Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником ? частини будинку за адресою: м..Хорол Полтавської області по вулиці Петра Радька, 1-ий тупік, №5, а відповідач, являючись користувачем іншої ? частини [PERSON]\~порушує її право власності на дане майно шляхом зміни замків на вхідних дверях та не допуску в домоволодіння. Враховуючи вищевказане позивач прохала: 1) зобов'язати [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні 1/2 частиною домоволодіння, розташованого в місті Хорол Полтавської області по вулиці Петра Радька, 1-ий тупік, №5, що належить їй, [PERSON], на підставі рішення Хорольського районного народного суду Полтавської області від 15.01.1982 року та складається з: сіни - 1 площею 6,9 кв.м, кладової - 2 площею 2,2 кв.м, кімнати 1-1 площею 5,4 кв.м, кімнати 1-5 площею 8,2 кв.м, кухні 1-4 площею 5,9 кв.м, крильця, 1/2 сарая-времянки «Б», туалету «Д», 1/2 частини огорожі, 1/2 частини внутрішньо дворового замощення і отмостки біля сарая, шляхом передачі позивачу ключів від вхідних дверей та її вселення у зазначену частину будинку; 2) зобов'язати [PERSON] протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили відновити будівельно-технічний стан 1/2 частини житлового будинку, розташованого в місті Хорол Полтавської області по вулиці Петра Радька, 1-ий тупік, №5, що належить їй, [PERSON], відповідно до рішення Хорольського районного народного суду Полтавської області від 15.01.1982, в тому числі закласти вхід із кімнати 1-2 в кімнату 1-5 та із кімнати 1-3 в кухню 1-4, та звільнити зі своєю родиною зазначену ? частину житлового будинку; 3) стягнути з [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати. 19.04.2017 року позивач уточнила свої 2-гу позовну вимогу та прохала зобов'язати [PERSON] до 31.08.2017 року відновити будівельно-технічний стан 1/2 частини житлового будинку, розташованого в місті Хорол Полтавської області по вулиці Петра Радька, 1-ий тупік, №5, що належить їй, [PERSON], відповідно до рішення Хорольського районного народного суду Полтавської області від 15.01.1982, в тому числі закласти вхід із кімнати 1-2 в кімнату 1-5 та із кімнати 1-3 в кухню 1-4, та звільнити зі своєю родиною зазначену ? частину житлового будинку. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з"явилися, але подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Уточнені позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з"явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Уточнені позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд з»ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження при дослідженні матеріалів справи, прийшов до висновку, що уточненийпозов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 3\~ \~ст. 11 ЦПК України\~ \~особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ч.1\~ ст. 11 ЦПК України\~ \~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~ \~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3\~ \~Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Судом було роз'яснено право позивача, відповідача заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права або інтересу і суд може захистити порушене право способом передбаченим договором або законом. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що позивач з 15 січня 1982 року стала власником 1/2 частини домоволодіння, яке розташоване в місті Хорол Полтавської області по вулиці Петра Радька, 1-ий тупік, №5, та складається з: сіни - 1 площею 6,9 кв.м, кладова - 2 площею 2,2 кв.м, кімната 1-1 площею 5,4 кв.м, кімната 1-5 площею 8,2 кв.м, кухня 1-4 площею 5,9 кв.м, крильце 1/2 сарая-времянки «Б», туалет «Д», 1/2 частини огорожі, 1/2 внутрішньо дворового заміщення і отмостка біля сарая. На виконання цього рішення було виділено частини домоволодіння в натурі: проведено відповідне перепланування господарських будівель та житлового будинку (закладено вхід із кімнати 1-2 в кімнату 1-5 та із кімнати 1-3 в кухню 1-4 і зроблено окремий вихід через вікно кімнати 1-3). Позивачка разом з двома дітьми проживала у своїй частині, а колишній чоловік, [PERSON], - в іншій. Згодом старший син позивачки [PERSON]М, одружився. Інший син, [PERSON], також одружився та став проживати зі своєю дружиною, [PERSON] та їх дочкою, [PERSON], разом із позивачкою у належній їй 1/2 частині будинку. 05.08.1995 року позивачка уклала шлюб із [PERSON], [INFO], що доводиться Свідоцтвом про укладення шлюбу серія І-КЕ №272566, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Хорольського райвиконкому Полтавської області 08.08.1995 р. Після укладення шлюбу позивачці було присвоєно прізвище «Бабенко». З моменту одруження із [PERSON] позивачка залишила свою 1/2 частину домоволодіння №5, яке розташоване в місті Хорол Полтавської області по вулиці Петра Радька, 1-ий тупік, а сама разом із [PERSON]П, переїхала жити у будинок її батьків у село Вишневе (Петрівка) Хорольського району Полтавської області, де зараз і проживає. Син позивачки [PERSON], разом зі своєю дружиною та донькою продовжували проживати у 1/2 частині будинку, що належить позивачці. У 2003 році колишній чоловік, [PERSON], згідно договору дарування, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу 27.08.2003 р. за №2450, передає у власність синові, [PERSON], 1/2 частину домоволодіння №5, яке розташоване в місті Хорол Полтавської області по вулиці Петра Радька, 1-ий тупік, що належала йому на підставі Рішення суду від 15.01.1982 р. Таким чином, домоволодіння розташоване в місті Хорол Полтавської області по вулиці Петра Радька, 1-ий тупік, №5, стало належати: 1/2 частина - синові [PERSON]. та 1/2 частина - позивачці [PERSON] Зазначене підтверджується довідкою КП «Лубенське МБТІ» від 29.03.2016 р. № 95, згідно якої слідує, що станом на 29.12.2012 року житловий будинок, що знаходиться в м. Хорол по 1-му туп. [PERSON], 5, Хорольського району Полтавської області в КП «Лубенське МБТІ» зареєстровано в реєстровій книзі №13 рєстровий № 2310 за: - [PERSON] - 1/2 частина на підставі Договору дарування, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу 27.08.2003 р. за №2450; - [PERSON] - 1/2 частина на підставі Рішення Хорольського районного народного суду Полтавської області від 15.01.1982 р. Але, незважаючи на те, що батько, [PERSON] передав у власність [PERSON]. , свою частину будинку, син продовжував жити зі своєю родиною, дружиною [PERSON] та їх дочкою [PERSON], у 1/2 частині будинку домоволодіння №5 в місті Хорол Полтавської області по вулиці Петра Радька, 1-ий тупік, що належить позивачці. 01.08.2005 р. помирає син позивачки [PERSON], що доводиться Свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КЕ №016798. Позивачка після смерті свого сина, не заперечувала проти проживання невістки, [PERSON], та онуки, [PERSON], у її частині будинку, хоча вони і мали право проживати у іншій 1/2 частині будинку, яка згідно Договору дарування від 27.08.2003 р. за р№2450 уже належала покійному синові. Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами, після смерті сина, у 2006 році, його дружина, відповідач [PERSON], укладає шлюб вдруге. Після одруження їй присвоюється прізвище «Гливка» і без дозволу позивача, продовжила жити у частині будинку, позивача. А згодом відповідач самовільно змінила замок на вхідних дверях до будинку та не передала позивачці, як співвласнику, другий екземпляр ключа. Далі [PERSON] забрала усі правоустановчі документи на домоволодіння, заборонила позивачці та другому синові позивача І.М., заходити у будинок та проживати у ньому. Потім самовільно, без будь-якої на те згоди позивачки, разом із новим чоловіком перепланували будинок всупереч її волі та рішенню суду від 15.01.1982 р. Зокрема, прибрали перегородки, якими на виконання згаданого рішення суду були закладені входи з кімнати 1-2 в кімнату 1-5 та з кімнати 1-3 в кухню та виділено частини в натурі. Також замінили вікна і двері, переробили опалення. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону від 17.07.1997 р. №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання йому майнової та моральної шкоди. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 155 Житлового кодексу України, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством. Згідно ч. 3 ст. 358 Цивільного кодексу України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Таким чином, єдиною можливістю відновити позивачки порушене конституційне право на вільне користування своєю власністю (ст. 41 Конституції України) є покладення на відповідача обовязку усунути перешкоди в користуванні майном та примушення його звільнити неправомірно зайняте приміщення. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав, передбачених законом. Отже, з огляду на наведене, враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON]\~ про\~ вселення та усунення перешкод у користуванні майном слід задовольнити. Виходячи з того, що позовні вимоги позивачки задоволено повністю, суд, відповідно до ст.88 ЦПК України вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивачки судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved