overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку й до досягнення дітьми повноліття, мотивуючи тим, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Сторони в судове засідання не з'явились, в заявах просять справу розглядати без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує, відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, дійшов наступного висновку. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.07.2009 року, свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 29.07.2009 року, серії [NUMBER] від 29.06.2011 року. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, але відповідач ухиляється від вказаного обов'язку, матеріальної допомоги на утримання дитину не надає. Статтями 182, 183 СК України визначено, що суд враховує ряд істотних обставин, з яких витікає розмір аліментів, які підлягають стягненню в частині, визначеній судом, проте мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене та приймаючи до уваги, те що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, й не надав суду доказів про те, що обмежений у можливості надавати дітям матеріальну допомогу, має будь-які обмеження по працевлаштуванню, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1\\3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дочкою [PERSON], та в розмірі 1\\6 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття сином [PERSON]. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Сторони звільнені від сплати судового збору на підставі: позивач - п.3 ч.2 ст.5 Закону України „Про судовий збір", відповідач - п.10 ч.2 ст.5 Закону України „Про судовий збір".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 14 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивуючи тим, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Сторони в судове засідання не з'явились, в заявах просять справу розглядати без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує, відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.11.2011 року. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, але відповідач ухиляється від вказаного обов'язку, матеріальної допомоги на утримання дитину не надає. Статтями 182, 183 СК України визначено, що суд враховує ряд істотних обставин, з яких витікає розмір аліментів, які підлягають стягненню в частині, визначеній судом, проте мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги, те що відповідач працює, визнав позовні вимоги в повному обсязі та не надав суду доказів про те, що будь-яким чином обмежений у можливості надавати дитині матеріальну допомогу, має на утриманні інших осіб, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дочки в розмірі 14 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Сторони звільнені від сплати судового збору на підставі: позивач - п.3 ч.2 ст.5 Закону України „Про судовий збір", відповідач - п.10 ч.2 ст.5 Закону України „Про судовий збір".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, мотивуючи тим, що відповідач є власником квартири в якій зареєстрований колишній чоловік, але не мешкає за місцем реєстрації більш ніж шість місяців. Шлюбні відносини між ними фактично припинені і з 12.01.2009р. і з цього часу вони мешкають окремо один від одного. Місце проживання відповідача не відоме. Відповідач взагалі не несе витрат по утриманню житлового приміщення за місцем своєї реєстрації, добровільно вирішити спір з відповідачем не вдається в зв'язку з чим змушена звернутись до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач був повідомлений за місцем реєстрації його проживання, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Особа вважається повідомленою за місцем реєстрації її проживання і в тому разі, якщо вона відсутня за такою адресою. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що є всі умови відповідно до ст. 224 ЦПК України, для ухвалення заочного рішення у справі на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого розгляду справи. В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований [ADDRESS] (а.с. 18), проте відповідач, більш ніж три роки за вказаною адресою не проживає, що підтверджується актом від 31.07.2014 року (а.с.13). Квартира, де зареєстрований відповідач, належить позивачу на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 16.11.1996 року (а.с. 7). Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР, - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місцяпроживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Судові витрати у справі складаються із судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. (а.с. 1). Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернулась до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просить суд розірвати шлюб між позивачем та відповідачем. Зазначила, що шлюб між ними був укладений 05 серпня 1994 року у Червонозаводському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис №294. Від шлюбу подружжя має дітину - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишиться мешкати з позивачем. Сімейне життя з відповідачем не склалося, сімейних відносин строни не підтримують, мешкають окремо. В судове засідання позивач, не з'явилась, надала заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Також просила після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище "[PERSON]". Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05 серпня 1994 року зареєстровано шлюб між [PERSON] (до шлюбу-[PERSON]) та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], Червонозаводського відділу реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис №294. Від шлюбу подружжя має сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серія [NUMBER]. В судовому засіданні встановлено, що причиною розірвання шлюбу стали відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя. Особисті стосунки між позивачем та відповідачем припинені, сімейних відносин строни не підтримують, мешкають окремо. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 197 ЦПК України. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач звернулась з вказаним позовом, вказавши, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 23 червня 2006 року. Шлюб зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраціної служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні , актовий запис № 264 . Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] Спільне життя не склалося у звязку з тим, що у подружжя виявились різні погляди на питання сімейного життя внаслідок чого між ними постійно виникають сварки, що привело до втрати почуття кохання, взаєморозуміння та до розпаду сімї. Намагання зберегти сімю результату не дали. Просить суд розірвати шлюб. У судове засідання позивач надала заяву, згідно якої просила розглядати справу без її участі та повністю підтримала заявлені вимоги. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, згідно поштових повідомлень та оголошення у газеті "Наддлніпрянська правда". Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 червня 2006 року. Шлюб зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраціної служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні , актовий запис № 264. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] Сторони не проживають однією сімєю, між ними втрачені почуття любові та взаємоповаги, що привело до фактичного розпаду сімї. Майнового спору між сторонами немає. На думку суду подальше збереження сімї неможливе, тому шлюб повинен бути розірваний. Разом з цим у відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлянає стягненню сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

позивач звернулась з даним позовом до суду, в якому зазначила, що з 11 червня 2006 р. по 14 жовтня 2008 р. перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого [INFO] р. народила сира [PERSON]. Подружні стосунки були припиненні ще у період вагітності позивача. Після народження дитини відповідач покинув сім'ю, ухиляється від своїх обов'язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не надає необхідної матеріальної допомоги на її утримання, має іншу сім'ю. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свій позов і просила позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON] Прокурор підтримав позов. Відповідач через канцелярію суду подав письмову заяву, в якій позов визнав повністю та просив розгляд справи проводити у його відсутність. Представник третьої особи пояснив, що він повністю підтримує пояснення позивача. Дана сім'я відома службі у справах дітей, на його думку відповідача потрібно позбавити батьківських прав відносно його сина. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків. Відповідно до ст.164 цього ж Кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він безумовно визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В даному випадку в наявності є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в попередньому судовому засіданні відповідно до вимог ст.174 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач звернулась з даним позовом і просила про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на придбане майно, обгрунтувавши свої вимоги наступним. Стверджує, що в липні 2014 року вона уклала усний договір з [PERSON] про купівлю в неї обєкту нерухомого майна - квартири [ADDRESS], вартістю 120 000 грн. На виконання цієї угоди продавець передала їй документи для подальшого оформлення квартири, а вона передала їй гроші. Відповідач не виконала свого зобовязаня щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, посилаючись на значну зайнятість, часті виїзи, та інші причини. Ваажаючи, що відповідач навмисно ухиляється від нотаріального посвідчення договору купілі-продажу квартири, просить визнати дійсним договір купівлі-продажу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та визнання позову. Судом встановлено, що 27 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON], було укладено усний договір купівлі-продажу обєкту нерухомого майна-квартири [ADDRESS], вартістю 120 000 грн.. Однак нотаріально посвідчити даний договір купівлі-продажу вони не змогли, у зв'язку з ухиленням відповідача від нотаріального посвідчення Відповідно до ст. 220 ЦК України та вимог п.4 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод дійсними", якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Аналізуючи представлені позивачем докази суд вважає, що при укладенні угоди між сторонами було досягнуто згоди про всі істотні умови договору купівлі-продажу квартири, на виконання яких позивачем було сплачено обумовлену суму коштів відповідачу, а відповідач, відповідно до умов договору, передала їй ключі від квартири та наявні в неї документи, тобто виконали умови договору в частині фактичної передачі майна та забезпечення до нього вільного доступу. Крім того, підлягають до задоволення вимоги позивача в частині визнання права власності на придбане житло за угодою купівлі-продажу, оскільки відповідно до вимог ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Не встановивши обставин які б свідчили про відсутність можливості у позивача набути право власності на придбане в законному порядку житло, суд визнає за ним таке право. Позовні вимоги підтверджуються письмовими доказами а саме: розпискою [PERSON] (а.с. 5), копією технічного паспорту на квартиру ( а.с. 6-9) випискою з держреєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрайію права власті (а.с.11-12) . За таких обставин суд вважає можливим визнати договір купівлі-продажу квартири укладений між [PERSON] та [PERSON] дійсним та визнати за позивачем право власності на вказану квартиру .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач звернулась з даним позовом і просила про визнання договору купівлі-продажу дійсним та права власності на придбане майно , обгрунтувавши свої вимоги наступним. Стверджує, що на початку вересня 2014 року вона уклала усний договір з [PERSON], про купівлю в неї об'єкту нерухомого майна - житлового будинку готовністю 100 %, розташованого по [ADDRESS], вартістю 20000 грн. На виконання цієї угоди, продавець передала їй документи для подальшого оформлення будинку, а вона передала їй гроші. Відповідач не виконала свого зобов'язаня щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, посилаючись на значну зайнятість, часті виїзди, перебування в Києві та інші причини. Вважаючи, що відповідач навмисно ухиляється від нотаріального посвідчення договору купілі-продажу житлового будинку, просить визнати дійсним договір купівлі-продажу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. та наполягав на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності та визнавши позов. Судом встановлено, що 28 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено усний договір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна - житлового будинку готовністю 100%, розташованого по [ADDRESS], про що свідчить наявна в справі розписка (а.с. 7). Відповідно до ст. 220 ЦК України та вимог п.4 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику визнання угод дійсними", якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Аналізуючи представлені позивачем докази суд вважає, що при укладенні угоди, між сторонами було досягнуто згоди про всі істотні умови договору купівлі-продажу житлового будинку , на виконання яких позивачем було сплачено обумовлену суму коштів відповідачу, а відповідач, відповідно до умов договору, передала їй ключі від будинку та наявні в неї документи на будинок, тобто виконали умови договору в частині фактичної передачі майна та забезпечення до нього вільного доступу. Крім того, підлягають до задоволення вимоги позивача в частині визнання права власності на придбане житло за угодою купівлі-продажу, оскільки відповідно до вимог ст..328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Не встановивши обставин які б свідчили про відсутність можливості у позивача набути право власності на придбане в законному порядку житло, суд визнає за ним таке право. Позовні вимоги підтверджуються письмовими доказами а саме: копією технічного паспорту на житловий будинок ( а.с. 8-10), копією витягу про державну реєстрацію прав на ім'я [PERSON] (а.с. 12). За таких обставин суд вважає можливим визнати договір купівлі-продажу будинку укладений між [PERSON] та [PERSON], дійсним та визнати за позивачем право власності на вказаний житловий будинок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що відносини між подружжям припинені внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення. Позивач вимоги позову підтримала. Відповідач вимоги позову визнав. Обставини справи встановлені судом. 23.04.2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 270, між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, від якого сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюб це добровільний, рівноправний, сімейний союз жінки та чоловіка спрямований на створення сім*ї та зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, хто одружується. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сімї, як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце. Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України у відповідності до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу, суд переконався у дійсному волевиявленні сторін на розірвання шлюбу, та не знайшов підстав для надання строку для примирення. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майнаподружжя", питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору. За пунктом 11 ч. 1 даної постанови, рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам ст. 215 ЦПК. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Судом встановлено, що сторони подружні стосунки не підтримують, і підтримувати їх в подальшому наміру не мають, в зв*язку з чим сім*ю зберегти немає можливості, тому шлюб підлягає розірванню, а позов - задоволенню.

Outcome: approved