Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить зобов`язати Панчівську сільську раду Новомиргородського району Кіровоградської області виділити йому в натурі (на місцевості) земельну ділянку на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, що належить позивачу на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія КР №0104586 розмірі 6,07 умовних кадастрових гектарів з наявної землі запасу та резерву, які залишились після розпаювання Агрофірми «Панчеве» в кількості 48,03га. Мотивує свій позов тим, що 25 лютого 2000 року на підставі рішення Новомиргородської РДА №341-р від 13 серпня 1997 року йому був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серія КР № 0104586 про те, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Агрофірми «Панчеве» розміром 6,07 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Аналогічний сертифікат серія КР №0252231 від 25 лютого 2000 року був виданий на ім`я матері позивача - [PERSON] . [INFO] матір позивача померла. Після її смерті відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай). Спадкоємцям першої черги - [PERSON] та [PERSON] 20 жовтня 2000 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом про те, що вони в рівних частках успадкували право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності Агрофірми «Панчеве» розміром 6,07 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (Спадкова справа №593/00, зареєстровано в реєстрі за №1612). На підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія КР №0104586 позивачеві був виданий державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-КР №038670 від 10 квітня 2002 року про те, що на підставі розпорядження голови Новомиргородської РДА від 04 лютого 2002 року №49-р [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянка площею 5,01 га. Земельна ділянка розташована на території Панчівської сільської ради, ділянка № 455 . Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №6377. Кадастровий номер ділянки 3523885800:02:000:0455. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачеві був виданий державний акт на право приватної власності на землю серія Р2 №475362 від 29 серпня 2002 року про те, що на підставі розпоряджень - голови Новомиргородської РДА від 04 лютого 2002 року №49-р [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянка площею 2,5 га. Земельна ділянка розташована на території Панчівської сільської ради, ділянка № 1042 Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №11086. Кадастровий номер ділянки 3523885800:02:000:1042. На звернення позивача до Панчівської сільської ради з заявою про виділення йому в натурі (на місцевості) земельної ділянки площею 5,01 га на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, що належить позивачеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-КР №038670 від 10 квітня 2002 року він отримав відповідь №658 від 24 грудня 2019 року пре те, що на ім`я [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-КР №038670 від 10 квітня 2002 року. Кадастровий номер ділянки 3523885800:02:000:0455. Але так як, вказана земельна ділянка надана по спадщині іншим громадянам, які успадкували свої права на вказану земельну частку (пай), то згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Тому йому було рекомендовано звернутися до суду з заявами про скасування державного акту серія ІІІ-КР №038670 та про виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю). Позивач вважає відмову Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області незаконною та необґрунтованою, оскільки вона спрямована на порушення його прав. Враховуючи вищенаведене, просить поданий позов задовольнити. Представник позивача, адвокат Грицина В. І., подала заяву до суду, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Представник відповідача, Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, в судове засідання не з`явився, однак подав письмове клопотання та пояснення на позов, в яких позовні вимоги не визнає, так як вільні земельні ділянки на території сільської ради відсутні. Разом з тим, просив розгляд справи проводити у його відсутність. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволення з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 25 лютого 2000 року на підставі рішення Новомиргородської РДА №341-р від 13 серпня 1997 року позивачеві був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серія КР № 0104586 про те, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Агрофірми «Панчеве» розміром 6,07 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). На підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія КР № 0104586 [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-КР №038670 від 10 квітня 2002 року про те, що на підставі розпорядження голови Новомиргородської РДА від 04 лютого 2002 року №49-р позивачеві передається у приватну власність земельна ділянка площею 5,01 га. Земельна ділянка розташована на території Панчівської сільської ради, ділянка № 455 . Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №6377. Кадастровий номер ділянки 3523885800:02:000:0455. Відповідно до ст.14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. А згідно з ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 25 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Відповідно до ч. 5 ст. 25 ЗК України особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Частиною першою статті 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Пунктом 16 Перехідних положень ЗК України передбачено, що громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Згідно з пунктом 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Спеціальним законом, який визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), є Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003р. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон) право на земельну частку (пай) мають громадяни, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Відповідно до ст.2 Закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай). Відповідно до ст.3 Закону, особи, власники сертифікатів на право на земельну частку /пай/, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Згідно з ст.5 Закону сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Статтею 13 цього ж Закону, нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю. У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним. За позовом власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцю у разі пропуску строку для оформлення права власності на земельну ділянку з поважної причини суд може визначити додатковий строк, достатній для такого оформлення. У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель). Протягом 7 років з дня державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку, сформовану з невитребуваної земельної частки (паю), забороняється передача її у приватну власність (крім передачі її власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцям). Позивач, реалізуючи своє право на отримання земельної ділянки, звернувся з відповідною заявою до відповідача про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) земельної ділянки площею 5,01 га на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, що належить позивачеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-КР №038670 від 10 квітня 2002 року. Однак, отримав відповідь №658 від 24 грудня 2019 року пре те, що на ім`я [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-КР №038670 від 10 квітня 2002 року. Кадастровий номер ділянки 3523885800:02:000:0455. Але так як, вказана земельна ділянка надана по спадщині іншим громадянам, які успадкували свої права на вказану земельну частку (пай), то згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. З наданої відділом у Новомиргородському районі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 28.02.2020р. за №2137118-20 на запит суду інформації вбачається, що на території Панчівської сільської ради наявні землі запасу та резерву, які залишились після розпаювання Агрофірми «Панчеве» в кількості 48,03га. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, те, що представлені позивачем докази на підтвердження своїх позовних вимог в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області про зобов`язання вчинити певні дії слід задовольнити.

Outcome: approved