Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до до Павлівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на наступні обставини. [INFO] померла моя баба [PERSON] , про що 21 квітня 1988 року складено відповідний актовий запис за №1 та видане свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Право власності на домоволодіння не зареєстроване. Право власності на земельну ділянку, що розташована на території Павлівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва обслуговування житлового будинку загальною площею 0,1562 га зареєстровано за позивачем на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] -ДН [NUMBER] , що складений у двох примірниках, з яких перший видано громадянину [PERSON] , другий зберігається у Павлівській сільській раді Мар`їнського району Донецької області, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю №578. Більше 61 року позивач та його родичі відкрито та добросовісно володіли домоволодінням за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання представник позивача в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на\~ спадкування\~за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. \~ \~ \~ \~З довідки наданої Павлівською сільською радою Марї`нського району Донецької області вбачається, що на день смерті разом зі спадкодавцем був зареєстрований та проживав, її онук [PERSON] . Мати позивача, [PERSON] , померла до відкриття спадщини. Згідно з ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] шляхом сумісного проживання прийняв спадщину, як після баби так і після матері. Відповідно до вимог частини 3 статті 1266 Цивільного кодексу України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Зі свідоцтва про народження [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , народився [INFO] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 27 грудня 1958 року зроблено відповідний актовий запис за №48 в графі батько зазначено [PERSON] , в графі мати [PERSON] .. В свідоцтві про смерть [NUMBER] виданого 10 січня 1997 року зазначено, що [INFO] померла [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 29 червня 1968 року зроблено запис за №21. Зі свідоцтва про одруження [NUMBER] вбачається, що [PERSON] одружилася з [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану 30 березня 1957 року зроблено відповідний запис за №6. В свідоцтві про смерть VІІ-ЯР [NUMBER] виданому 29 червня 1968 року ім`я [PERSON] виправлено на ім`я [PERSON] (оригінал буде надано для огляду в судовому засіданні). Факт родинних відносин між [PERSON] підтверджується зокрема свідоцтвом про народження серія [NUMBER] в якому зазначено, що матір`ю [PERSON] була [PERSON] . В довідці виданою РКП «Мар`їнське БТІ» зазначено, що паво власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. Більше 61 року я та мої родичі відкрито та добросовісно володіли домоволодінням за адресою: [ADDRESS] . Право власності на земельну ділянку, що розташована на території Павлівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва обслуговування житлового будинку загальною площею 0,1562 га зареєстровано за позивачем на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] -ДН [NUMBER] , що складений у двох примірниках, з яких перший видано громадянину [PERSON] , другий зберігається у Павлівській сільській раді Мар`їнського району Донецької області, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю №578. Позивач зазначає, що оригінал державного акта на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] , було втрачено. В позасудовому порядку оформити право власності на майно неможливо з тих причин, що з 1 січня 2013 року набули чинності зміни до\~ЗК України, зокрема, ст.126, згідно якої право власності на земельну ділянку посвідчується не державним актом, а оформлюється свідоцтвом відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", яке підтверджує реєстрацію права власності на нерухомість та містить кадастровий номер, тобто отримати дублікати державних актів неможливо. Відповідно до\~статті 216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України,\~визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~ \~ \~Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено,\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. \~ \~ \~ \~В силу частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК Україниособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-ти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Як зазначено в пунктах 9,13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344\~ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Outcome: approved