Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно біржової угоди купівлі-продажу нерухомого майна від 12 січня 2001 року позивачу [PERSON], його батькові [PERSON] та відповідачці [PERSON] належала на праві власності в рівних частках квартира [ADDRESS], де вони проживали, були зареєстровані, спільно, власними силами та сумісними коштами здійснили реконструкцію та ремонт квартири а оформлення реконструкції квартири доручили відповідачці [PERSON] [INFO] співвласник спірної квартири - [PERSON] помер, після його смерті на належну йому частку спірної квартири відкрилася спадщина, яку відповідно до заповіту померлого прийняла його онука - позивачка [PERSON] та під час оформлення спадщини в частині належної померлому частки спірної квартири виявився факт зловживання [PERSON] довірою інших співвласників у вигляді переоформлення виключно на себе належних позивачам часток відремонтованої та реконструйованої квартири через отримання рішення Приморського районного суду від 25 грудня 2006 року про яке позивачі не знали і не були зазначені учасниками справи, з подальшим отриманням на своє ім'я висновків та проектів щодо можливості поділу спірної квартири на дві окремі, отриманням на своє ім'я розпорядження Приморської районної адміністрації про поділ спірної квартири на дві окремі, отримання на своє ім'я свідоцтв про права власності на ці окремі квартири, одну з яких було відчужено під час розгляду судового спору знайомій відповідачці [PERSON] Дізнавшись про порушення своїх прав, позивачі звернулися до правоохоронних органів, 03 березня 2011 року скасували за нововиявленими обставинами рішення Приморського районного суду міста Одеси від 25.12.06 року, на підставі якого відповідачка здійснювала незаконні переоформлення спірної квартири на своє ім'я, подали свій позов, та посилаючись на норми законодавства щодо рівності прав та умов здійснення прав власності всіма співвласниками, неприпустимості порушення або обмеження прав співвласників та їх захисту державою, відповідності правових актів законам, додержання вимог під час укладення угод, оформлення спадкового майна, та просять суд захистити їх права шляхом скасування актів, свідоцтв, угоди в частині їх законних часток співвласників, та визнання за ними прав власності на їх частки. В судовому засіданні позивачі, представник позивача [PERSON] - [PERSON], позов підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представники відповідачів: Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради та відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачка [PERSON] та її представник проти позову заперечували, просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі мотивуючи тим, що оформлену сторонами біржову угоду - договір купівлі-продажу нерухомого майна від 12 січня 2001 року, укладену на Одеській універсальній товарній біржі «Центр», та зареєстровану 08 лютого 2001 року в ОМБТІ та РОН не можна вважати належним правовстановлюючим документом, який підтверджує права власності позивачів, оскільки ця біржова угода не оформлювалася нотаріально, як вимагає законодавство під час переходу прав власності на нерухоме майно, а крім того, позивачі відмовилися від свої часток у спірній квартирі шляхом їх відчуження на користь відповідачки укладанням з нею так званої домашньої угоди, і після цього жодних претензій до відповідачки вони не заявляли, відповідачка в усіх відносинах та угодах з комунальними підприємствами в т.ч. з приводу користування сараєм (гаражем) виступала самостійно, без участі позивачів, реконструкцію здійснювала сама на власні кошти, а крім того, відповідачка мотивувала тим, що зі скасуванням рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.12.06., яким за нею визнавалося право власності на всю реконструйовану квартиру, спірну квартиру фактично повернено до первісного стану в статусі самовільної будівлі, визнання права власності щодо яких закон не передбачає. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 12 січня 2001 року сторони по справі: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який доводиться позивачу [PERSON] батьком а позивачці [PERSON] дідусем, уклали біржову угоду купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з якою набули права власності в рівних частках на квартиру [ADDRESS], де вони проживали та були зареєстровані. Зазначена угода була зареєстрована 08 лютого 2001 року в ОМБТІ та РОН. Наведені обставини підтверджені матеріалами справи і сторонами не заперечуються. В період проживання до грудня 2006 року квартира була реконструйована, проте 08 грудня 2006 року відповідачка [PERSON] звернулася до Приморського районного суду міста Одеси з позовною заявою про визнання за нею права власності на реконструйовану квартиру, зазначивши відповідачем Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради, без участі інших співвласників квартири, 25 грудня 2006 року, було ухвалено судове рішення про визнання за собою права власності на всю реконструйовану квартиру. [INFO] співвласник спірної квартири - [PERSON] помер, відповідно до заповіту позивачка [PERSON] прийняла спадщину, проте під час її оформлення стосовно належної померлому частки квартири виявила незаконні дії [PERSON] щодо переоформлення всієї реконструйованої квартири на свої ім'я через зловживання своїми правами та довірою позивачів. Після звернення позивачів до суду з заявою про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.12.06. за нововиявленими обставинами, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2011 року це рішення було скасовано, проте отримані на його підставі: висновок КП ОМБТІ та РОН від 11.03.10. № 144244.66.10 про технічну можливість поділу спірної квартири на дві окремі квартири, 10 та 10-а, з зазначенням власником лише [PERSON]; проект поділу спірної квартири, з зазначенням лише [PERSON]; оформлені лише на [PERSON]: розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 313 від 14.04.10. «Про затвердження висновку та проекту поділу квартири [ADDRESS], на дві окремі квартири»; два свідоцтва про право власності на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS], залишилися в силі, що не відповідає фактичним обставина справи та порушує права власності позивачів. Оцінюючи доводи сторін та наявні докази, зважаючи на відсутність будь-яких доказів щодо переваг співвласників у свої вкладеннях в реконструкцію спірної квартири, на відсутність домовленостей між співвласниками щодо зміни їх прав власності в зв'язку з реконструкцією квартири, виходячи з положень статей 319, 321, 355, 357, 358, 362 Цивільного кодексу України, згідно з якими власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності і ці частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, суд приходить до висновку, що набуті сторонами на підставі біржової угоди права щодо спірної квартири є рівними, а сама по собі реконструкція та ремонт цієї квартири на рівність часток співвласників не вплинули. Щодо тверджень відповідачки [PERSON] про невідповідність укладеної первинної біржової угоди вимогам законодавства, суд виходить з того, що зазначена угода була укладена та зареєстрована на товарній біржі, в тексті угоди зазначено, що вона на підставі ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" не підлягає нотаріальному посвідченню, учасники угоди упродовж 2001 року і до видачі відповідачці свідоцтв в 2010 році за відповідним посвідченням до нотаріальних контор не зверталися, з матеріалів справи вбачається, що біржова угода купівлі-продажу квартири від 12 січня 2001 року сторонами виконана повністю, текст угоди містить підпис про отримання в цей день продавцем за продану квартиру 30780 грн., крім того, те, що угода купівлі-продажу носила реальний, а не удаваний характер, свідчить зняття з реєстрації попереднього власника квартири [PERSON] із проданого житла. Зазначена угода її учасниками, в т.ч. і самою відповідачкою [PERSON] не оспорювалася. Суд враховує також те, що на даний час замість біржової угоди чинні свідоцтва про права власності на реконструйовану квартиру, дійсність яких з зазначених підстав не оспорювалась. Суд також враховує оформлення відповідачами: Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради - розпорядження «Про затвердження висновку та проекту поділу квартири [ADDRESS], на дві окремі квартири»; Виконавчим комітетом Одеської міської ради - свідоцтв про права власності щодо реконструйованої квартири, як беззаперечне визнання належними органами відповідності реконструйованої квартири вимогам будівельних та інших норм. Отже за наявності вказаних документів, підстави про віднесення спірних квартир до об'єктів самочинного будівництва, у суду відсутні. Суд вважає, що відповідачка [PERSON] своїми діями дійсно позбавила позивачів прав власності на спірну квартиру, оформила документи на сумісно реконструйовану квартиру особисто лише на своє ім'я, здійснила розділ квартири на два об'єкти та продала один з них (кв. № 10-а) іншій особі, отже ці права підлягають поновленню. Згідно статті 393 Цивільного кодексу України, правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Суд вважає, що розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 313 від 14.04.10. «Про затвердження висновку та проекту поділу квартири [ADDRESS], на дві окремі квартири», є незаконним та підлягає скасуванню в частині оформлення на [PERSON] 2/3 частин квартир [ADDRESS] та [ADDRESS]. Згідно статей 330, 388 Цивільного кодексу України: у різі відчуження майна особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України, майно не може бути витребуване у нього; якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Згідно статей 229, 230 Цивільного кодексу України: якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним; істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Оскільки оформлення свідоцтв про право власності на спірну квартиру було здійснено на підставі скасованого судового рішення від 25.12.06 року та оскаржуваного розпорядження Приморської районної адміністрації № 313 від 14.04.10 року, а відчуження спірної квартири 10-а здійснювалось під час розгляду справи у суді, без відома і згоди позивачів, тобто майно вибуло з їх володіння поза їх волею, з усвідомленням продавцем - відповідачкою наявності спору щодо відчужуваного нею майна, суд приходить до висновку про застосування відповідного способу для захисту прав позивачів шляхом визнання недійсними та скасування свідоцтв від 01 липня 2010 року серії САЕ № 067004 та серії САЕ № 067003 про право власності на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] та договору купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] про відчуження (продаж) квартири [ADDRESS] в частині 2/3 частки зазначених свідоцтв та договору відповідно та повернення належних позивачам часток у їх законне володіння з їх вселенням. Крім того, суд вважає необхідним повернути сторони у первісний стан, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 2/3 частин квартири [ADDRESS], у сумі 98 394 гривень, яка складається з 2/3 частин вартість продажу квартири (147 591 гривень), згідно договору купівлі-продажу від 12.09.2013 року.

Outcome: approved