Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , а після його смерті залишилось спадкове майно - житловий будинок, розташований у [ADDRESS] , який належав до суспільної групи - «робітничий двір». Вказує, що вона (позивачка) у відповідності до вимог ст.529 ЦК УРСР є спадкоємицею першої черги спадкування за законом та згідно вимог ст.549 ЦК УРСР прийняла спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] (чоловіка), так як проживала разом із ним на час смерті та вступила в управління його спадковим майном. Стверджує, що звернулася в нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак не може в позасудовому порядку оформити спадщину на спірне майно через відсутність правовстановлюючих документів на таке. Вказує, що інші спадкоємців першої черги спадкування за законом - діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] у встановлені законом строки не звернулись в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та не вчинили жодних дій, які б свідчили про прийняття ними такої. З огляду на наведені обставини, зокрема через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок у [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, а подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, проте 10.07.2019р. подав заяву, в якій проти позову не заперечує та просить справу слухати у його відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Яксманицький Р.С. в судове засідання не з`явився, проте подав копії сторінок спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , за №116/2019 та просив справу слухати у його відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Судом встановлено, що [PERSON] (чоловіку позивачки), належав житловий будинок [ADDRESS] , 1988 року будівництва, який належав до суспільної групи «робітничий двір». [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК Української РСР 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] помер у 2001 році, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 1963 року. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на спільний житловий будинок. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Так, спадкоємцем за законом, зокрема спадкоємцем першої черги спадкування за законом, згідно вимог ст.529 ЦК УРСР, яка у встановлений законом строк не звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак проживала у спірному будинковолодінні, здійснювала догляд за таким, проводила поточні ремонти, обробляла землю, сплачувала податки, комунальні послуги, була дружина останнього (позивачка) - [PERSON] . У відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії останньої як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що саме [PERSON] вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини (частки у спірному будинковолодінні), яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] . Крім того, позивачка звернулась в нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] (її чоловіка), який помер [INFO] , а інші спадкоємці першої черги спадкування за законом - діти спадкодавця [PERSON] , [PERSON] подали нотаріусу заяви, згідно яких останні не вчинили жодних дій, які б свідчили про прийняття ними спадщини після смерті їхнього батька, - спадкодавця [PERSON] , і що їм відомо про пропуск строку прийняття такої, який не будуть поновлювати. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями сторінок спадкової справи №116/2019, заведеної після смерті [PERSON] . Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спірне будинковолодіння успадкувала саме позивачка [PERSON] Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON] ; копією будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику [PERSON] ; копією свідоцтва на забудову земельної ділянки; копією виписки з рішення виконавчого комітету Мостиської районної ради народних депутатів від 22.11.1988р. №226 «Про надання дозволу [PERSON] на будівництво індивідуального жилого будинку та видачу будівельного паспорту на забудову ділянки»; довідкою із Самбірського БТІ від 14.03.2019р., якою підтверджено, що право власності на будинок [ADDRESS] не є зареєстрованим; інформаційною довідкою Мостиської міської ради Львівської області №62 від 27.03.2019р. про належність спірного будинковолодіння до суспільної групи «робітничий двір»; листом-повідомленням приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. від 21.03.2019р. вих.№442/02-14 про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючих документів на вказане майно; копією технічного паспорта на спірний будинок; копіями сторінок спадкової справи №116/2019, заведеної після смерті [PERSON] ; іншими матеріалами справи. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування за законом. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на те, що на час відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON] належало право на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що безспірно встановлено судом, а також приймаючи до уваги те, що таке право перейшло в порядку спадкування за законом до [PERSON] , яка у встановленому порядку прийняла дану спадщину, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання за останньою права власності на спірне спадкове майно - будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved