Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач звернулась з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 76 по вулиці Покровській (колишня назва Щорса), 127 в м. Житомирі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є співвласником вказаної вище квартири, в якій також зареєстрований [PERSON], який за даною адресою фактично ніколи не проживав і не проживає, не несе витрати по її утриманню. Місце проживання відповідача невідоме. Вважає, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням, оскільки без поважних причин не проживає в ньому протягом тривалого часу. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, викладених в ньому. Вказала, що відповідач не є членом її родини, був чоловіком її доньки. Пояснила, що її донька розлучилась зі своїм чоловіком, вже протягом 6 років вони разом не проживають, донька працює та проживає разом з дітьми за кордоном. Зауважила, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою, проте фактично в ній ніколи не проживав. Зазначила, що несе значні додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, що порушує її права, а тому ввжає за необхідне задоволити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судові засідання 07.03.2017 р. та 26.04.2017 р. не зявлявся, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 17, 26). Відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] Представник Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради в судове засіданя не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, при винесення рішення покладався на розсуд суд (а.с.15). Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради та третіх осіб на підставі ст.ст. 158, 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши письмові докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи межі заявлених вимог, суд вважає за можливе визнати позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира №76 за адресою м. Житомир, вул. Покровська, 127 на праві спільної приватної часткової власності належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності, яке видане на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради №900 від 28.12.2010 року, та Витягом про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради (а.с.2 зі зворотом). Зі змісту довідки №1964 Приватного підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" від 30.08.2016 року вбачається, що окрім позивача у вказаній квартирі зареєстрований також відповідач [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до акту Приватного підприємства Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4» від 17.11.2017 р. відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS], не проживає з 01.04.2005 року (а.с.4 на звороті). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами сторін, пояснили, що відповідач у вказаній квартирі ніколи не проживав, не бачили його вже більше десяти років, раніше він приїздив в гості разом з донькою позивача та дітьми, а потім взагалі перестав приїздити, донька позивача приходила з дітьми одна без чоловіка. Вказали, що неодноразово бували в квартирі позивача, проте особистих речей відповідача [PERSON] ніколи там не бачили. Покази свідків є послідовними та логічними, не викликають сумніву, а тому суд приймає їх як належний та допустимий доказ по справі. Стаття 41 Конституції України\~та стаття\~1\~Першого\~Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти ним. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні на підставі досліджених доказів встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованим в квартирі, фактично ніколи в ній не проживав, не несе будь-яких обовязків, що передбачені ст. 156 ЖК України, не утримує житло та не сплачує комунальні послуги. Перешкоди в користуванні житлом відповідачу не чинились. Встановлених законом випадків збереження за ним права користування квартирою в судовому засіданні не встановлено. Наведене вище є підставою для визнання відповідача відповідно до вимог ст.ст. 391, 405 ЦК України таким, що втратив право користування спірним житлом у звязку з його відсутністю без поважних причин понад один рік. Враховуючи викладене, суд вважає, що право позивача на користування квартирою № 76 по вулиці Покровській, 127 в м. Житомирі порушене і підлягає судовому захисту, а відтак позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved