Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства "Знам'янська житлово-експлуатаційна контора №1", збільшивши розмір позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі середньоденного заробітку за кожен день прострочення такого розрахунку, що станом на 19 жовтня 2016 року становить 26334 грн. 60 коп. Також просив стягнути з відповідача, на його користь компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати (інфляційні втрати) в розмірі 220,52 грн. Вимоги обґрунтував тим, що в період з 01 серпня 2012 року по 18 серпня 2016 року перебував у трудових відносинах зі Знамянським міським комунальним підприємством «ЖЕК №1», де з 03 грудня 2012 року до моменту звільнення працював на посаді керівника. Укладення трудового договору з ним відбулося шляхом видання наказу про прийняття на роботу №183 від 01 серпня 2012 року, про що зроблений у його трудовій книжці відповідний запис за №19. У подальшому з ним було укладено контракт. Посадовий оклад встановлено відповідно до контракту та штатного розпису, в 2016 році ця сума становила 8000 грн. Умови праці протягом тривалості трудового договору не змінювалися. За його підрахунком розмір середньоденної заробітнох плати, розрахованої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року становить 266 грн.67 коп. На день звільнення з КП «ЖЕК №1» 18 серпня 2016 року (запис у трудовій книжці №22) у звязку з реорганізацією комунального підприємства, відповідач всупереч вимогам ст.47 Кодексу законів про працю України, не здійснив повного розрахунку з ним у день звільнення. На його неодноразові усні звернення до бухгалтерії відповідача, йому надавалися відповіді, що бухгалтеру потрібно порахувати належні до виплати суми. Жодного спору щодо сум виплати не було, оскільки з розміром цих сум він не був ознайомлений. Розрахунок при звільненні був перерахований відповідачем на його рахунок відкритий у банку лише 19 жовтня 2016 року в розмірі 12251 грн. 72 коп., відповідно до довідки про доходи, виданій його дружині бухгалтерією комунального підприємства.. Таким чином сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні має становити 62 робочих дні, які потрібно помножити на розмір його середнього заробітку та дорівнює 26334 грн.60 коп. Крім того вказав, що відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці», постанови Кабінету Міністрів України №159 від 21 лютого 2001 року «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати» він має право на компенсацію втрати частини нарахованих, але не виплачених грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати. За його підрахунком, здійсненим помісячно з урахуванням офіційного індексу інфляції, за методикою визначеною вказаною постановою КМУ, сума такої компенсації з 19 серпня 2016 року по 19 жовтня 2016 року становить 220 грн. 52 коп. Вказана сума також підлягає стягненню з відповідача на його користь. Позивач як і його представник у судове засідання не зявилися, представником позивача подано заяву, в якій він позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить розглядати справу за його відсутності. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві представник позивача. Ненадання відповідачем доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з записами у трудовій книжці, позивач з 01 серпня 2012 року працював у Комунальному підприємстві «Знамянська ЖЕК №1». З 03 грудня 2012 року був призначений керівником КП «Знамянка житлово експлуатаційна контора №1». 18 серпня 2016 року він звільнений з посади керівника комунального підприємства «Житлово експлуатаційна контора №1», з припиненням дії контракту у звязку з реорганізацією комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №1» (п.1 ст.40 КЗпП України). Підстава розпорядження від 18 серпня 2016 року №388а к. Довідка голови комісії з припинення комунальних підприємств свідчить про те, що [PERSON] дійсно працював у Комунальному підприємстві «ЗЖЕК №1» на посаді керівника, його заробітна плата за липень серпень 2016 року складала 25485 грн. 09 коп., сума до видачі за цей період 20515 грн. 49 коп. Як відзначає позивач розрахунок при звільненні був проведений лише 19 жовтня 2016 року в сумі 12251 грн. 72 коп. Згідно з розрахунком суми середнього заробітку та суми компенсації за затримку розрахунку при звільненні, що підлягають стягненню з відповідача, який наданий представником позивача відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] відповідно до довідки про доходи складає на час звільнення 424 грн. 75 коп. Таким чином сума компенсації за затримку за 62 дні розрахунку (з 18.08.2016 року по 18.10.2016 року включно) при звільненні становить: 424,75 (середньоденна заробітна плата) х 62 (строк затримки розрахунку при звільненні ) = 26334 грн. 60 коп. Також позивачем здійснено розрахунок компенсації втрати частини нарахованих, але не виплачених грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати розрахунку. Так з урахуванням офіційного індексу інфляції, за методикою визначеною постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21 лютого 2001 року, сума компенсації за період з 19 серпня 2016 року по 19 жовтня 2016 року за підрахунками позивача становить 220 грн. 52 коп. Відповідач доказів на спростування вимог позивача суду не надав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимог про розрахунок. У відповідності до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строк, зазначений в ч.1 ст.116 цього Кодексу, підприємство, установа та організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з положеннями частини п'ятої статті 95 Кодексу законів про працю України, статтей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати. Положеннями статті 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу ( особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення тощо). Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 . Відповідно до п.2 Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати ( далі - компенсація ) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індекс інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому, індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрнутованими і підлягають задоволенню. При подачі позову даної категорії позивач був звільнений від оплати судового збору, тому відповідно до ч. 4 ст.88 ЦПК України оплата судового збору покладається на відповідача. При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат за надання правової допомоги суд враховує наступне. Статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Згідно з п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем/представником позивача відповідного розрахунку витрат на правову допомогу не надано, відтак підстави для відшкодування витрат на правову допомогу відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved