Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, вказавши, що 10.09.2000 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач. Шлюбно - сімейні відносини з відповідачем припинились з вересня 2014 року, і з цього часу сторони разом не проживають, спільне господарство не ведеться. Причиною розірвання шлюбу є несхожість характерами, відсутність взаєморозуміння. У сторін різні погляди на життя, почуття любові та взаємоповаги втрачено. Позивач вважає, що сім'я з відповідачем розпалася остаточно, носить формальний характер, просить розірвати шлюб. 26.01.2015 року позивач надала суду заяву, в якій уточнила позовні вимоги. Просить неповнолітніх дітей [PERSON], 2003 року народження та [PERSON], 2008 року народження після розірвання шлюбу залишити проживати разом з батьком - [PERSON] У судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву, відповідно до якої уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, суду надав заяву, відповідно до якої уточнені позивачем позовні вимоги визнав повністю, просив розглянути справу за його відсутності. У відповідності до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 вересня 2000 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Інгулецького районного виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області, під актовим записом № 105 ( а.с.8). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач (а.с.6-7). Шлюбно - сімейні відносини між сторонами припинились з вересня 2014 року з причин несхожості характерами та різних поглядів на життя. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно зі ст.ст. 110,112 Сімейного Кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї не можливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Згідно договору про встановлення місця проживання, виховання та утримання неповнолітніх дітей, сторони дійшли згоди про наступне: після розірвання шлюбу неповнолітні діти - син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], залишаються проживати разом з батьком [PERSON], [INFO], який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], так як останній працює, має постійний стабільний заробіток, забезпечений житлом, в його власності знаходиться вищевказана квартира, у дітей є своя кімната, обладнана усім необхідним для їх розвитку і навчання. [PERSON] не має права перешкоджати [PERSON] спілкуватися і приймати участь у вихованні дітей. [PERSON] зобов,язана приймати участь солідарно з [PERSON] у вихованні, лікуванні у разі необхідності та оздоровленні дітей. Відповідно до ст.109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Таким чином, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, сторони спільне господарство не ведуть, шлюб між ними носить формальний характер, сторони дійшли згоди щодо місця проживання неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу, суд вважає, що сім,я сторін розпалася остаточно, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач надала до суду заяву про залишення їй прізвища, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище - "[PERSON]".

Outcome: approved