Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму боргу за договором позики в розмірі 9 921 020,00 грн. В обґрунтування вимог посилався на те, що 04.07.2016р., між ним та відповідачем [PERSON] , укладено договір позики та додаткові угоди згідно до якого, відповідач отримав кошти в сумі 9 921 020,00 грн. Порядок та строки повернення обумовлені в договорі. Разом з тим відповідач, неналежно виконував зобов`язання за договором, кошти не повернув, що стало підставою для звернення до суду. Таким чином, позивач, посилаючись на умови договору просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за договором позики та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] , та її представник, [PERSON] , надали до суду відзив на позов (а.с.131), який в судовому засіданні підтримали та пояснили, що визнають позов частково, а саме визнають всі обставини позовної заяви за виключенням солідарної відповідальності та вважають, що відповідачка [PERSON] , має відповідати з іншим відповідачем в рівних частках, оскільки доказів на підтвердження витрачення коштів в інтересах сім`ї позивачем надано не було. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, надав до суду нотаріально посвідчену заяву, відповідно до якої позов визнав та просив справу розглядати у його відсутність, відзив на позов не подавав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що між [PERSON] , як позикодавцем з одного боку та [PERSON] , як позичальником з іншого боку, 04.07.2016р., було укладено договір позики за змістом п. 1.1. якого позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути надані кошти в повному обсязі у порядку та на умовах, передбачених цим Договором (а.с.8). Відповідно до п. 2.1. договору позики позика надається позикодавцем у безготівковій формі окремими частинами, розмір (сума) яких визначається сторонами у додаткових угодах до договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника та/або на поточний рахунок дружини позичальника - [PERSON] , шлюб між якими зареєстрований 07 листопада 2014 року, про що Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 657 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . За змістом п. 4.1. договору позики сторони домовилися, що загальна сума позики, наданої позичальнику на умовах цього договору, розмір (сума) окремих частин якої визначається у додаткових угодах до Договору, підлягає поверненню позикодавцю у строк до 25 листопада 2018 року в повному розмірі, якщо інший строк повернення коштів не встановлений у відповідній додатковій угоді до Договору. Повернення коштів позикодавцю проводиться позичальником в готівковій або безготівковій формі шляхом перерахування відповідних коштів на поточний рахунок позикодавця за реквізитами, вказаними у п.4.2. договору позики. На виконання п. 2.1. договору позики між сторонами було укладено 47 додаткових угод на загальну суму 9 921 020 грн., із яких 4 147 500 грн. окремими частинами було перераховано позивачем на відповідні рахунки позичальника, а 5 773 520 грн. - на рахунок дружини позичальника - [PERSON] відповідно, що підтверджується доданими до позову додатковими угодами та копіями квитанцій АТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 10-104). В строк визначений договором позики, позичальник кошти не повернув. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). За нормами ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка. В силу ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України). Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Майном, як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Суд не приймає до уваги посилання відповідачки на необізнаність про наявність договору позики укладеному між позивачем та її чоловіком, оскільки при розгляді справи по суті представник відповідачки, за згодою відповідачки, визнав позов частково, а саме визнав всі обставини позовної заяви за виключенням солідарної відповідальності та вважає, що відповідачка [PERSON] , має відповідати з іншим відповідачем в рівних частках. Не прийнято судом до уваги і посилання відповідачки про те, що в такий спосіб позивач [PERSON] , перераховував заробітну плату відповідачу [PERSON] , оскільки до суду не надано жодного доказу перебування відповідача в трудових відносинах з позивачем, а кошти (заробітна плата) перераховувались як на її рахунок, так і на рахунок [PERSON] , що спростовує посилання відповідачки про неможливість відкриття рахунку на ім`я [PERSON] . Крім того є незрозумілим визнання відповідачкою позову в частині повернення отриманих нею коштів, які вона начебто вважала заробітною платою, саме позивачу [PERSON] , а не колишньому чоловіку [PERSON] , адже в силу ч.2 ст. 61 СК України заробітна плата є спільною сумісною власністю подружжя, а не одного з подружжя із третьою особою. Також, суд не приймає до уваги й те, що кошти, які перераховував позивач, не витрачались в інтересах сім`ї, оскільки всі ці кошти були зараховані на поточний рахунок [PERSON] , тільки відповідачка могла отримувати з рахунку зазначені кошти, а отже використовувати їх як в своїх інтересах, так і в інтересах сім`ї могла тільки [PERSON] . Жодного підтвердження передачі цих коштів відповідачу [PERSON] , відповідачкою не надано, а отже кошти, за договором позики, який уклав її чоловік з позивачем отримувала вона і саме вона розпоряджалась ними. Таким чином, суд приходить до висновку, що у випадку коли кошти отримані одним із подружжя за договором позики використані в інтересах сім`ї, що встановлено судом при розгляді справи, вони підлягають стягненню у солідарному порядку з кожного із подружжя. Зазначений висновок суду узгоджується із Висновками КЦС у складі Верховного суду у Постановах по справах № 639/7335/15-ц від 03.05.2018р., № 713/285/12 від 26.09.2018р., № 761/11059/16 від 11.10.2018р. З встановленого судом слід дійти висновку про те, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в солідарному порядку сума боргу за договором позики в розмірі 9 921 020,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню в рівних частках понесені та документально підтверджені судові витрати в розмірі 9 605 грн. 00 коп., а саме по 4 802 грн. 50 коп. з кожного. На підставі ст. ст. 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 65 СК України,

Outcome: approved