Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

Позивачі у травні 2018 р. звернулися до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що [PERSON] та її малолітня донька є спадкоємцями за заповітом в рівних долях на 5/12 частин житлового будинку [ADDRESS], що належала [PERSON], на цьогодні померлому чоловіку позивачки на праві власності та [PERSON], я ка є власником також 5/12 частини зазначеного житлового будинку. При звернення до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності, з'ясувалось, що цей на будинок накладено арешт Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі листа № 046-201 від 06.03.1997 Головного управління капітального будівництва Київської держадміністрації накладено арешт. На даний час попередньо зазначеної юридичної установи не існує, а тому позивачі просять зобов'язати Першу київську державну нотаріальну контору зняти арешт з 5/12 частин житлого будинку [ADDRESS], що належить [PERSON] та її доньці [PERSON] та 5/12 частин, що належать [PERSON] Ухвалою суду від 16.05.2018 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 27.06.2018 р. вилучено з кола учасників процесу у справі відповідача: Головне територіальне управління юстиції в м. Києві та залучено їх в якості третьої особи у справі. Позивачі та треті особи в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності (ас. 38, 39). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивачів та третіх осіб. Відповідач не з'явився, повідомлялися належним чином (ас. 31), а тому суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за такими обставинами. Встановлено, що [INFO] р. народилась [PERSON], батьком якої є [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с. 8). 20.02.2009 р. [PERSON] та позивач зареєстрували шлюб, у зв'язку з чим позивач змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 7). [INFO] р. [PERSON] помер (а.с. 6-7). Після смерті померлого [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме, ? частки житлового будинку [ADDRESS], що належала померлому на підставі рішення суду від 25.03.2011, 27.03.2012 та 1/6 частина належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2003 р. (а.с. 11-15). Позивачу [PERSON] на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30.09.2009 р., ухвали суду від 04.03.2010 р. належить на праві власності ? частину житлового будинку [ADDRESS], 1/6 частини вказаного будинку належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2003 р. (а.с. 13, 15, 17-20) Постановою приватного нотаріуса від 27.03.2018 р. відмовлено особисто [PERSON] та як законному представнику (матері) малолітньої [PERSON], [INFO] у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом в рівних частках на 5/12 частини житлового будинку [ADDRESS], що залишилось після смерті [PERSON] Підставою для відмови є наявний арешт на спадкове майно, що був накладений 19.10.2004 р. реєстратором Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі листа 046-201 від 06.03.1997 Головного управління капітального будівництва Київської держадміністрації, реєстраційний номер обтяження 1389840. Копії документів, на підставі яких накладено арешт Перша київська держвавна нотаріальна контора не має можливості надати, оскільки термін зберігання документів закінчився (а.с. 10-11). У відповідності до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином існують підстави для задоволення позовної заяви. Статтею 317 ЦК України зазначено, що власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Згідно з п.2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03 червня 2016 року " Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред'явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI). Накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна обмежує законні права їх власника майна, щодо вільного розпорядження майном. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду, за наявності арешту (обтяження) накладеного на рухоме та майно позивачів, порушується їх право власності, внаслідок чого вони позбавлені змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність поновити порушені права позивачів, шляхом зняття арешту з належного їм нерухомого майна. На підставі викладеного та

Outcome: approved