Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український [PERSON]» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український [PERSON]» про захист прав споживачів та визнання недійсним п. 4 кредитного договору. В ході розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та згідно останньої редакції заяви просив визнати умову кредитного договору №КСПДФ/1009866.3 від 15 квітня 2013 року, укладеного між ПАТ «Український [PERSON]» та [PERSON], щодо обовязку позивача сплачувати щомісячну комісію в розмірі 0,25% від суми кредиту, вказаної у п. 1.2. договору, недійсною з моменту укладення договору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 квітня 2013 року між ним та ПАТ «Український [PERSON]» було укладено кредитний договір №КСПДФ/1009866.3, згідно з умовами якого позивач отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 1000000,00 грн. зі сплатою процентів 23,3 % за користування кредитом, з терміном повернення до 14 лютого 2016 року. Відповідно до п. 4.3. кредитного договору позичальник зобовязується сплачувати банку щомісячно не пізніше останнього числа поточного місяця комісію за супровід кредитного договору у розмірі 0,25% від суми кредиту, вказаної у п. 1.2 договору. Пунктами 1.1., 4.3 кредитного договору передбачений обовязок позичальника по сплаті комісії за супровід кредитного договору. Зазначив, що умовами кредитного договору не визначено в чому полягає надання банком послуг [PERSON] за супровід кредитного договору та яка природа цих послуг. Таким чином, встановивши в кредитному договорі обовязок позичальника щодо сплати щомісячної комісії за супровід кредитного договору, банком не зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Вважає, що умови кредитного договору, за якими позивач повинен сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову щомісячну комісію, є несправедливими умовами договору та відповідно до\~ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 203 ЦК України ці умови договору є недійсними. Від представника відповідача надійшли письмові заперечення, в яких просить суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивач був проінформований про всі істотні умови договору, договір був підписаний сторонами без будь-яких зауважень чи застережень, комісійні виплати не суперечать чинному законодавству і є характерною для відносин банківського кредиту при укладенні сторонами кредитного договору. Представник позивача просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу заочно за відсутності сторін у справі, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши всі докази, суд вважає що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. 15 квітня 2013 року між сторонами був укладений кредитний договір №КСПДФ/1009866.3, відповідно до якого позивач отримав кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 1000000,00 грн. на споживчі цілі зі сплатою процентів за користування кредитом 23.300% річних з кінцевим терміном повернення до 14 лютого 2016 року. Кредитний договір складається з додатку №1 (графік погашення), додаток №2 (первісна інформація про умови кредитування та орієнтовна сукупна вартість кредиту). Умовами кредитного договору, а саме абзац перший п. 4.3. передбачено, що позичальник зобовязується сплатити банку щомісячно не пізніше останнього числа поточного місяця комісію за супровід кредитного договору у розмірі 0,25% від суми кредиту, вказаної у п. 1.2. договору. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Положення п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За положеннями ч. 5 ст. 11, ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10\~травня 2007 року №\~168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за супровід кредитного договору, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Вказане стверджується і правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, яка є обов»язковою для застосування судами загальної юрисдикції, згідно ст.360-7 ЦПК України. Не заслуговують на увагу доводи відповідача, про те, що щомісячна комісія це комісія за надання кредиту, відкриття кредитного рахунку, страхування, послуги нотаріуса, оскільки надання грошових коштів за кредитним договором є обов'язком банку, відповідно, виконання такого обов'язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника та не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Крім того, оскільки відкриття та ведення кредитного рахунку у зв'язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам і публічно - правовим обов'язком самої кредитної установи (банку), то такі дії жодним чином не можуть розглядатися як послуги, що надаються позичальнику. Крім того, слід залишити\~поза увагою й посилання на право банка за\~ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~встановлювати розмір комісійної винагороди по своїх операціях і на погодження з цим позичальника, оскільки, як встановлено, зазначені умови суперечать\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~та є несправедливими. У відповідності до ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1\~ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином, суд вважає, що положення кредитного договору №КСПДФ/1009866.3 від 15 квітня 2013 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Український [PERSON]», закріплені в п. 4.3. щодо плати позичальником комісії за супровід кредитного договору є несправедливим, адже банком не вказано, що саме являється «супровід кредитного договору» та яким чином це покликане забезпечити реалізацію прав позичальника у кредитних правовідносинах, які саме послуги банком надаються позичальнику за цю плату. Вирішуючи спір, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 640,00 грн., оскільки позивач був за законом звільнений від сплати судового збору. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved