Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить визнати право власності за набувальною давністю на житлову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що він, починаючи з 03.09.1987 зареєстрований та проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Даною квартирою позивач заволодів добросовісно та на даний час продовжує відкрито, безперервно користуватися даним нерухомим майном, доглядати та підтримувати її в належному стані, сплачувати комунальні послуги. Посилаючись на вищенаведене, позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 30 липня 2020 року було відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 18 серпня 2020 року. 18 серпня 2020 року підготовче судове засідання відкладено до 21 вересня 2020 року у зв`язку з клопотанням представника позивача про витребування доказів. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі та участі позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, справу просив розглянути без його участі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що підстави для неприйняття визнання позову відсутні, крім того заява підписана повноважним представником. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області 02.11.1995, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 352 від 30.01.2020, виданої виконавчим органом Новопсковської селищної ради, згідно записів погосподарської книги за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , 1961 року народження. Відповідно до квитанцій про сплату послуг, починаючи з 2005 року по 2014 рік позивач здійснював сплату рахунків за спожиту електроенергію та воду за вищезазначеною адресою. В позовній заяві позивач зазначає, що доглядає за квартирою, підтримує її в належному стані, здійснює поточні ремонти, що підтверджується накладними від 21.04.2015, 06.05.2016 про закупівлю будівельних матеріалів за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору № 2349 про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 01.06.2020, укладеному між КП «Новопсковжитло» та [PERSON] , за адресою нерухомого майна у житловому будинку [ADDRESS] , виконавець надає послуги з поводження з твердими відходами. Відповідно до Розпорядження представника президента України № 37 від 10.02.1993 «Про зміну правового статусу гуртожитків, які знаходяться на балансі орендного підприємства «Новопсковський агробуд» та Розпорядження Новопсковської районної ради народних депутатів Луганської області № 18 від 09.04.1993 «Про зміну правового статусу гуртожитків», які знаходяться на балансі Новопсковського ПМК-21, гуртожитки, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , переведено до розряду житлових комунальних будинків. Згідно витягу з офіційного сайту Міністерства юстиції України, діяльність юридичної особи ТОВ «Новопсковський райагробуд» припинена 12.12.2008, номер запису 13701170012000277. Із копії технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] у будинку квартирного типу, виданого на ім`я [PERSON] , вбачається, що загальна площа спірної квартири становить 32,3 кв.м., а житлова площа - 18,4 кв.м. Згідно висновку про вартість двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , станом на 31.01.2020 оціночна вартість квартири становить 61825 грн. Відповідно до інвентаризаційної справи № 2349 на багатоквартирний житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , попередній власник квартири [ADDRESS] не зазначений. Відповідно до ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст. 328 ЦК України). Виходячи зі змісту статті 344 ЦК України та враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. Коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року (пункти 9, 11 Постанови №5 Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав"). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю також випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч.4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутись до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Дана правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 №910/17274/17, де, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. 24 січня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 755/16913/16-ц, провадження № 61-24031св18 (ЄДРСРУ № 79445638) вказав, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. При вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Таким чином, з аналізу норм чинного законодавства та встановлених по справі обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, а також, те, що позивачем доведено давнісність, відкритість та добросовісність володіння житловою квартирою більше десяти років, визнання права власності в порядку набувальної давності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб,суд приходить до висновку, що вимоги позивача законні, підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved