Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про встановлення юридичного факту, що [PERSON], який помер 21 грудня 2015 року та [PERSON], яка померла 24 січня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 1977 року по день смерті [PERSON], тобто по 24 січня 2013 року, визнати її право власності на 77/200 часток квартири під № 44 в будинку № 10/16 по вулиці Євгена Тельнова, в місті Кропивницькому, в порядку спадкування після [PERSON], яка померла 24 січня 2013 року та визнати право власності на 46/200 часток квартири під № 44 в будинку № 10/16 по вулиці Євгена Тельнова, в місті Кропивницькому, в порядку спадкування після [PERSON], який помер 21 грудня 2015 року. В обгрунтування позову зазначено, що [PERSON], на підставі реєстраційного посвідчення, виданого 13 грудня 1991 року [PERSON] БТІ належить квартира під № 44 в будинку № 10/16 на вулиці [PERSON] (колишня назва проспект Правди), в місті Кропивницькому. Пайові внески за вказану квартиру були сплачені мамою в період зареєстрованих шлюбів з [PERSON] та її батьком [PERSON], а відтак розрахунок позовних вимог здійснюється з урахуванням цих обставин. Стверджується, що [PERSON] та тоді ще [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі та проживали в місті [PERSON], їх сім'я повністю розпалась з 22 листопада 1967 року. В цей день мати звільнилася з роботи з тролейбусного депо відділу комунгоспу Криворізької міськради, після звільнення переїхала до м. Кіровограда без [PERSON], тільки зі своїм сином [PERSON]. 01 січня 1967 року [PERSON] вже влаштувалась на роботу до [PERSON] тролейбусного управління. Сімейні стосунки з [PERSON] [PERSON] не відновлювала. Коли [PERSON] працювала на даному підприємстві, був створений житлово-будівельний кооператив та стала його членом. Перший пайовий внесок на вказану кооперативну квартиру був здійснений [PERSON] особистими коштами в липні 1973 року в сумі 1 775,78 рублів. 15 вересня 1977 року батько [PERSON] та мати [PERSON] уклали шлюб. 24 січня 2013 року померла мати, [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на частину квартири, №44, що знаходиться за адресою вулиця [PERSON] (пр. Правди), 10/16 в м. Кропивницький (Кіровограді), 15 березня 2013 року [PERSON] міською державною нотаріальною конторою №2 заведена спадкова справа № 110/2013. Батько, він же чоловік спадкодавиці [PERSON] відмовився від спадщини після смерті дружини [PERSON] на користь дочки позивача [PERSON]. В березні 2013 року звернулася до державного нотаріуса [PERSON] міської державної нотаріальної контори № 2 [PERSON] з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], померлої 24 січня 2013 року, на 1/2 частку квартири № 44, що знаходиться в м. Кіровограді, пр. Правди, 10/16. Нотаріус видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 384/02/31 від 13.03.2015 року, з наступних підстав. Згідно ст. 67 ЗУ «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Останній пайовий внесок зроблено у грудні 1987 року у розмірі 8,00 крб., який було внесено у період знаходження у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], шлюб з яким зареєстрований з 15 вересня 1977 року по день смерті [PERSON]. Таким чином, зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя. У зв'язку з вищевикладеним нотаріус дійшов висновку про неможливість визначити частку [PERSON] у праві спільної сумісної власності подружжя, яка має у спадковуватись її спадкоємцями та на яку повинно видаватись свідоцтво про право на спадщину за законом, а відтак відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. 21 грудня 2015 року батько [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром № 206 від 15.03.2014 року, згідно якого усі його права та обов'язки, які йому належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть належати йому у майбутньому, та все інше його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він за законом матиме право, він заповів [PERSON]. Прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець, що постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, після смерті батька відкрилася спадщина на частину квартири, загальна частка вартості якої в сумі складає 2025 рублів 28 копійок, виплачених в період шлюбу, а відтак спадкування даної квартири має відбуватися після двох спадкодавців, а не одного. Стверджується, що з довідок ОЖБК вбачається, що самостійно мама [PERSON] виплатила пайовий внесок в сумі 2 424 рублі 18 копійок, а в період шлюбу з батьком [PERSON] в сумі 2025 рублів 28 копійок. В частках це виглядає наступним чином: 4 439,46 руб. - складає 100% від вартості всієї квартири: 2 424,18 руб - X (частка невідома): 2 424,18 х 100 : 4 439,46 = 54,6 %, що в частках виражається як 54/100 - це є частка, пай за яку [PERSON], сплатила самостійно. Відповідно частка квартири, яка була сплачена в період шлюбу з [PERSON] складає 46/100 або в скороченому вигляді 23/50 частки. При цьому, кожен із подружжя мав право на 23/100 частини квартири, як частку в спільному майні подружжя. Частка квартири, на яку відкрилася спадщина після [PERSON] має бути вирахована шляхом додавання цих часток. 54/100 + 23/100 = 77/100 - це загальна частка [PERSON] в квартирі. Розрахунок частки кожного зі спадкоємців необхідно здійснювати з урахуванням тієї обставини, що спадкоємців першої черги за законом четверо і, при цьому, один із них, в даному випадку батько [PERSON], відмовився від спадщини на користь позивача. За таких обставин [PERSON] та [PERSON] мають успадкувати після смерті матері [PERSON] по 77/400 частки квартири, а позивач, з урахуванням прирощення частки за рахунок відмови від спадщини на користь позивача батька [PERSON], має успадкувати 154/400 частки. Надалі, з урахуванням заповіту батька позивач має успадкувати всю частку, яка мала належати батькові в спільному майні подружжя, тобто 23/100 частки. Загалом після обох спадкодавців позивач має успадкувати 246/400 або 123/200 часток квартири, а тому просить задовольнити позов повністю та стягнути сплачений судовий збір в сумі 3315,26 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю. В судовому засіданні представник відповідач [PERSON] та відповідачач [PERSON] позовні вимоги визнали частково щодо факту перебування в шлюбі , їх позиції були однаковими, тому заперечували в іншій частині позову з посиланням, що після смерті [PERSON], яка померла 24.01.2013 року залишилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], які прийняли спадщину, є її діти: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також - [PERSON] - чоловік спадкодавця, який помер| 21.12.2015 року. Документом, який посвідчує право власності [PERSON] на майно що успадковується є реєстраційне посвідчення, видане 13 грудня 1991 року [PERSON] бюро технічної інвентаризації. Згідно даного реєстраційного посвідчення квартира [ADDRESS] належала спадкодавцю на праві особистої власності. За життя [PERSON] реєстраційне посвідчення не оспорював і про свої права як співвласник квартири не заявляв. Станом на теперішній час спадкоємці [PERSON] теж не ставлять під сумнів даний документ. Таким чином, оскільки реєстраційне посвідчення є правоустановчим документом, який визначає статус майна як особисту власність, твердження позивача, що частина квартири є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] не може прийматися до уваги. Крім того, позивач, як вбачається зі змісту позовної заяви, проводить розрахунки часток майна, що успадковується, з урахуванням позиції, що частина квартири є спільною сумісною власністю, але при цьому не заявляє до суду вимоги щодо визнання певної частини майна спільною сумісною власністю. Не заперечуються доводи позивача, що розрахунок частки кожного із спадкоємців необхідно проводити з у рахуванням того, що спадкоємців четверо, і при цьому один з них - [PERSON], відмовився від спадщини на користь [PERSON]. Однак, не визнаються доводи, що квартира, права щодо якої оспорюються, була спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]. Стверджується, що [PERSON] набула права користування квартирою на підставі ордеру №630, виданого виконавчим комітетом міської Ради депутатів трудящих міста Кіровограда 10 серпня 1973 року. Згідно даного ордеру до складу її сім'ї входив [PERSON]. Відповідно до наявної станом на теперішній час в ОЖБК інформації на час отримання ордеру [PERSON] сплатила за квартиру пайовий внесок в розмірі 1870 крб., останній пайовий внесок було зроблено у грудні 1987 року в розмірі 12 крб. У зв'язку з повною сплатою пайових внесків [PERSON] 13 грудня 1991 року, за життя [PERSON], отримала реєстраційне посвідчення на право особистої власності. Таким чином, є доцільним стверджувати, що квартира [PERSON] має бути розділена у рівних частках між всіма спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину в установленому законом порядку. З урахуванням наведенного, позовні вимоги [PERSON] визнаються відповідачами частково, а саме: перша позовна вимога щодо перебування [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] визнається у визначеній позивачем редакції; друга вимога щодо визнання права власності за [PERSON] право власності на 77/200 часток квартири [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 24.01.2013 року визнається на 1/4 частки; третя вимога щодо визнання за [PERSON] право власності на 46/200 часток квартири, що знаходиться за вищевказаною адресою в порядку спадкування після [PERSON], який помер 21.12.2015 року визнається на 1/4 частки. Судом встановлено наступні факти. [PERSON], на підставі реєстраційного посвідчення, виданого 13 грудня 1991 року [PERSON] БТІ належить квартира під № 44 в будинку № 10/16 на вулиці [PERSON] (колишня назва проспект Правди), в місті Кропивницькому. Пайові внески за вказану квартиру були сплачені [PERSON] в період зареєстрованих шлюбів з [PERSON] та [PERSON]. Так, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі та проживали в місті [PERSON]. Їх сім'я розпалась з 22 листопада 1967 року. В цей день [PERSON] звільнилася з роботи з тролейбусного депо відділу комунгоспу Криворізької міськради, та переїхала до м. Кіровограда зі своїм сином [PERSON]. 01 січня 1967 року [PERSON] вже влаштувалась на роботу до [PERSON] тролейбусного управління. Дані обставини підтверджуються відповідними записами в трудовій книжці та не заперечуються відповідачами.. Перший пайовий внесок на вказану кооперативну квартиру був здійснений [PERSON] особистими коштами в липні 1973 року в сумі 1 775,78 рублів, зазначене теж не заперечується відповідачами. 15 вересня 1977 року батько [PERSON] та мати [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований міським відділом ЗАГС міста Кіровограда, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії II-АБ № 457301, виданим 15 вересня 1977 року міським відділом ЗАГС міста Кіровограда. 24 січня 2013 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим 24 січня 2013 року Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції, актовий запис № 269. Після її смерті відкрилась спадщина на частину квартири, №44, що знаходиться за адресою вулиця [PERSON] (пр. Правди), 10/16 в м. Кропивницький (Кіровограді) , 15 березня 2013 року [PERSON] міською державною нотаріальною конторою №2 заведена спадкова справа № 110/2013. [PERSON], він же чоловік спадкодавиці відмовився від спадщини після смерті дружини [PERSON] на мою користь. В березні 2013 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса [PERSON] міської державної нотаріальної контори № 2 [PERSON] з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], померлої 24 січня 2013 року, на 1/2 частку квартири № 44, що знаходиться в м. Кіровограді, пр. Правди, 10/16. Нотаріус видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 384/02/31 від 13.03.2015 року, з наступних підстав. Згідно ст. 67 ЗУ «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (глава 10 розділу II) регламентує порядок видачі свідоцтва про право на спадщину та передбачає надання необхідних для цього документів. При видачі свідоцтва про право ,на спадщину за законом нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти (ст. 68 ЗУ «Про нотаріат», пп. 4.14 п. 4 глави 10, розділу II Порядку). Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві (пп. 4.15 п. 4 глави 10, розділу II Порядку). Відповідно до п. п. 4.18 п. 4, глави 10 Розділу 2 Порядку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав .на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно архівної довідки № 112766, виданої ОКП «Кіровоградське ООБТІ» 04.12.2014 року, право власності на квартиру № 44, що знаходиться за адресою м. Кіровоград, пр. Правди, 10/16, за архівними даними реєстрових книг Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної документації» належало; [PERSON] - ціле (приватна), Реєстраційне посвідчення від 13.12.1991 №-/Кіровоградське БТІ. З наданого реєстраційного посвідчення, виданого та зареєстрованого [PERSON] обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації 13.12.1991 року та записаного в реєстрову книгу № 130 за реєстровим № 21361, вбачається що квартира № 44, що знаходиться в м. Кіровограді, на пр. Правди, 10/16 зареєстрована на праві власності за [PERSON]. Зазначене підтверджується матеріалами спадкової справи . Згідно довідки № 23, виданої ОЖБК м. Кіровограда 13.03.2015 року, вбачається, що перший пайовий внесок за кооперативну квартиру № 44, що знаходиться в м. Кіровограді, на пр. Правди, 10/16, було зроблено у липня 1973 року у розмірі 1775,78 крб. (що складає 40% від вартості квартири), який було внесено у період знаходження у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], шлюб з яким був зареєстрований з 06 листопада 1960 року по 19 травня 1977року. Останній пайовий внесок зроблено у грудні 1987 року у розмірі 8,00 крб., який було внесено у період знаходження у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], шлюб з яким зареєстрований з 15 вересня 1977 року по день смерті [PERSON]. Таким чином, зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя. У зв'язку з вищевикладеним нотаріус дійшов висновку про неможливість визначити частку [PERSON] у праві спільної сумісної власності подружжя, яка має успадковуватись її спадкоємцями та на яку повинно видаватись свідоцтво про право на спадщину за законом, а відтак відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. З цих же підстав нотаріус відмовив всім спадкоємцям , що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії ( а.с.91,99,100) з матеріалів спадкової справи. Судом звернено увагу , що дані постанови нотаруса сторонами не оскаржувались. 21 грудня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОЛ №216939, виданим 22 грудня 2015 року Міським відділом по державній реєстрації смертей [PERSON] міського управління юстиції, актовий запис № 3297. Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром № 206 від 15.03.2014 року, згідно якого усі його права та обов'язки, які йому належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть належати йому у майбутньому, та все інше його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він за законом матиме право, він заповів [PERSON]. А позивач прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець, що постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується наявними у справі копією спадкової справи .Відповідно до Інформаційної довідки спадкоємці з заявами після смерті [PERSON] не звертались ( а.с. 52,53). Відповідно до довідки виданої «Об'єднанням житлово-будівельних кооперативів» № 99 від 24.02.2014 року, наданої ЖБК №-22 в тому, що квартира № 44, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, пр. Правди, 10/16 належить [PERSON], [INFO], яка була прописана та проживала з 08.10.1973 року по день смерті - 24 січня 2013 року. Вартість квартири - 4439,46 крб. На день смерті спадкодавця виплачено -4439,46 крб. Перший пайовий внесок зроблено в липні 1973 року в розмірі 40 % - 1775,78 крб. Останній пайовий внесок зроблено в грудні 1987 року - 8 крб. На день смерті спадкодавця разом з ним та протягом 6-ти місяців з дня його смерті в квартирі проживали та були прописані: [PERSON] «Данилович - чоловік; [PERSON] -дочка. З довідки № 3, виданої 02 квітня 2015 року ОЖБК м. Кіровограда вбачається, що станом на 01 вересня 1977 року залишок пайового внеску складав 2015 рублів 28 копійок. Батьки позивача уклали шлюб 15 вересня 1977 року, тобто, квартира № 44 по пр. Правди в м. Кіровограді є спільною сумісною власністю подружжя, адже частина пайових внесків були зроблені під час зареєстрованого шлюбу моїх батьків ( свідоцтво про одруження серії II -АБ № 457307 від 15 вересня 1977 року). Цього ж висновку дійшов і нотаріус в постановах про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Таким чином, після смерті батька відкрилася спадщина на частину квартири, загальна частка вартості якої в сумі складає 2025 рублів 28 копійок, виплачених в період шлюбу, а відтак спадкування даної квартири має відбуватися після двох спадкодавців, а не одного. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За встановлених обставин зазначення відповідачів щодо відсутності вимог про розподіл майна подружжя є безпідставним , оскільки не може розглядатися спір про розподіл майна подружжя після їх смерті, оскільки в наявності спір про спадкування між спадкоємцями. При визначенні часток у спадщині необхідно враховувати терміни та суми пайових внесків. Так, з довідок ОЖБК вбачається, що самостійно [PERSON] виплатила пайовий внесок в сумі 2 424 рублі 18 копійок, а в період шлюбу з [PERSON] в сумі 2025 рублів 28 копійок. В частках це виглядає наступним чином: 4 439,46 руб. - складає 100% від вартості всієї квартири: 2 424,18 руб - X (частка невідома): 2 424,18 х 100 : 4 439,46 = 54,6 %, що в частках виражається як 54/100 - це є частка, пай за яку [PERSON], сплатила самостійно. Відповідно частка квартири, яка була сплачена в період шлюбу з [PERSON] складає 46/100 або в скороченому вигляді 23/50 частки. При цьому, кожен із подружжя мав право на 23/100 частини квартири, як частку в спільному майні подружжя. Частка квартири, на яку відкрилася спадщина після [PERSON] має бути вирахована шляхом додавання цих часток. 54/100 + 23/100 = 77/100 - це загальна частка [PERSON] в квартирі. Розрахунок частки кожного зі спадкоємців необхідно здійснювати з урахуванням тієї обставини, що спадкоємців першої черги за законом четверо і, при цьому, один із них, в даному випадку батько [PERSON], відмовився від спадщини на користь [PERSON]. За таких обставин відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають успадкувати після смерті матері [PERSON] по 77/400 частки квартири, а позивач, з урахуванням прирощення частки за рахунок відмови від спадщини на користь батька [PERSON], позивач має успадкувати 154/400 частки. Надалі, з урахуванням заповіту батька позивач має успадкувати всю частку, яка мала належати батькові в спільному майні подружжя, тобто 23/100 частки. Загалом після обох спадкодавців позивач має успадкувати 246/400 або 123/200 часток квартири, вартість яких, згідно оцінки складає 267 525,61 грн,. Окрім цього, оскільки в свідоцтві про одруження батьків допущена помилка в написанні мами по батькові - замість Никонівна вона вказана як Миколаївна, суд вважає за необхідне також встановити і факт перебування батьків в зареєстрованому шлюбі, оскільки на це чітко вказує нотаріус у постановах про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім цього, ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина 1 ст. 328 ЦК України, передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 392 цього ж кодексу передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки згідно ст. 67 ЗУ "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зате. Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (глава 10 розділу II) регламентує порядок видачі свідоцтва про право на спадщину та передбачає надання необхідних для цього документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видану свідоцтва, та склад спадкового майна. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребувуються документи, які підтверджують вказані факти (ст. 68 ЗУ «Про нотаріат», пп. 4.14 п. 4 глави 10, розділу II Порядку). Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність ш цього майна спадкодавцеві (пп. 4.15 п. 4 глави 10, розділу II Порядку). Згідно п. п. 4.18 п. 4, глави 10 Розділу 2 Порядку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. \~\~\~\~Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Обставини , викладені позивачем у позові знайшли своє підтвердження в суді , а доводи відповідачів не грунтуються на законі та спростовані в судовому засіданні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідачів в розмірі 3315,26 грн. по 1657,63 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved