Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Київської міської ради в якому просить встановити факт постійного проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] [PERSON] разом зі спадкодавцем: її матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] після померлої [PERSON] . Вимоги позову мотивовані тим, що [INFO] мати позивача померла. Після смерті залишилася спадкова маса у вигляді квартири. Заявник є єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця [PERSON] , як спадкоємець першої черги. 10 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О. відмовлено заявнику у задоволенні його заяви з відсутності документів, які підтверджують факт постійного проживанні зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як зазначає позивач, що після початку постійного проживання разом з матір`ю у квартирі вона не реєструвала зміну місця свого проживання, оскільки не вбачала у цьому необхідності та не мала на це часу. Зважаючи на неможливість спадкоємцем оформити спадкові права на Ѕ частину квартири, заявник звертається до суду щодо встановлення факту, який має юридичне значення, а саме факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. 20 серпня 2020 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву в якому просить суд прийняти рішення на підставі поданих доказів та прийняти рішення згідно чинного законодавства України. Розгляд справи проводити за відсутності представника КМР. У судовому засіданні заявник та його представник вимоги заяви підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. В поданому відзиві представник просив слухати справу у їх відсутність. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання. Витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гавловської Ірини Олексіївни копію спадкової справи № 17/2019 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2020 року підготовче засідання у справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, призначене на 20 жовтня 2020 року на 15 год. 00 хв. проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon». Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Призначено справу до судового розгляду по суті. Викликано в судове засідання свідків. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON] є донькою померлої [PERSON] (а.с. 8). 10 червня 1990 року позивач уклала шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу змінила дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 8). [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено актовий № 14254 Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 114). Після смерті [PERSON] залишилася спадкова маса у вигляді Ѕ частки у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності від 06 лютого 2018 року виданого приватним нотаріусом Гавловською І.О. за реєстровим № 129, право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно 06 лютого 2018 року, номер запису про право власності 24708510 (а.с. 17, 18). Листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гавловської І.О. (вих. № 167/02-14/17/2019 від 10 жовтня 2019 року) позивачу було роз`яснено, що оскільки [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що позивач проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому приватним нотаріусом Гавловською І.О. було роз`яснено право позивача звернутися до суду із відповідним позовом, оскільки документів, які підтверджували б факт спільного проживання зі спадкодавцем на нас відкриття спадщини надані не були. (а.с. 120-121). Як вбачається з довідки № 2 від 02 червня 2020 року виконавчого комітету ЖБК «Арсеналець-3», підтверджують що з червня 2017 року по 31 серпня 2018 року у квартирі [ADDRESS] постійно проживати та вели спільне господарство [PERSON] , яка була зареєстрована та померла [INFO] та її донька [PERSON] , яка не була зареєстрована в цій квартирі [PERSON] та [PERSON] були співвласниками цієї квартири з рівними частками. [PERSON] з червня 2017 року по 31 серпня 2018 року постійно проживала у цій квартирі з матір`ю, яка хворіла, з метою постійного догляду за нею (а.с. 73). Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показами свідків. Допитана позивач в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні засвідчила, що три роки тому помер батько [PERSON] у зв`язку з чим позивач вимушена була переїхати до матері проживати, оскільки вона хворіла та потребувала стороннього догляду. З дня смерті батька, а саме з 01 червня 2017 року позивач стала проживати разом з [PERSON] . Також повідомила, що її мати хворіла на онкологічне захворювання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є чоловіком позивача по справі. Дружина після смерті батька переїхала 02 червня 2017 року проживати до своєї матері, оскільки остання потребувала постійного догляду та доглядала до дня її смерті - [INFO] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою по сходовій клітині там, де проживала померла. Засвідчила, що позивач проживала з матір`ю з дня смерті батька [PERSON] та весь час по день смерті [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є рідною тіткою позивача. Після смерті [PERSON] позивач переїхали проживати до своєї матері та проживала з нею до дня її смерті. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач проживала зі своєю матір`ю з початку літа 2017 року по кінець літа 2018 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є донькою позивача по справі. ЇЇ мати після смерті свого батька (діда) переїхала 02 червня 2017 року проживати до своєї матері, оскільки остання потребувала постійного догляду та доглядала до дня її смерті - [INFO] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача з дитинства по місцю проживанню матері. [INFO] померла мати позивача. Після смерті батька, позивач переїхала проживати до [PERSON] оскільки вона потребувала постійного стороннього догляду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні поясни, що є головою кооперативу будинку та повідомив, що позивач проживала разом зі своєю матір`ю в її квартирі. Суд приймає до уваги покази свідків, які підтвердила, що позивач [PERSON] проживала на час відкриття спадщини з померлою [PERSON] , оскільки у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про заінтересованість свідків в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються та не суперечать іншим наданим доказам. Таким чином суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] проживала на час відкриття спадщини з померлою [PERSON] .. Оскільки строк звернення спадкоємця, який фактично прийняв спадщину до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини строком не обмежена, інших спадкоємців як встановлено в судовому засіданні не мається, спору про майнове або особисте немайнове право не існує, а встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, суд вважає вказані позивачем вимоги обґрунтованими, які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved