Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 08.12.2010 року. Окрім позивача та її доньки у вказаній квартирі зареєстрований відповідач у справі, колишній чоловік доньки позивача, шлюб з яким на час розгляду справи розірваний, однак у спірній квартирі відповідач не проживає з липня 2013 року. Вважає, що реєстрація відповідача у її квартирі значною мірою обмежує її права володіння, користування та розпорядження належним їй майном. У зв'язку із цим просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Позивач у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку. Заяв, клопотань на адресу суду не надсилала. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку. Надала суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи, слухання просила проводити без її участі. Відповідач своїм правом на присутність у судовому засіданні не скористався, повторно у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку(ст. 74 ЦПК України). Заперечень, заяв, клопотань до суду не надсилав. Заяв та клопотань в день розгляду справи від сторін про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Подальше ж відкладення розгляду справи призведе до порушення строку вирішення спору, затягування судового процесу. За таких підстав, з урахуванням письмової згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за наявними в ній доказами, яких достатньо для вирішення справи по суті, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України, оскільки подальше відкладення розгляду справи спричинить порушення строку вирішення спору. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу серії ВРД №727669 від 08.12.2010 року, ВРД №727670 від 08.12.2010 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] Згідно довідки виписки з журналу реєстрації місця проживання у [ADDRESS], окрім позивача, зареєстрований [PERSON]., що також підтверджується довідкою ВАДР УДМС УМВД України в Херсонській області, отриманою на запит суду. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 29.04.2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що був зареєстрований 30.07.2011 року, актовий запис 327. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище «[PERSON]». Вказаним рішенням також встановлено, що подружжя припинило шлюбні відносини з липня 2013 року, спільного господарства не ведуть з цього часу. З акту про не проживання у квартирі від 10.08.2014 року виданої КП «Таврійським» вбачається, що [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] з липня 2013 року. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.ст.317,383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином наявність рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою, для зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою його реєстрації. Враховуючи наведене, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач у квартирі не проживає більше року, житловим приміщенням не користується без поважних причин та з власної ініціативи, то позивач законно і обґрунтовано звернувся до суду із вимогою про усунення перешкод у користуванні його власністю, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], що одночасно є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за цією адресою, з огляду на що суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved