видавалася на підставі записів погосподарських книг. Так, у погосподарській книзі по с. Комунар міститься інформація, що право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по в'їзду Садовому, 5-а в с. Комунар (на теперішній час вул. Шевченка, 18 в с. Котляри) зареєстровано та [PERSON]. У відповідності до положень ст. 22 КпШС України, житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Шевченка, 18, с. Котляри Харківського район Харківської області належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності у рівних частках. 07 липня 2017 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0,1100 га по вул. Шевченка, 18 в с. Комунар Харківського району Харківської області. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України, є позивачі у справі - дружина померлого [PERSON] та дочка померлого від першого шлюбу [PERSON] (прізвище «Пятисоцька» змінено на «Пантилей» після державної реєстрації шлюбу). Саме вони в шестимісячний строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та 20.07.2018 отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1100 га по вул. Шевченка, 18 в с. Комунар Харківського району Харківської області кадастровий номер 6325181201:00:004:0059. Однак, у видачі свідоцтва про право власності на спільне сумісне майно подружжя, набутого під час шлюбу, а також свідоцтва про право на спадщину у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] позивачам було відмовлено постановою державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON] від 20.07.2018. Підставою для відмови стало те, що до нотаріальної контори не було надано правовстановлюючого документу на майно, набуте під час шлюбу, у зв'язку з чим неможливо видати свідоцтво про право власності на 1/2 частку цього майна, а також видати свідоцтва про право на спадкування по 1/4 частки спірного майна кожному спадкоємцю. У звязку з відмовою нотаріуса, позивачі змушені звертатися до суду із відповідним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 липня 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження та призначено у даній справі підготовче судове засідання на 06 вересня 2018 року. 06 вересня 2018 року сторони у справі в підготовче судове засідання не зявилися та слухання справи було відкладено на 17 вересня 2018 року. \~ \~ \~ \~На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд цивільної справи по суті на 05 жовтня 2018 року. \~ \~ \~ \~Судове засідання призначене на 05 жовтня 2018 року знято зі слухання у звязку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті за результатами розгляду іншої судової справи та призначено в судове засідання на 08 листопада 2018 року. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач [PERSON] повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи не зявилась. Надала до суду заяву, в якій вказала, що просить суд розглядати справу у її відсутність та позовну заяву задовольнити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач [PERSON] повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи не зявилась. Надала до суду заяву, в якій вказала, що просить суд розглядати справу у її відсутність та позовну заяву задовольнити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача - Котлярівської сільської ради був повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання не зявився. До суду надійшла заява за підписом Котлярівського сільського голови [PERSON], де вказано, що виконавчий комітет сільської ради просить розглянути вказану справу без участі їх представника. Враховуючи, що в судове засідання не з'явилися всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] (до укладення шлюбу «Берник») з 19 вересня 1981 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ВЛ №322396, виданого 19.09.1981 Безлюдівською селищною радою Харківського району на підставі актового запису №67 від 19.09.1981. Під час шлюбу, подружжя ([PERSON] та [PERSON]) за спільні кошти збудувало житловий будинок з надвірними будівлями по в'їзду Садовому, 5-а в с. Комунар Харківського району Харківської області (в подальшому адреса була змінена на вул. Шевченка, 18, с. Котляри Харківського району Харківської області). Згідно з даними технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Котляри, вул.Шевченка, 18, виготовленого Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 24.07.2017, будівництво спірного житловий будинку завершено в 1984 році. В 1992 році даний житловий будинок був введений в експлуатацію, про що свідчить копія акту про закінчення будівельних робіт і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 20.10.1992. Отже, будівництво спільного житлового будинку було завершено до 05 серпня 1992 року, хоча рішення про ведення в експлуатацію прийнято 20 жовтня 1992 року. Далі, в 1994 року [PERSON] було приватизовано земельну ділянку, на якій розташований спірний житловий будинок та отримано державний акт на землю ХР 25-89-13641 від 23 липня 1994 року, про що вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 20.07.2018 зареєстрованого в реєстрі №1-709. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Реєстрація права власності житлових будинків, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, спрощена. Так, статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV, встановлені особливості державної реєстрації прав на об'єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку. Згідно з цією статтею для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні)житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що побудовані до 5 серпня 1992 року, і щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений-сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким обєктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки і прибудови до них, що були збудовані до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, технічна інвентаризація є необов'язковою. Отже, підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок може бути підтверджено випискою із по господарської книги, наданої виконавчим органом сільської ради, селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що згідно інформації Котлярівської селищної ради Харківського району Харківської області №520 від 25 липня 2018 року, запису в погосподарській книзі №3 Котлярівської селищної ради Харківського району Харківської області особистий рахунок №231, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в с.Котляри (колишнє с.Комунар) Харківського району Харківської області, вул.Шевченка, буд.18 зареєстровано на імя [PERSON], зазначений житловий будинок став об'єктом права власності. Згідно з вимогами статті 22 Кодексу про шлюб та сімю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 28 Кодексу про шлюб та сімю України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. У звязку з тим, що вказаний вище житловий будинок було збудовано в період перебування осіб у шлюбі ([PERSON] та [PERSON]), хоча і внесено запис до погосподарської книги про належність такого майна лише одному з подружжя ([PERSON]), він є спільною сумісною власністю подружжя, і в силу вимог статті 28 Кодексу про шлюб та сімю України, їх частки є рівними. Відтак, суд приходить до висновку, що [PERSON] набула в силу вимог статті 22 Кодексу про шлюб та сімю України у власність 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Шевченка, 18, с. Котляри Харківського району Харківської області. 07 липня 2017 року [PERSON] помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №590956, виданого Виконавчим комітетом Котлярівської сільської ради Харківського району на підставі актового запису №20 від 10.07.2017. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась, зокрема, з 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Шевченка, 18 в с. Комунар Харківського району Харківської області, а також земельна ділянка площею 0,1100 га по вул. Шевченка, 18 в с. Комунар Харківського району Харківської області кадастровий номер 6325181201:00:004:0059. Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з положеннями статті 1257 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадщину у разі відсутність спадкоємців попередньої черги, усунення їх від спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. За змістом статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України, є позивачі у справі - дружина померлого [PERSON] та дочка померлого від першого шлюбу [PERSON] (прізвище «Пятисоцька» змінено на «Пантилей» після державної реєстрації шлюбу). Відповідно [PERSON] та [PERSON] в шестимісячний строк звернулися до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області із заявами про прийняття спадщини, після смерті [PERSON], померлого 10 липня 2017 року. Згідно статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Так, 20 липня 2018 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом , після смерті [PERSON], померлого 10 липня 2017 року, на земельну ділянку площею 0,1100 га по вул. Шевченка, 18 в с. Комунар Харківського району Харківської області кадастровий номер 6325181201:00:004:0059, по 1/2 частини кожна. Однак, у видачі свідоцтва про право власності на спільне сумісне майно подружжя, набутого під час шлюбу, а також свідоцтва про право на спадщину у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 10 липня 2017 року, позивачам було відмовлено постановою державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON] від 20.07.2018. Підставою для відмови стало те, що до нотаріальної контори не було надано правовстановлюючого документу на майно, набуте під час шлюбу, у зв'язку з чим неможливо видати свідоцтво про право власності на 1/2 частку цього майна, а також видати свідоцтва про право на спадкування по 1/4 частки спірного майна кожному спадкоємцю. В зв'язку з тим, що позивачі позбавлені можливості оформити спадщину у встановленому законом в позасудовому порядку, вони були змушені звернутися в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно якої засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Підставою звернення позивачів до суду з даним позовом є неможливість оформлення нею права на спадщину у нотаріуса з причин відсутності правовстановлюючих документів на майно, що входить до складу спадщини. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, суд вважає позивачів такими, що набули право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 10 липня 2017 року, на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Шевченко, 18, в с. Котляри (колишнє с.Комунар) Харківського району Харківської області, кожна по 1/4 частини.

Outcome: approved