Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~про визнання\~дійсним договору міни від 02.04.1999, укладеного у Алтушинській філії Севастопольської біржі нерухомості під реєстраційним № 46/Н, відповідно до якого у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перейшли 54/100 частини житлового будинку з надвірними господарськими спорудами та будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого в ММБТІ 26.04.1999 за реєстраційним № 11481, між [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з іншого боку. На теперішній час позивач не має можливості розпорядитись своїми правами як власник майна, оскільки даний договір не було посвідчений нотаріально. Ухвалою суду від 16.11.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках на праві загальної власності на підставі Свідоцтва про право на житло від 01.09.1994 за № [NUMBER] , зареєстрованого в МБТІ м. Алушти 31.09.1994. 54/100 частки житлового будинку з надвірними господарськими спорудами та будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] належали [PERSON] на підставі приватної власності на підставі Договору дарування від 30.08.1999. 02 квітня 1999 року між [PERSON] , який діяв на підставі доручення від імені [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , яка діє на підставі договору доручення від імені [PERSON] , з іншого боку, на Алуштінській філії Севастопольській біржі нерухомості, укладено договір міни, відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках отримали у власність 54/100 частки житлового будинку з надвірними господарськими спорудами та будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] отримала квартиру [ADDRESS] . Зазначений договір було зареєстровано в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 26.04.1999 в реєстровій книзі № 46/Н за реєстровим № 11481. Договір міни нерухомого майна підписаний представниками сторін та сторонами [PERSON] та [PERSON] власноручно. На теперішній час ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявив, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникло. На час укладання договору міни нерухомого майна, сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на теперішній час, визнання такого договору дійсним можливе лише у судовому порядку. Позивач вказує на те, що після укладання договору міни нерухомого майна, сторонами були виконані всі умови договору. Відповідно до довідки з комунального підприємства "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 24.11.2021 за вих. № 3283, станом на 28.12.2012, право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] 54/400 часток; [PERSON] 54/400 часток; [PERSON] 54/400 часток; [PERSON] 54/400 часток на підставі договору міни від 02.04.1999 № 46/Н, укладеного на Алуштинський філіал Севастопольської біржі нерухомості, зареєстровано БТІ 26.04.1999; [PERSON] 46/100 часток на підставі договору купівлі продажу від 14.11.1986, зареєстрованого БТІ 20.11.1986. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 17.12.2021, право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. [PERSON] зареєструвала шлюб 11 вересня 2009 року та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Відповідно\~\~до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відразу після укладання договору міни нерухомого майна між сторонами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у квітні 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~241\~ЦК УРСР\~встановлено,\~що за\~договором міни\~між сторонами\~провадиться обмін\~одного майна\~на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. За статтею 242 цього Кодексу, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач, на теперішній час, не має можливості реалізувати свої права, як співвласник майна, оскільки договір міни нерухомого майна не було посвідчено нотаріально. Беручи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору міни нерухомого майна дійсним підлягає задоволенню. Вимог щодо розподілу судових витрат позивачем не заявлялось, а тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи, покладаються на позивача.

Outcome: approved