Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 31 жовтня 1998 р. зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського району м.Києва. Від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя та несумісність характерів, внаслідок чого в сім'ї постійно виникали непорозуміння та сварки, що у 2009 році призвело до припинення шлюбних стосунків. З 01 вересня 2013 р. сторони окремо проживають. Сторони не ведуть спільне господарство. В ході розгляду справи позивач підтримала позовні вимоги про розірвання шлюбу в повному обсязі і просила суд шлюб між сторонами розірвати, оскільки у зв'язку із втратою почуття любові, взаємоповаги та взаєморозуміння збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем неможливе. Кожен із них живе власним життям. Шлюб існує формально. Відповідач [PERSON] визнав позов у повному обсязі, зазначивши, що основною причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя. У них з позивачем спільна згода на розірвання шлюбу, оскільки спроби його збереження бажаних результатів не принесли. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 31 жовтня 1998 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського РУЮ у м. Києві, про що складено актовий запис № 856. Від цього шлюбу у подружжя народилася донька: [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що з 2009 року сторони не підтримують шлюбних стосунків, з 01 вересня 2013 року окремо проживають. Сторони не ведуть спільне господарство, спільним побутом не пов'язані. Подальше існування сім»ї є неможливим, оскільки між сторонами втрачено почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім»ї. Шлюб існує формально. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допуcкається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України, сімє'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Як зазначалось судом вище, сторони у справі не мешкають разом, не ведуть спільне господарство, не пов'язані спільним побутом, кожен з них має власні інтереси. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що сім'я існує формально, а отже шлюб між сторонами може бути розірваний, оскільки сторони не погоджуються на примирення і не бажають відновлення шлюбних стосунків. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим в зв»язку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів та відсутністю взаєморозуміння. На підставі викладеного,

Outcome: approved