Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

позивачі звернулись до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним Додаткового договору № 2 від 19.09.2014 р. до Кредитного договору № ML-003\\321\\2005 від 28.10.2005 р. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивачі [PERSON] та [PERSON], є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] 28.10.2005року між [PERSON] та АКБ комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» був укладений Кредитний договір № ML-003/321/2005. Згідно з умовами кредитного договору № ML- 003/321/2005 від 28.10.2005 року На момент його укладення сторонами кредитного договору були Банк АКБ «Райффайзенбанк Україна» та Позичальник - [PERSON]. Розмір наданого позичальнику кредиту становив 119 746,00 доларів США, строк повернення кредиту був встановлений 28.10.2017 р. 09.10.2006 року правонаступником всіх прав і обов'язків Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» стало ЗАТ «ОТП Банк», а в наступному перейменовано на ПАТ «ОТП Банк». 21.04.2009 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір №1 до Кредитного договору № ML -003/321/2005 від 28.10.2005 р. Вказаним Додатковим договором №1 сторони встановили графік платежів в новій редакції і доповнили умови щодо дострокового повернення кредитних коштів Позичальником. [PERSON] станом на [INFO] (день смерті) виплатила кредит у сумі 53 637,16 доларів США. 07.03.2012 р. [PERSON] повідомив ПАТ «ОТП Банк» про смерть [PERSON] [INFO] померла і надав банку заяву і копію свідоцтва про смерть. Представник банку порекомендував мені продовжувати виплату заборгованості за кредитним договором. За період з 19.03.2012 р. по 23.07.2014 р. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-003/321/2005 від 28.10.2005 р. позивач сплатив ПАТ «ОТП Банк» 23 405,00 доларів США, що підтверджується відповідними квитанціями банку. 19.09.2014 р. відповідач ПАТ «ОТП Банк» запропонував нам, позивачам, [PERSON] та [PERSON], укласти с банком Додатковий договір до кредитного договору № М ML-003/321/2005 від 28.10.2005 р. 19.09.2014 р. між позивачами, з однієї сторони, і ПАТ «ОТП Банк» з другої сторони був укладений Додатковий договір №2 до Кредитного договору № ML-003/321/2005 від 28 жовтня 2005 року. Згідно з умовами додаткового договору № 2 від 19.09.2014 р. ПАТ «ОТП Банк» був стороною 1 договору. Стороною 2 додаткового договору №2 від 19.09.2014 р. був Позичальник №1 [PERSON] та Позичальник № 2 [PERSON], а разом «Позичальник». Згідно з п. 2.1. додаткового договору № 2 від 19.09.2014 р. сторони договору, тобто ми, позивачі [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони і банк «домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору № ML-003/321/2005 від 28 жовтня 2005 року». У зміст діючого кредитного договору № ML-003/321/2005 від 28.10.2005 року додатковим договором №2 від 19.09.2014 р. були внесені додатково ще 50 пунктів. Це пункти з № 2.1.1.до п. № 2.1.10.6; Жодний пункт основного договору, а це кредитний договір № ML-003/321/2005 від 28.10.2005 р. укладений між банком ПАТ «ОТП Банк» і Позичальником [PERSON] додатковою угодою № 2 від 19.09.2014 р. не змінювався і не виключався з тексту договору. Пунктом 2.1.1. додаткового договору №2 від 19.09.2014 р. було передбачено, що Позичальник приймає на себе зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі внаслідок чого на підставі ст.543 ЦК України стає солідарним боржником; Після укладення додаткового договору №2 від 19.09.2014 р. по кредитному договору № ML-003/321/2005 від 28.10.2005 р позичальником залишилась [PERSON], а по додатковому договору №2 позичальником стали [PERSON] і [PERSON] Додатковий договір № 2 від 19.09.2014 р. до кредитного договору був укладений між іншими сторонами ніж кредитний договір № МГ-003/321/2005 від 28.10.2005 р між банком ПАТ «ОТП Банк» і [PERSON] та [PERSON] і підписаний ними. Позивач і зазначають, що додатковий договір №2 від 19.09.2014 р. до кредитного договору № ML -003/321/2005 від 28.10.2005 року є недійсним оскільки він був укладений і підписаний іншими особами, які не є стороною кредитного договору № ML -003/321/2005 від 28.10.2005 р. Представник позивачів в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на порушення відповідачем вимог ст.651 ЦК України при укладенні з позивачами додаткового договору № 2 від 19.09.2014 р. до Кредитного договору № ML-003\\321\\2005 від 28.10.2005 р., які не були стороною за основним договором, а тому і не могли без згоди Позичальника вносити до нього будь-які зміни. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вважаючи його необґрунтованим, посилаючись на те, що позивачі є спадкоємцями [PERSON], яка була Позичальником за Кредитним договором, і, уклавши Додаткову угоду № 2 взяли на себе зобов»язання солідарно з боржником нести відповідальність за виконання Кредитного договору. Крім того, представник відповідача зазначила про наявність судового рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 15.12.2016 р. на підставі якого з огляду на положення Додаткової угоди № 2 з позивачів солідарно була стягнута сума боргу за кредитним договором. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх наявними у справі письмовими доказами, вислухавши сторони, суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 28.10.2005 р. між [PERSON] та АКБ комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») був укладений Кредитний договір № ML-003/321/2005, відповідно до умов якого Позичальник отримала кредит в розмірі 119746 доларів США, зі строком повернення 28.10.2017 р. 21.04.2009 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір №1 до Кредитного договору № ML -003/321/2005 від 28.10.2005 р. Вказаним Додатковим договором №1 сторони узгодили графік платежів в новій редакції і доповнили умови щодо дострокового повернення кредитних коштів Позичальником. [PERSON] [INFO] померла. 07.03.2012 р. [PERSON] повідомив ПАТ «ОТП Банк» про смерть [PERSON] За період з 19.03.2012 р. по 23.07.2014 р. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-003/321/2005 від 28.10.2005 р. [PERSON] сплачено в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором в добровільному порядку 23 405,00 доларів США. 19.09.2014 р. між позивачами, з однієї сторони, і ПАТ «ОТП Банк», з другої сторони, був укладений Додатковий договір №2 до Кредитного договору № ML-003/321/2005 від 28 жовтня 2005 року. Згідно з умовами Додаткового договору № 2 від 19.09.2014 р. ПАТ «ОТП Банк» був стороною 1 договору. Стороною 2 Додаткового договору №2 від 19.09.2014 р. є: [PERSON] та [PERSON], а разом «Позичальник». Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків (ст.626 ЦК України). Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторонами Кредитного договору № ML-003\\321\\2005 від 28.10.2005 р. є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], яка померла [INFO] Відповідно до п.2.1 Додаткового договору № 2 до Кредитного договору № ML-003\\321\\2005 від 28.10.2005 р., укладеного з [PERSON] та [PERSON], сторони домовились внести зміни та доповнення до Кредитнго договору, позивачі, як Позичальники, прийняли на себе зобов»язання за Кредитним договором в повному обсязі внаслідок чого стали солідарними боржниками. Однак, зазначені положення Додаткового договору № 2 до Кредитного договору № ML-003\\321\\2005 від 28.10.2005 р. не узгоджуються з нормами ст.ст. 509, 651 ЦК України, оскільки позивачі не є Позичальниками за Кредитним договором № ML-003\\321\\2005 від 28.10.2005 р. в розумінні ст.1054, 509 ЦК України, а тому не можуть брати на себе зобов»язання за його виконання та вносити зміни до основного договору. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями [PERSON], яка є Позичальником за Кредитним договором № ML-003\\321\\2005 від 28.10.2005 р. Якщо боржник помер, то в силу ст. 1282 ЦК спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Тобто, умови Додаткового договору № 2 до Кредитного договору № ML-003\\321\\2005 від 28.10.2005 р., за яким [PERSON] та [PERSON] є солідарними боржниками за Кредитним договором суперечать положенням ст.1282 ЦК України. У разі смерті боржника, Кредитор має право звернутись до його спадкоємців з вимогою про виконання обов»язку за кредитними зобов»язаннямиу грошовій формі одноразовим платежем, а у разі невиконання зазначеного обов»язку, звернутись до суду з вимогою про звернення стягнення на майно, яке було отримано у спадщину. Законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України). Зокрема, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Обставин, визначених частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Оскільки, Додатковий договір № 2 до Кредитного договору № ML-003\\321\\2005 від 28.10.2005 р. був укладений з особами, які не є стороною основного договору, і для них, як для третіх осіб, Кредитний договір не породжував будь-яких зобов»язань Позичальника за даним договором в розумінні ст.509 ЦК України, суд вважає, що при укладені Додаткового договору № 2 не були дотримані положення ст. 651 ЦК України. Крім того, умови Додаткового договору № 2 суперечать положенням ст.1282 ЦК України, якими повинні були керуватися сторони після смерті боржника за кредитним зобов»язанням. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявних позивачами вимог, в зв»язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved