Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 12.11.2013 року відповідач взяв у нього в борг кошти в сумі 50 000 грн. на строк до 31.12.2013 року, на підтвердження чого було оформлено письмову розписку, по даний час відповідач борг не повернув і від повернення коштів ухиляється. А тому позивач просив суд стягнути з відповідача борг в сумі 50 000 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач зменшив позовні вимоги і просив суд стягнути з відповідача 30 000 грн. боргу, оскільки 24.12.2013 року відповідач повернув йому частину боргу в сумі 20 000 грн. Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що відповідач повернув позивачу всю суму боргу до 31.12.2013 року, але позивач відмовився надати боргову розписку. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 50 000 грн., які зобов'язувався повернути до 31.12.2013 року, що стверджується розпискою відповідача в матеріалах справи від 12.11.2013 року. Факт написання вказаної розписки та взяття в борг відповідачем у позивача грошових коштів в сумі 50 000 грн., представник відповідача в суді не заперечував. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем на підтвердження укладення договору позики між ним та відповідачем на суму 50 000 грн. суду надано вказану вище розписку. Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Суд також виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума, яку заборгував відповідач, строк виконання зобов'язання та особистий підпис боржника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на те, що відповідач вказану у розписці суму боргу повернув позивачу. Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК. Представником відповідача було надано копію розписки [PERSON] від 24.12.2013 року, в якій вказано на те, що [PERSON] повернув позичальнику частину боргу в сумі 20 000 грн. Цих обставин позивач в суді не оспорював і на суму 20 000 грн. зменшив свої позовні вимоги. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, проаналізувавши всі надані докази суд приходить до висновку, що між сторонами по справі дійсно було укладено договір позики на суму 50 000 грн. на строк до 31.12.2013 року, про що свідчить розписка позичальника, і що відповідач не виконав умови укладеного між сторонами договору щодо своєчасного повернення всієї суми боргу, в установлений строк повернув тільки частину боргу в сумі 20 000 грн. Жодних належних доказів для спростування цього висновку суду не було надано. А тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 30 000 грн. боргу. Суд також вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, ст.4 Закону України "Про судовий збір" 300 грн. судового збору відповідно до ціни позову, оскільки відповідач повернув позивачу частину боргу ще до звернення позивача до суду, в зв'язку з чим позивач зменшив свої позовні вимоги. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: approved