Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] разом з позивачем. В обгрунтування позовних вимог посилається на наступне. 29.11.1997 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу у сторін є двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] У зв'язку з тим, що сімейне життя у сторін не склалося, позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який знаходиться на стадії розгляду. Оскільки, у відповідача бувають нервові зриви, які негативно впливають на дітей, позивач вимушена була забрати дітей та мешкати у своєї матері за адресою: [ADDRESS]. Однак, відповідач умовив малолітню доньку [PERSON] мешкати разом з ним за адресою: [ADDRESS], та перешкоджає позивачеві у спілкуванні з дитиною та брати участь у її вихованні. Позивачеві не відомо про стан здоров'я дитини, режим її харчування та умови життя, дитина не регулярно відвідує школу. У квартирі, де мешкає позивач створені всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, позивач отримує стабільний дохід та в змозі забезпечити дитину всім необхідним. В зв'язку з тим, що у доньки [PERSON] знизилась успішність в школі та змінився розпорядок тижня, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність та відсутність позивача, позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти позовних вимог не заперечувала . Від представника третьої особи Управління служб по справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, та просить долучити письмовий висновок щодо розв'язання спору до матеріалів справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом встановлено, що позивач та відповідач уклали шлюб 29.11.1997 року. (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 6-7). Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що дитина [PERSON] проживає разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS]. Позивач разом з сином [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS], та вона працює в ТОВ «Уніпласт» на посаді генерального директора. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" роз'яснено, що, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно з висновком Управління служб у справах дітей ДПСП ХМР від 11.12.2015 року № 644, встановлено, що позивачем створено належні умови для повноцінного розвитку дитини - [PERSON] за місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS], тому за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON] Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до заяви відповідача від 09.12.2015 року, яка посвідчена ПН ХМНО Бистрицькою А.П., відповідач дає згоду свої малолітній доньці [PERSON], [INFO] на проживання разом з позивачем. Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Враховуючи рівень матеріального забезпечення позивача, вік дитини, згоду відповідача, висновок Управління служб у справах дітей ДПСП ХМР від 11.12.2015 року, суд в інтересах дитини, прийшов до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір'ю, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп., оскільки на день подання позовної заяви до суду, за подання заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 487,20 грн. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 60, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 141, 157, 160, 161 Сімейного Кодексу України, суд, -

Outcome: approved