Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що вона є власником квартири 25 буд. 10 на мкр. Фрунзенський в см. Широке, її син [PERSON] з колишньою дружиною [PERSON] та спільним малолітнім сином [PERSON] зареєстровані в належній їй квартирі, але не проживають там з травня 2012 року - син [PERSON] знаходиться на заробітках в Росії, а колишня невістка [PERSON] разом з сином [PERSON] проживає біля своєї матері в [ADDRESS], просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування належною їй квартирою, що є підставою для зняття з реєстрації за вказаною адресою. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 93). Відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], від імені якого діє як законний представник [PERSON], що належним чином за місцем реєстрації повідомлені про час і місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотань не надходило (а.с. 88-92). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представники третіх осіб органу опіки і піклування виконавчого комітету Широківської селищної ради Дніпропетровської області та Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, в судове засідання надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, а також надано висновки, в яких зазначено, що позбавлення права реєстрації в спірній квартирі малолітнього [PERSON], передбачає для дитини негативні наслідки (а.с. 71-76) Представник третьої особи Широківського районного сектору ДМС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, клопотань не надходило, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником квартири 25 будинку 10 в житловому масиві Фрунзенський в смт. Широке Широківського району Дніпропетровської області згідно договору купівлі-продажу від 04 серпня 2007 року (а.с. 7, 94, 95). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно довідки № 293 від 22 липня 2015р. в квартирі 5 будинку 10 мікрорайона Фрунзенський в смт. Широке зареєстровані відповідачі (а.с. 98). Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2013р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, дружині відновлено дошлюбне прізвище "Аненко", в позовних вимогах позивач [PERSON] зазначала, що з травня 2012р. не проживає з чоловіком, син [PERSON] проживає з нею (а.с. 14-16). Відповідно до акту від 30.06.2015р., складеному депутатом селищної ради [PERSON] та сусідами встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживають з травня 2012 року (а.с. 96). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, складеному 23 червня 2015р. депутатом Широківської селищної ради [PERSON] в присутності сусідів встановлено, що колишня невістка позивача [PERSON] разом з сином [PERSON] після розлучення з травня 2015р. проживає за адресою: [INFO]. (а.с. 97). Відповідно до ч.2\~ст. 405 ЦК України\~член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Судом не встановлено, що позивач створювала перешкоди в користуванні житлом відповідачам. Наявність реєстрації відповідачів погіршує матеріальне становище позивача, оскільки остання з 2012р. по теперешній час сплачує плату за користування квартирою за зазначеною адресою (а.с. 17-42) Оскільки відповідачі без поважних причин більше одного року не проживають в квартирі 5 будинку 10 мікрорайона Фрунзенський в смт. Широке, то за правилами ч.2\~ст. 405 ЦК України\~вони втратили право користування цим житлом. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, набрала чинності для України 27 лютого 1991 року (далі по тексту Конвенція), Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім'ї. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За ч. 1 ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до Преамбули Закону України Про охорону дитинства (далі по тексту Закон) цей Закон визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері. За статтею 1 Закону охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Згідно статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно статті 11 Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.4 ст.\~29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. З цього випливає, що коли батьки не проживають разом, місцем постійного проживання дітей є місце проживання того з батьків з ким вони мешкають. Судом встановлено, що\~відповідач [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] з травня 2015 року проживають за адресою: [INFO]. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що постійним місцем проживання малолітнього [PERSON], [INFO], є місце постійного проживання його матері \~ [PERSON] За таких підстав, суд вважає, що малолітній [PERSON] також втратив право користування жилою площею у спірному домоволодінні. Судові витрати позивач просить покласти на неї. Відповідно до ст. ст. 29, 325, 382, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved