Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]; збільшити розмір аліментів який був встановлений рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 21.12.2012 року, а саме встановити стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO] не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позову покликається на те, що 23 серпня 2011 року зареєструвала шлюб з [PERSON] у Дмитрівській сільській раді Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 12. Від шлюбу народилася дочка [PERSON], [INFO]. 03 липня 2013 року рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/317/13-ц було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON]. Дочка проживає з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], про свою дочку не дбає, він повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Вихованням та утриманням дочки не займається, не цікавиться її розвитком, станом здоров'я. Відповідач не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дочки. Натомість її вихованням займаюся тільки я її мати. Одночасно, позивачка піклуюся про здоров'я дочки, її фізичний, духовний та моральний розвиток і повністю її утримує. Пустомитівська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування надала висновок доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дочки. 21 грудня 2012 року рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 1316/4055/12 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 500 грн., щомісяця починаючи з 23.12.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років з 1 січня - 1492 гривні. З якої 50 % прожиткового мінімуму на дитину становить 746 грн., що є більше ніж встановлено рішенням суду. У зв'язку з чим є необхідність збільшення розміру аліментів. 17 січня 2018 року провадження у справі відкрито. 13 березня 2018 року справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Окрім того додала що, відповідач востаннє бачив дитину, коли тій було півтора роки. Ніякої участі у вихованні дитини не бере, ті аліменти, які оплачує, не забезпечують можливості утримувати дитину. Має заборгованість по сплаті аліментів. Вказала, що дитина хворіє і її лікування потребує значних витрат. Позивачка з дитиною перебувають у постійному стресі щодо можливості втручання батька дитини у їхнє життя. Додала, що батьки відповідача матеріально допомагають, проте це не є достатнім проявом любові і уваги самого відповідача до дитини. Дитина не знає як виглядає її батько, може побачити лише з фотографій. Щодо відповідача додала, що останній зловживав алкоголем, приходив напідпитку, грав у гральні автомати і всі гроші витрачав на них. Ніде не працює. Дитина його не цікавила і цікавити не буде. Просить суд позов задоволити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Вказав, що позивачка чинить перешкоди йому у зустрічах з дитиною. За її бажанням він не з'являється до них та не втручається у їхнє життя. Хотів би, проводити час із дитиною і виконувати свої батьківські обов'язки, проте не має такої можливості, оскільки позивачка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною більше трьох років. До дитини не з'являється, бо має відчуття сорому, що дитина не знає, що хто є її батьком. Жодних підстав для позбавлення його батьківських прав він не вбачає. Окрім того, зазначив, що є учасником антитерористичної операції на сході України. Приїжджав до дитини, коли вона хворіла, що було дуже непросто організувати. Щодо сплати аліментів вказав, що буде сплачувати їх надалі, але не у більшову розмірі, оскільки на час постановлення рішення суду про стягннення з нього аліментів працював неофіційно, а зараз ніде не працює. Просив суд у задоволення позову відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні Представник служби у справах дітей Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області [PERSON] позовні вимоги підтримав. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з таких підстав. З 23 серпня 2011 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від зазначеного шлюбу сторони мають спільну дочку [PERSON], [INFO], що стверджується копіює свідоцтва про народження [NUMBER]. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 липня 2013 року у справі № 450/317/13-ц було розірвано шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON], що вбачається із наявної в матерілах справи копії рішення. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 22.09. 2017 року та довідки виконкому Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 22.09.2017 року № 1088, дочка [PERSON], [INFO] проживає з матір'ю [PERSON] - позивачкою по справі, за адресою: [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] працює бухгалтером КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», та отримує дохід, який за березень-серпень 2017 року становить 42810,74 грн. З копії медичних документів, вбачається, що дитина [PERSON], [INFO], страждає хворобою крона з відставанням у фізичному розвитку, згідно заключенння ЗУДСМУ № 60/16 від 31.01.2018 року. Окрім того, відповідно до довідки № 3817 від 22.09.2017 року вбчається, що [PERSON] отримує державну соціальну допомогу дітям-інвалідам в розмірі з травня 2017 року, що становить 1312,00 грн. щомісячно. Згідно характеристик з місця проживання та місця праці позивач [PERSON] характеризується виключно з позитивної сторони, скарг щодо виховання та утримання доньки на неї не надходило. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 21.12.2012 року зобов'язано відповідача [PERSON] сплачувати на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] В розмірі 500 грн. щомісячно, копія рішення знаходиться в матеріалах справи. Однак, судом встановлено, та вбачається із розрахунку заборгованості по аліментах [PERSON] на користь [PERSON], така становить 12500,00 грн., станом на 30.09.2017 року. Разом з тим, відповідач в судовому засіданні вказує, що не заперечує позивачка, що він періодично надавав кошти на утримання дитини, купував необхідне, на підтвердження чого подані суду копії квитанцій, навідував дитину у лікарні. Батьки відповідача матеріально допомагають онуці. Разом з тим, в матеріалах справи наявний висновок Пустомитівської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 09.11.2017 року, щодо малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. В той же час суд вважає необхідним зазначити, що вказаний висновок був складений без дослідження пояснень відповідача, якому не було відомо про засідання вказаної комісії. Згідно копії військового квитка Серія [NUMBER] [PERSON], він з 30.08.2014 по 11.12.2014 року, 09.01.2015 по 21.05.2015 року, 08.06.2015 по 15.06.2015 року, 21.06.2015 по 30.07.2015 року приймав участь в анти-терористичній операції на території Донецької та Луганської областей, 06.07.2016 року звільнений (демобілізований) в запас. Разом з тим, постановами державного виконавця у ВП № 36718451 про стягнення алміентів з [PERSON] на утримання дочки, [PERSON] 26.02.2018 року вставлено обмеження у праві керування транспорнтними засобами, тимчасове обмеження у праві полювання та обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристрояви вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми власстивостями метальними снарядами, несмертельної дії - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В той же час відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 Постанови роз'яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Безспірно встановлено, що протягом тривалого часу [PERSON] не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї дочки [PERSON] При цьому відповідач посилається на наявність у нього перешкод з боку позивачки, яка не дає йому можливості бачити дочку, спілкуватися з нею. Питання усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення регламенту побачень не є предметом розгляду в іншій справі, однак в судовму засіданні відповідач заявив про бажання встановлення такого порядку та бажання брати активну участь у виходавнні та утриманні дитини. Разом з тим, п. 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, передбачено у виняткових випадках при доведенні винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням їх характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані, які б негативно характеризували відповідача, як особистість та члена суспільства, а тому враховуючи те, що відповідач є батьком дитини, останній бажає спілкуватись з донькою, займатись вихованням та матеріальним утриманням своєї дитини, ту обставину, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині позовних вимог щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Що стосується вимог позивача про збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дитини, то суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до приписів ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. З огляду на викладене, суд вважає збільшення розміру аліментів на утримання дитини доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved