Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовують тим, що [INFO] року в селі Малі Крушлинці, Вінницького району Вінницької області померла тітка, її позивача [PERSON] - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входять: -земельна ділянка площею 1,9584 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення (використання) - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; - частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Зазначають, що при житті, 17 червня 1982 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила заповідне розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON] , тобто їй позивачці по справі. Спадкоємців першої черги за законом, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, чи інших спадкоємців за заповітом не має. Також вказують, що відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України, спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , так як у встановлений законом строк вона подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини та оформила в нотаріуса своє право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, після чого отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20 червня 2014 року. Однак, яка вказує позивач [PERSON] , оформити у нотаріуса спадкові права після смерті [PERSON] на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] вона не має змоги, оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON] , а членами колгоспного двору значилися позивачі по справі - [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, як вказують позивачі в своїй заяві, станом на 15 квітня 1991 року право власності на майно колгоспного двору, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , набули [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно з діючим на той час Законом України „Про власність" від 15.04.1991 року, постановою Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, тобто частка кожного з них, як членів колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року складала 1/3. Так, як вказують позивачі в своїй заяві, після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , і їй, [PERSON] , як спадкоємцю за заповітом, належить право власності в порядку спадкування за заповітом на вказану частину житлового будинку. Рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Вінницької міської ради Вінницької області від 12 березня 2019 року за № 45908185 відмовлено в реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] , оскільки не надано документ про прийняття в експлуатацію самочинно збудованих: прибудови літ. «а», сараю, убиральні літ. «в», сараю літ. «в2», приміщень: 1-4 площею 4,1 кв.м., 1-5 площею 6,3 кв.м., 1-6 площею 14,5 кв.м., 1-7 площею 8,4 кв.м.. В зв`язку з цим, постановою державного нотаріуса Вінницької районної нотаріальної контори від 22 березня 2019 року за № 317/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй, позивачці по справі - [PERSON] , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки нею не надано документи, які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, а право власності спадкодавця на нерухоме майно не зареєстровано відповідно до закону. Позивач [PERSON] вказує, що оскільки їй у спірному будинку належить 1/3 частина як члену колгоспного двору та 1/3 частина в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , тому її частина у праві власності на спірний будинок складає 2/3, а частина [PERSON] у праві власності на спірний будинок складає 1/3, як члена колгоспного двору. Проте, оформити своє право власності по 1/3 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами як на майно колгоспного двору в позасудовому порядку позивачі не в змозі, так як згідно записам в погосподарських книгах головою колгоспного двору значилась [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того, отримати свідоцтво про право власності на відповідні частки у праві власності на житловий будинок як члена колгоспного двору в сільській раді вони, позивачі по справі не в змозі, оскільки органи місцевого самоврядування відповідно до змін в законодавстві з 01 січня 2013 року позбавлені права оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Оскільки позивачі по справі не в змозі оформити право власності на кожного по 1/3 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, як на майно колгоспного двору, а вона, [PERSON] не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , тому вимушені звернутися з даним позовом до суду, згідно якого просять суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, [PERSON] право власності на 2/3 ідеальних частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] ; визнати за ним, [PERSON] право власності на 1/3 ідеальну частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . В судове засідання учасники справи не з`явились, однак попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивачі [PERSON] та [PERSON] , а також представник позивачів згідно ордера серії ВН № 071492 від 25.03.2019 року- [PERSON] в поданих заявах зазначили, що позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, а представник відповідача сільський голова Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області [PERSON] в поданій заяві зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом встановлено, що [INFO] в селі Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області ( а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входять: -земельна ділянка площею 1,9584 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення (використання) - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; - частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Ще при житті, 17 червня 1982 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила заповідне розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON] . За наявними даними, які є у виконкомі Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, заповіт не змінено і не відмінено (а.с.14) . Спадщину після смерті 06 грудня 2010 року [PERSON] прийняла відповідно до вимог ст.1269 ЦК України [PERSON] , шляхом подання у встановлений ст. 1270 ЦК України строк нотаріусу заяви про прийняття спадщини та право власності на земельну ділянку оформила у нотаріуса, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20 червня 2014 року ( а.с.15), . Спадкоємців першої черги за законом, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, чи інших спадкоємців за заповітом не має, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 537/2013, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлої [INFO] [PERSON] та витребуваної ухвалою суду. Однак, оформити у нотаріуса спадкові права після смерті [PERSON] на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] спадкоємиця [PERSON] не має змоги, оскільки відповідно до записів в погосподарських книгах за 1991-1995 роки станом на 15 квітня 1991 року двір, в якому розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , відносився до категорії колгоспних, головою якого була [PERSON] , членами колгоспного двору на цю дату значилися [PERSON] та [PERSON] ( а.с.30-39). Відповідно до ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року№ 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто усі члени колгоспного двору за [ADDRESS] , які проживали та були зареєстровані в вказаному будинку станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору та їх частка складала 1/3. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У рай смерті члена колгоспного двору після [INFO] спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Таким чином, після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , і [PERSON] , як спадкоємцю за заповітом, належить право власності в порядку спадкування за заповітом на вказану частину житлового будинку. Відповідно до рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Вінницької міської ради Вінницької області від 12 березня 2019 року за № 45908185 [PERSON] відмовлено в реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] , оскільки не надано документ про прийняття в експлуатацію самочинно збудованих: прибудови літ. «а», сараю, убиральні літ. «в», сараю літ. «в2», приміщень: 1-4 площею 4,1 кв.м., 1-5 площею 6,3 кв.м., 1-6 площею 14,5 кв.м., 1-7 площею 8,4 кв.м. (а.с.16). В свою чергу, державним нотаріусом Вінницької районної нотаріальної контори своєю постановою від 22 березня 2019 року за № 317/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки спадкоємцем [PERSON] не надано документи, які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, а право власності спадкодавця на нерухоме майно не зареєстровано відповідно до закону ( а.с.42). Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1, 3 статті 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Таким чином, судом встановлено, що головою колгоспного двору [ADDRESS] була [PERSON] , яка померла [INFO] , а чанами колгоспного двору були [PERSON] та [PERSON] , їх частки в будинковолодінні є рівними тобто по 1/3 частині кожному. Також, судом є встановлено, що спадкоємиця [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняла належним чином, при цьому отримала в державного нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Виходячи з вищевикладеного, [PERSON] , у спірному будинку належить 1/3 частина як члену колгоспного двору та 1/3 частина в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , таким чином її частина у майні складає загалом- 2/3. Згідно роз`яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Оскільки судом є встановленим, що позивачі не в змозі оформити право власності на кожного по 1/3 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, як на майно колгоспного двору, а спадкоємиця [PERSON] не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у них немає, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved