Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовувала \~тим, що є власником земельної ділянки загальною площею 3,8553 га, яка складається з ріллі, пасовища та сіножаті, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № \~370578 від 14.12.2009. Вказаний державний акт позивачем було загублено, але маючи намір укласти договір оренди вказаної земельної ділянки, позивач відновлюючи правовстановлюючі документи на землю, виявила, що згідно витягів з Державного земельного кадастру земельні ділянки «рілля» та «пасовища» знаходяться на території Стрільниківської сільської ради Путивльського району Сумської області, а земельна ділянка «сіножаті» знаходиться на території Сафонівської сільської ради Путивльського району Сумської області, в той час як у вказаному державному акті її місцезнаходження вказано Стрільниківська сільська рада Путивльського району Сумської області. Посилаючись на вказане, просила визнати за нею \~право власності на зазначену земельну ділянку «сіножаті», площею 0,3137 га, кадастровий № 5923887700:05:000:0283, розташовану на території Сафонівської сільської ради Путивльського району Сумської області, поклавши на неї судові витрати. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву, в якій просила справу слухати в її відсутність, позов підтримала. Відповідачі в судове засідання також не зявилися, надали на адресу суду письмові заяви, в яких позов визнали та справу просили слухати без їх участі. Про правові наслідки визнання позову обізнані. Третя особа в судове засідання не зявилася, просила справу слухати за її відсутності, у вирішенні спору покладалася на розсуд суду. За змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на матеріали справи, [PERSON], позивач у справі, є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,8553 га, яка складається з земельних ділянок площею 0,3127 га, 1,0348 га та 2,5068 га, розташованих на території Стрільниківської сільської ради Путивльського району Сумської області, що вбачається з копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 370578 від 14.12.2009 (а.с. 7). Водночас, згідно із витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за позивачем у справі на підставі державного акту серії ЯЗ № 370578 від 14.12.2009 рахується земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (сіножаті) (кадастровий № 5923887700:05:000:0283) площею 0,3137 га, розташована на території Сафонівської сільської ради Путивльського району Сумської області (а.с. 9-11). При цьому позивачу було відмовлено у внесенні змін до Державного земельного кадастру щодо вказаної ділянки у звязку з тим, що має місце невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме розбіжності у місцезнаходженні земельної ділянки в електронному документі зазначено Стрільниківська сільська рада, а фактично вона розташована на території Сафонівської сільської ради (а.с. 12-13). Пунктами 9-10 розділу VII \~Закону \~"Про Державний земельний кадастр" визначено, що державна \~реєстрація \~земельних ділянок, \~які передаються \~у \~власність \~із \~земель державної \~чи комунальної \~власності, \~здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки до 01.01.2013 року. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною \~ділянкою, \~видані \~до \~набрання чинності цим Законом, є дійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 15 цього ж Закону до Державного земельного кадастру включаються відомості про земельні ділянки, зокрема місце її розташування та опис меж. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). В силу ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Таким чином, аналіз викладених правових норм та встановлених обставин дозволяє дійти висновку про те, що таке визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів \~інших осіб, що є підставою для задоволення \~позову. Судові витрати у справі не розподіляються за відповідним клопотанням позивача. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved