Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

\~Позивач звернулася до суду із позовною заявою до Знамянської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, так як 06 жовтня 2001 року помер [PERSON]. Останнім місцем проживання якого та місцем відкриття спадщини є с. Червонознамянка Іванівського району Одеської області. Відповідно до постанови Верховної ради України від 14 липня 2016 року с. Червонознамянка Іванівського району Одеської області було перейменоване на с. Знамянка Іванівського району Одеської області. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в с. Знамянка, вул. Малиновського, під № 57, Іванівського району Одеської області. Позивач є спадкоємцем вказаного майна за заповітом. Спадщину прийняв, оскільки звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та вже отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину належного померлому майна. Отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач не може оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок. Та вони не можуть бути видані після смерті [PERSON], що суперечить\~ст. 25 ЦК України, згідно якої цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. У звязку з цим позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на вищевказаний житловий будинок. Представник позивача у судове засідання не зявилася, проте надала до суду заяву про слухання справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягала. Представник відповідача у судове засідання не зявився, проте надав до суду заяву, відповідно до якої, позов визнав в повному обсязі, просив справу слухати у їх відсутність. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у судове засідання не зявилася, проте надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, зазначила, що відмовляється на користь [PERSON] від належної частки у праві власності на спірний будинок. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень\~ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та\~ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказі в сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити виходячи з наступного. Суд, при дослідженні доказів, якими позивач обґрунтував позов встановив, що 06 жовтня 2001 року помер [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Останнім місцем проживання якого та місцем відкриття спадщини є Червонознамянська сільська рада Іванівського району Одеської області. Відповідно до постанови Верховної ради України від 14 липня 2016 року с. Червонознамянка Іванівського району Одеської області було перейменоване на с. Знамянка Іванівського району Одеської області, та як наслідок сільська рада була перейменована на Знамянську сільську раду. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в с. Знамянка, вул. Малиновського, під № 57, Іванівського району Одеської області. Все своє майно померлий заповідав позивачу, [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 14 червня 1991 року. Відповідно до ч.1\~ст.1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1\~ст.1236 ЦК України\~заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Позивач по справі є спадкоємицею за заповітом лише на 1/2 житлового будинку, оскільки спірний житловий будинок до \~15 квітня 1991 року мав статус колгоспного двору, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Знамянської сільської ради Іванівського району Одеської області. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суперечки з приводу майна колишнього колгоспного двору, яке було придбано до 15 квітня 1991 року, повинні вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Втратившими це право вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в навчальному закладі, хвороба); Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частка працездатного члена двору може бути зменшена або відмовлено в її виділенні при нетривалому його перебування у складі двору або незначної участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на момент їх вибуття і яке збереглося. Враховуючи вищенаведене, суд констатує той факт що померлому [PERSON] належало лише 1/2 частина будинку за адресою вул. Малиновського №57 в с. Знамянка Іванівського району Одеської області, оскільки членом колгоспного двору також була дружина померлого, [PERSON], якій згідно вищенаведеного також належало 1/2 частини цього будинку. Однак представником позивача до суду було надано нотаріально завірену заяву від [PERSON] про те, що остання відмовляється від належною їй частці у праві власності на будинок по вул. Малиновського №57, с. Знамянка Іванівського району Одеської області на користь її сина, тобто позивача, [PERSON]. Враховуючи дані обставини, суд прийшов до висновку, що [PERSON] має право на визнання за ним права власності на весь спірний будинок. Позивач прийняв спадщину, оскільки в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Доказом цього є фотокопія заяви позивача, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи у державного нотаріуса Іванівського районного нотаріального округу Одеської області. Позивач прийняв спадщину, але не оформив право власності на житловий будинок в установленому законом порядку. Отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок в нотаріальній конторі не є можливим, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на цей будинок на імя померлого та його державна реєстрація, що підтверджується постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Отримати правовстановлюючі документи після смерті не можливо, оскільки цивільна правоздатність припиняється у момент смерті особи відповідно до\~ст.25 ЦК України. Відповідно до п.23\~Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р. у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до вимог ч.4 ст. 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV від 01.07.2004 року права на нерухоме майно та їх обтяжень визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або, якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно вимог ч.3 ст. 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. В силу ч.4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5і зареєстрованим в Мін'юсті 18.02.2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки громадян у погосподарські книги місцевих рад. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Житловий будинок по вул. Малиновського 57, в с. Знамянка Іванівського району Одеської області, побудований в 1930 році, що підтверджується фотокопією погосподарської книги відносно спірного будинку, особовий рахунок №93, доданою до матеріалів справи. Відповідно до витягу з погосподарської книги Знамянської сільської ради Іванівського району Одеської області вищевказаний житловий будинок внесений в погосподарську книгу за особовим рахунком №093, та зазначено, що головою даного домогосподарства являється [PERSON]. Згідно з ч.1ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця),до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з наведеного, суд вважає , що згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України. За таких обставин суд вважає за можливе позовну заяву [PERSON] до Знамянської сільської ради Іванівського району Одеської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON], про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Outcome: approved