Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилалася на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2015 року. Окрім того, вони з відповідачем проживали у цивільному шлюбі з 2002 року. Від спільного життя у них є двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказує, що за час спільного проживання через несумісність характерів, різницю у поглядах на життя та часті конфліктні ситуації сім'я не склалась. Окрім того, відповідач застосовував відносно неї фізичне насильство. Вважає, що подальше спільне життя, примирення та збереження сім'ї неможливим. Фактичні шлюбні відносини з відповідачем позивач не підтримує та спільного господарства з вересня 2015 року, з цього ж часу вони проживають окремо. Зазначила, що малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Вона самостійно не в змозі матеріально утримувати дітей. Також вказувала на те, що відповідач має офіційне місце роботи та стабільний заробіток, а тому вважає, що аліменти повинні бути стягнуті у частці від його доходу. Просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по ? частці від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви і до їх повноліття. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Пояснила, що відповідач неодноразово застосовував до неї фізичне насильство. Щодо стягнення аліментів вказувала на те, що [PERSON] добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, вона працює, однак її доходу недостатньо для належного забезпечення дітей. Просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей у розмірі ? частини всіх заробітків щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви і до повноліття дитини. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи рекомендованими листами за останнім місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до ст.224 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між сторонами 20 лютого 2015 року було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Від спільного проживання у сторін є двоє малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про народження дітей (а.с.9-10). Сторони з вересня 2015 року не підтримують шлюбних стосунків, у них окремий бюджет, спільне господарство ними не ведеться. Спірних питань про розподіл майна немає, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. Згідно ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - це одна з основних його засад, шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка обумовлює його добровільний характер. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім′я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже не можливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом із позивачем. Зазначену обставину відповідач не заперечував, а тому суд на підставі ст.61 ЦПК України визнає такою, що не підлягає доказуванню. Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається з дослідженої у судовому засіданні довідки про доходи від 08.04.2016 року, відповідач [PERSON] працює на посаді фахівця ТОВ «Нова пошта» та отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов'язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов'язок по утриманню дитини. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у частці від доходу відповідача. Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1228 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років - 1531 гривень. Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Враховуючи матеріальний стан сторін, те, що у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей немає, а тому суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/2 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30% від прожиткового мінімуму щомісячно, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів.

Outcome: approved