Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з них заборгованість за надані послуги з утримання будинків, споруд та при будинкових територійв розмірі 4668,03 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що він є багатогалузевим підприємством, яке здійснює обслуговування багатоквартирних будинків та приватних секторів у м.Моршин. Одним із предметів діяльності підприємства є надання послуг з утримання будинків, споруд та при будинкових територій.Відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] Львівської області, користуються житлово-комунальними послугами (послугами з утримання будинків, споруд та при будинкових територій), але своєчасно не оплачують за споживання наданих їм послуг, , внаслідок чого станом на 01.06.2015р. утворилася заборгованість в розмірі 4668,03 грн. Представник позивача та відповідач [PERSON] в судове засідання не прибули, подали заяви, в яких просили справу розглядати за їхньої відсутності. Відповідач [PERSON] також в судове засідання не прибув, забезпечив явку свого представника - [PERSON], який позов визнав частково, а саме: подав заяву, підписану позивачем [PERSON], в якій зазначав, що частина заборгованості в розмірі 3865,60 грн. виникла до травня 2012р., нарахована з порушенням строку позовної давності, передбаченого ст.265 ЦК України, тому відповідно до ст.257 цього Кодексу у стягненні зазначеної суми просив відмовити. Ствердив, що відповідачі регулярно оплачують вартість житлово-комунальних послуг, які як вони вважають їм надаються позивачем, незважаючи на те, що договору про надання цих послуг з позивачем не укладали. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст.68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. За ст.162 ЖКУ оплата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 22.04.1994 року із змінами, внесеними законами України №2453-ІУ від 03.03.2005 року та №3370-ІУ від 19.01.2006 року, утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992р. № 572, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 року, споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати надані житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. Відповідачі фактично користуються послугами, які їм надаються з боку позивача, що свідчить про існування договірних відносин між сторонами. Тому відповідач зобов'язаний нести витрати по утриманню та обслуговуванню будинку та при будинкової території відповідно до затверджених рішенням виконкому Моршинської міської радт тарифів. При цьому враховується позиція Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30.10.2013, і згідно з якою, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Оскільки відповідачі від послуг, які надавав позивач, не відмовлялись, регулярно вносили оплату за ці послуги хоч і в меншому розмірі, за таких обставин відсутність письмового договору між сторонами по обслуговуванню будинку та прибудинкової території за умовами користування відповідачами послугами, які надавав позивач, само по собі не може бути підставою вважати відповідачів вільними від обов'язку оплати послуг по утриманню будинку та прибудинкової території. Згідно з довідкою, яка видана позивачем 08.06.2015р. за №1929, відповаідачі зареєстровані на проживають у квартирі [ADDRESS] Львівської області (а.с.7). Відповідно до довіди, яка видана позивачем (а.с.8), відповідачі станом на 01.06.2015р. заборгували позивачу за надані послуги з утримання будинків, споруд та при будинкових територій 4668,03 грн. В ній міститься інформація про існування заборгованості внаслідок неповної сплати відповідачами платежів. Оскільки відповідачі не представили будь-якого іншого доказу в спростування заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та при будинкових територій у період, коли нарахування здійснювалось позивачем, суд вважає наданий позивачем розрахунок належним доказом для стягнення визначеної в ньому суми в примусовому порядку. Згідно з ч.2 та ч.3 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Суд не може застосувати до вказаної вимоги наслідки спливу строку позовної давності. Як вірно вказує відповідач, загальний строк позовної давності, виходячи з вимог ст.257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки, а обчислюється він з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст.253 ЦК України). Оскільки оплата за надані житлово-комунальні послуги, в силу ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні платежі» повинна сплачуватись щомісячними платежами, перебіг позовної давності в таких випадках, повинен обчислюватись окремо по кожному простроченому платежу. Тобто, сплив позовної давності, є підставою для відмови в задоволенні вимоги про стягнення сум, які обраховані поза межами трьохрічного строку звернення до суду. Однак, згідно вимог ч. ч. 1, 3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Отже, для того, щоб позовну вимогу про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги, заявлену поза межами строку позовної давності можна було залишити без задоволення, необхідно щоб трьохрічний строк не переривався, так як після переривання він буде обчислюватись заново, і в позивача буде право протягом трьох років пред'явити відповідну вимогу до боржника. В даному випадку, виходячи з правової природи відносин, які установились між сторонами, вчинення дій, що свідчать про визнання свого боргу, є здійснення відповідачем оплати за житлово-комунальні послуги, і відповідно, не здійснення такої оплати є початком перебігу строку позовної давності. Враховуючи ту обставину, що відповідачі систематично щомісячно вносили плату за надані послуги, хоч і в меншому розмірі, що підтверджується наданою позивачем інформацією, тобто вчиняли дії, які законодавець розцінює як початок нового обчислення строків позовної давності, такий строк пропущеним не є, і відповідно, наслідки його спливу застосовані бути не можуть. Отже, відповідачі вчиняли дії, що свідчать про визнання ними свого обов'язку вносити оплату за надвані позивачем житлово-комунальні послуги, а відтак і про визнання ними боргу, тому строк позовної давності в даному випадку не пропущений. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сума боргу - 4668,03 грн. підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у повному розмірі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн. (а.с.1,2).

Outcome: approved