Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Позивачі, звернувшись до суду з даним позовом, просять визнати за: [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], право власності на ? (одну другу) частку домоволодіння [ADDRESS], що складається з житлового будинку (літера-А), загальною площею 69.3кв.м., стайні (літера - Б), стодоли (літера -В), тамбур (літера Г); господарський блок (літера Д); воріт (№1), огорожі (№2), що належало [PERSON], яка померла [INFO] [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], право власності на ? (одну другу) частку домоволодіння [ADDRESS] що складається з житлового будинку (літера-А), загальною площею 69.3кв.м., стайні (літера - Б), стодоли (літера -В), тамбур (літера Г); господарський блок (літера Д); воріт (№1), огорожі (№2), що належало [PERSON], яка померла [INFO] В обгрунтування позову покликаються на те, що [INFO] померла [PERSON]. [PERSON] являться сином померлої [PERSON]. [PERSON] є онуком покійної. Згідно заповіту покійної [PERSON], складеного 24 вересня 2012 року, вона все своє майно, з чого б не складалось і де б не знаходилось, також все, що буде належати їй на праві власності і на що за законом матиме право заповіла в рівних частинах [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи, що на час смерті [PERSON] вони проживали разом із нею та протягом шести місяців після відкриття спадщини не подали заяви про відмову від спадщини, спадщину вони прийняли двоє. Інших спадкоємців першої черги або спадкоємців за заповітом, які б прийняли спадщину відсутні. Звернувшись до нотаріуса з відповідними заявами про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, отримали відмову з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на вказане майно. Окрім цього, нотаріус роз"яснила, що для визнання права власності на спадкове майно йому необхідно звернутись до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивачі не з»явились, від них поступили заяви про розгляд справи у їх відсутності, де зазначили, що позовні вимоги підтримують. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що заперечень проти позову не має. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України судом перевірено, що заява відповідача про визнання позову не суперечать закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Ознайомившись з матеріалами справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно із ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст.41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а право власності набувається в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ч.1 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до вимог ч. 1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. З даних копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 29.06.2016 року виконкомом Старомізунської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 28 встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.6). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 24.09.2012 року секретарем Старомізунської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області та зареєстрований в реєстрі за № 23, яким на випадок своєї смерті все своє майно, з чого б не складалось і де б знаходилось, також все, що буде належати їй на праві власності і на що за законом матиме право заповіла в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Суду не представлено жодного доказу про те, що вказаний заповіт змінювався чи скасовувався заповідачем та є недійсним на сьогоднішній день. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні, немає. Відповідно до довідок № 2813 від 20.12.2016 року та від 05.02.2018 року, виданих Старомізунською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області, згідно запису в погосподарській книзі за № 13 , об'єкт по господарського обліку 02-1098-1 за 2016-2023 роки на день смерті [PERSON], [INFO], постійно проживала і була зареєстрована по місцю проживання за адресою: [ADDRESS] за нею рахувався житловий будинок та по господарські споруди. За даною адресою проживали та були зареєстровані позивачі, які на даний час також там проживають. [PERSON] 24.09.2012 року посвідчила заповіт, який не змінювався, не скасовувався і новий не посвідчувався (а.с. 7,8). Згідно ч.ч.1,3 статті 1268 ЦК України - спадщина належить спадкоємцеві, незалежно від часу прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд визнав, що позивачі у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки постійно проживали із спадкодавцем, на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вони не заявляли про відмову від неї. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В судовому засіданні та матеріалами справи встановлено, що позивачі являються спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON], які звернулися до приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу О.З. Депутат про прийняття стадщини, однак у видачі свідоцтва на право власності на вказане вище будиноволодіння після смерті спадкодавця нотаріус відмовила, оскільки не надано документів, які підтверджують право власності останнього на вказане майно, про що свідчить постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.22,23). Відповідно до ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до світлокопії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловай будинок, виготовленоий 09.02.2018 року, будинковолодіння [ADDRESS], складається з житлового будинку (літера-А), загальною площею 69.3кв.м., стайні (літера - Б), стодоли (літера -В), тамбур (літера Г); господарський блок (літера Д); воріт (№1), огорожі (№2), (а.с.11-14). Копія довідки ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» № 48 від 09.02.2018 року підтверджує, що реєстрація права власності на дане домоволодіння в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводилась (а.с. 15). З огляду на викладене, враховуючи, що позивачі є спадкоємцями за заповітом, які прийняли спадщину, однак оформити право власності не мають змоги через відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності [PERSON] на спадкове майно, є достатні підстави, щоб визнати за позивачами право власності по ? вказаного домоволодіння. На пiдставi викладеного та ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 року, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 392,1216-1218, 1223, 1233, 1268 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved