Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування якої вказала, що їй на підставі договорів дарування від 29.10.2010 року належить нежитлова будівля «Д-1» загальною площею 55,0 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], яка була нею реконструйована шляхом надбудови другого поверху, для чого позивачу були надані відповідачем кошти, спільно з відповідачем вона використовує нежитлову будівлю. Згідно технічного висновку, технічний стан нежитлової будівлі «Д-2» в цілому забезпечує несучу спроможність, достатню для експлуатації будівлі та відповідає вимогам діючих норм та правил державних будівельних стандартів, санітарних та протипожежних норм. На даний час будівництво закінчено, будь-які скарги з приводу даного будівництва відсутні, а тому позивач просить визнати за нею право власності на нежитлові приміщення другого поверху в нежитловій будівлі літ. «Д-2», що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, а також просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги визнав, проти задоволення не заперечував, а також просив розглядати справу за його відсутності. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав заперечення в яких просив суд у задоволенні позову відмовити, з тих підстав, що позивач, перед початком будівництва, не одержав у встановленому порядку дозволи на забудову об'єкту містобудування, а також просив розглядати справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом було встановлено, що відповідно до витягу про державну реєстрацію прав, [PERSON] належить на праві приватної власності нежитлові приміщення № 1-5 загальною площею 55 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «Д-1», що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25, 27), що виникло на підставі договорів дарування від 29.10.2010 року (а.с. 24, 26). Вказана нежитлова будівля була реконструйована позивачем, шляхом надбудови другого поверху. Згідно технічного паспорту виготовленого ТОВ «Інвентарбюро» за адресою: [ADDRESS] знаходиться двоповерхова нежитлова будівля з навісом площею 21,2 кв.м., загальна площа приміщень другого поверху № 2-6 -- 2-10 становить 62,8 кв.м. (а.с. 19-23), загальна площа нежитлової будівлі літ. "Д-2" становить 117,8 кв.м. Відповідно до розділу 5 Технічного висновку, за результатами проведення технічного обстеження будівельних конструкцій нежитлової прибудови в літ. «Д-2», що розташована за адресою: [ADDRESS] зроблено висновок, що експлуатація даної будівельної конструкції можлива, дефектів в несучих конструкціях і фундаментах будови не виявлено, будівля в цілому забезпечує надійну експлуатацію офісних приміщень так і для виробництва садового інвентарю, забезпечує безпеку для життя і здоров'я користувачів, будова відповідає вимогам діючих норм та правил державних стандартів будівельних, санітарних та протипожежних норм (а.с. 18). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту права є його визнання. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник на власний розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Згідно ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Статтею 331 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що у судовому засіданні встановлено, що позовні вимоги не порушують прав третіх осіб, а також те, що нежитловий будинок, право власності на який просить визнати позивачка, відповідає вимогам діючих норм та правил державних стандартів будівельних, санітарних та протипожежних норм, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved