Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання недійсним договору дарування житлового будинку № 37 з господарсько-побутовими будівлями по вулиці Тиха в місті Кіровограді, посвідчений 16 березня 2004 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] по реєстру № 1234, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та договір про передавання житла до договору дарування, посвідчений 16 березня 2004 року по реєстру № 1236. В обґрунтування позову зазначено, що 16 березня 2004 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] по реєстру № 1234 посвідчено договір дарування житлового будинку № 37 з господарсько-побутовими будівлями по вулиці Тиха в місті Кіровограді, укладений між [PERSON], та [PERSON] та договір про передавання житла до нього по реєстру № 1236. Договір дарування зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрацію права власності 14 квітня 2004 року за реєстраційним № 4342384. Відповідно до умов вищезазначеного договору дарування позивач передала у власність своїй доньці [PERSON] житловий будинок № 37 по вулиці Тиха в місті Кіровограді загальною площею 85.5 м. кв., житловою площею 40.0 м.кв., розташований на земельній ділянці розміром 1560.0 м.кв. Вказаний договір дарування житлового будинку просить визнати недійсним з тих підстав, що при його укладенні помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, тобто, помилилася щодо змісту правочину. Є людиною похилого віку, в силу стану здоров»я, відсутності знань та досвіду щодо порядку відчуження нерухомого майна, довіри до відповідача, помилково підписала договір дарування спірного житлового будинку, насправді мала намір укласти договір довічного утримання. Так як являлася пенсіонеркою, матеріально малозабезпеченою, часто хворіла, потребувала постійної сторонньої допомоги, іншого житла не мала, донька [PERSON] надавала необхідну матеріальну та медичну допомогу, як до посвідчення договору дарування, так і протягом тривалого часу після його посвідчення до вересня 2013 року. В вересні 2013 року донька відмовилася від догляду, та виїхала у невідомому напрямку з батьком своєї дитини . В травні 2014 року позивач перенесла гострий інфаркт міокарда, страждає на захворювання - ішемічна хвороба серця. В жовтні 2014 року мало місце закритий уламковий перелом нижньої третини правого стегна зі зміщенням. Після отриманої травми фактично лежача та потребує постійної сторонньої допомоги. В момент посвідчення договору дарування не мала наміру безкоштовно передати у власність [PERSON] свій будинок. Волевиявлення в той час було направлено на передачу будинку доньці, при тому, що буде проживати в ньому до смерті, а вона буде надавати необхідну допомогу. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, зазначила, що спірний договір дарування був укладений під впливом помилки, що позивач не мала наміру дарувати свій будинок, тобто, передавати його без відповідних обов'язків доньці щодо утримання, підтверджується тим, що іншого житла у позивача немає, а тому просить задовольнити позов повністю . Відповідач в судове засідання не з»явилася, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами за адресою реєстрації (а. с. 32,56 ), поважні причини неявки суду не повідомлено. До судового засідання третя особа Приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] Станіславіна, надала заперечення проти позову з зазначенням, що вчинення вказаних правочинів здійснено сторонами згідно їх волевиявлення, в результаті проведеної нею розмови було встановлено дійсні наміри кожної із сторін: [PERSON] - подарувати житловий будинок, а [PERSON] - прийняти його в дар, та укласти тільки відповідний договір дарування вказаного житлового будинку; сторони не були сторонніми між собою, про укладання договору довічного утримання (догляду) не йшлося. Зазначається, що під час укладання вказаних правочинів нотаріусом було визначено обсяги цивільної дієздатності фізичних осіб-учасників договору, роз'яснено всі правові наслідки правочинів, відмінність договору дарування від договорів довічного утримання (догляду) та купівлі-продажу, заповіту, визначено здатність вказаних осіб усвідомлювати значення цих нотаріальних дій, їх наслідків та змісту роз'яснень нотаріуса, встановлено відповідність волі і волевиявлення осіб щодо вчинення нотаріальних дій, однакове розуміння сторонами значення, умов правочинів та їх правових наслідків для кожної із сторін, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочинів - договору дарування та договору про передавання житла, про що свідчать особисті підписи сторін на правочинах, та дотримані вимоги Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. [PERSON] підтвердила, що хоче укласти договір дарування. На підтвердження вказаних обставин та на вимогу нотаріуса на примірнику договору, який залишається у справах нотаріуса, [PERSON] написала власноручно, що з умовами договору дарування згодна. На підтвердження передачі [PERSON] житлового будинку [PERSON] і його прийняття нею, та виникнення у [PERSON] права власності на дарунок, згідно зі ст. ст. 334, 722 Цивільного кодексу України, сторонами було укладено і посвідчено вищевказаний договір про передавання житла, як додатку до вказаного договору дарування. Також повідомила, що 26 листопада 2011 року за реєстровими № 9737, 9738, нею було видано обдаровуваній - [PERSON] дублікати вказаних правочинів, і нею здійснено всі необхідні дії для перереєстрації документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно, а тому просить відмовити в задоволенні позову . Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки відповідача не поважними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти . [PERSON] була власником житлового будинку №37 з господарсько-побутовими будівлями по вулиці Тихій в місті Кіровограді. 16 березня 2004 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] по реєстру № 1234 посвідчено договір дарування житлового будинку № 37 з господарсько-побутовими будівлями по вулиці Тиха в місті Кіровограді, укладений між [PERSON] та [PERSON] та договір про передавання житла до нього по реєстру № 1236. Договір дарування зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрацію права власності 14 квітня 2004 року за реєстраційним № 4342384. Відповідно до умов вищезазначеного договору дарування [PERSON] передала у власність [PERSON] житловий будинок № 37 по вулиці Тиха в місті Кіровограді загальною площею 85.5 м. кв., житловою площею 40.0 м.кв., розташований на земельній ділянці розміром 1560.0 м.кв. Відповідно до ч.ч.1 - 3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 717 ЦК Українипередбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Положеннями ч.1 ст.230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з ч.1 ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Положеннями статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З роз'яснень, викладених у п.19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" встановлено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинули на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Виходячи зі змісту оспорюваного договору дарування та обставин, із якими позивач пов'язує його недійсність, слід дійти висновку, що позивачем доведено той факт, що вона не усвідомлювала природи укладеного правочину та його наслідків, помилялася щодо предмету укладеного договору та його умов і це вплинуло на її волевиявлення, та на час укладання договору дарування сторони мали будь-які домовленості про взаємну вигоду, покладання на обдарованого обов'язку утримувати дарувальника. Обов'язок дітей, утримувати батьків, які потребують такої допомоги визначений нормами сімейного законодавства ст.ст.202-206 СК України, та для виконання цього обов'язку укладання будь-яких угод не є обов'язковим. Відповідач є донькою позивача, яка подарувала житловий будинок. На час укладення договору позивач проживала разом з відповідачем, наявність у неї хвороби не свідчить про безпорадний стан і у зв'язку з цим потребу стороннього догляду та додаткового утримання. Після укладення договору дарування житлового будинку, позивач залишалася проживати у ньому. Отже, подарований житлового будинку може вважатись єдиним житлом позивача, яке вона відчужила і таким чином позбавила себе житла. На підтвердження передачі [PERSON] житлового будинку [PERSON] і його прийняття нею та виникнення у [PERSON] права власності на дарунок, згідно зі ст. ст. 334, 722 Цивільного кодексу України, сторонами було укладено і посвідчено нотаріусом вищевказаний договір про передавання житла, як додатку до вказаного договору дарування. Та 26 листопада 2011 року за реєстровими № 9737, 9738, приватним нотаріусом було видано обдаровуваній - [PERSON] дублікати вказаних правочинів, і нею здійснено всі необхідні дії для перереєстрації документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно. Статтею 1 Протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 328 ЦК Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача , покази свідків, суд дійшов висновку щодо задоволення позову, оскільки суду доведено той факт , що спірний договір дарування був укладений під впливом помилки, позивач не мала наміру дарувати свій будинок, передавати його без відповідних обов'язків доньці щодо утримання, іншого житла у позивача не має, про факт укладення саме договору дарування позивач зрозуміла лише у вересні 2013 р. Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 551,20грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved