Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] померла її матір [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі і на земельну ділянку, кадастровий [NUMBER], площею 1,9675 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Юр'ївської сільської ради Путивльського району Сумської області, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 28.10.2002. Як спадкоємець за заповітом матері позивач своєчасно прийняла спадщину, приватним нотаріусом заведена спадкова справа № 113/2015 від 16.10.2015, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове майно відмовлено в зв'язку з наявністю виправлень у державному акті. Посилаючись на зазначене, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері на вказану земельну ділянку, а витрати по справі просила покласти на неї. Позивач в попереднє судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду письмову заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності, позов підтримала. Відповідач також не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій справу просив слухати за його відсутності, позов визнав. Про правові наслідки такого рішення обізнаний. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. За змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову в судовому засіданні суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на матеріали справи, [INFO] в с. Юр'єве Путивльського району Сумської області померла [PERSON], матір позивача, що підтверджено копіями відповідних свідоцтв. До спадкового майна входить земельна ділянка, площею 1,967 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Юр'ївської сільської ради Путивльського району Сумської області, яка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 28.10.2002. Будучи спадкоємцем за заповітом матері, позивач вчасно прийняла спадщину, приватним нотаріусом після її смерті заведена спадкова справа № 113/2015 від 16.10.2015. При цьому, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вище вказану земельну ділянку позивач не може, в зв'язку з наявністю виправлень у державному акті, що вбачається з листа нотаріуса. З наявного у справі оригіналу цього документу вбачається, що на підставі розпорядження голови Путивльської райдержадміністрації від 27.09.2002 № 266 [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 1,967 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Юр'ївської сільської ради Путивльського району Сумської області, хоча в цьому правовстановлюючому документі і мається виправлення у номері його реєстрації в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю. Водночас, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.12.2016 підтверджується те, що за померлою [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 28.10.2002 рахується земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва «рілля», площею 1,9675 га, кадастровий [NUMBER], розташована на території Юр'ївської сільської ради Путивльського району Сумської області. Пунктами 9-10 розділу VII Закону України "Про Державний земельний кадастр" визначено, що державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки до 01.01.2013. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. При цьому видача нового державного акта замість зіпсованого в порядку п. 4.11 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22.06.2009 р. № 325, є неможливою в зв'язку з втратою нею чинності. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами ч.1 ст. 1225 цього ж Кодексу право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням цільового призначення. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Беручи до уваги наведені положення закону та встановлені обставини, суд вважає, що таке визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому може бути прийняте. Судові витрати не розподіляються, враховуючи відповідне клопотання позивача. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved