Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить скасувати запис державного реєстратора Андрусовича Олександра Олександровича Комунального підприємства «Регістр Сервіс» Первомайської міської ради Харківської області про державну реєстрацію права власності за Акціонерним Товариством "Альфа-Банк" на квартиру [ADDRESS] , номер запису про право власності 28661502 та поновити право власності [PERSON] шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 27.07.2007 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального окуруг Хомич О.М. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 03 жовтня 2007 року між [PERSON] та Основ`янським відділенням Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» був укладений Договір кредиту № 845/1-27/17/1 7-042. В забезпечення зазначеного договору 03 жовтня 2007 року між [PERSON] та Основ`янським відділенням Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» укладено Іпотечний договір № 845/16-27/17/1/7-053, у відповідності до якого [PERSON] (Іпотекодавець), як майновий поручитель передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Позичальником всіх зобов`язань за основним зобов`язанням, нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п.1.1 та п.1.2. кредитного договору Банк зобов`язався надати Позичальникові кредитні кошти з 02 січня 2008 року, терміном погашення по 01 ковтня 2022 року включно, у сумі 63000,00 доларів США. Відповідно до п. 1.1 Позичальник зобов`язується сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 13.5% відсотків річних, що нараховується на фактичний залишок Відповідно до п. 4.1 Іпотечного договору № 845/16-27/17/1/7-053 у разі невиконання або неналежно виконання Позичальником Основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Власником іпотеки є [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 27.07.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за номером 2341, яка належить на праві власності [PERSON] 30.07.2019 року державним реєстратором Андрусовичем О.О. Комунального підприємства «Регістр Сервіс» Первомайської міської ради Харківської області було зареєстровано право власності за АТ «Альфа-Банк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48054857 від 01.08.2019 року. Підставою виникнення права власності є повідомлення про вручення відправлення 14000407895504 від 03.08.2018 р., повідомлення про вручення відправлення 1400041660882, 1400041660645 від 19.10.2018 року, повідомлення про звернення стягнення USB/233 від 10.05.2018 року; іпотечний договір 845/16-27/17/1/7- 053 від 03.10.2007 року. Але дослідивши дані поштові відправлення через інтернет - мережу «Відстеження поштового відправлення Укрпошти» вбачається, що такі повідомлення про вручення не знайдені. Таким чином, така реєстрація є незаконною. Велика Палата Верхового Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», отже, зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності згоди іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Зважаючи на наведене, колегія суддів Верховного Суду у справі 201/13421/18 зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тимчасова заборона примусового стягнення на майно, яке виступає як забезпечення виконання зобов`язань за кредитом в іноземній валюті, діє з урахуванням приписів Закону України «Про іпотеку» та забороняє звернення стягнення на предмет іпотеки, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті у будь-який спосіб. Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак, мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави). Отже, Верховний Суд зазначає, що кредит є споживчим, наданий в іноземній валюті, тому на дані правовідносини поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно загальна площа спірної квартири, яка була предметом іпотеки становить 65,0 кв. м., іншого нерухомого майна позивач у власності немає, згоди на відчуження предмету іпотеки особа не надавала. Позивач у 2018 році зверталась до Червонозаводського районного суду міста Харкова із позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець Бабенко Дмитро Анатолійович виконавчого округу Харківської області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Черонозавдського районного суду м. Харкова від 21.09.2018 року задоволено заяву про забезпечення позову, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса № 1984 від 13.02.2018 р. вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] ., накладено заборону на здійснення будь - яких дій відносно виконання виконавчого напису нотаріуса № 1984 від 13.02.2018 р. вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] . Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11.09.2019 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1984 від 13.02.2018 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, яким звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] . Зазначені рішення суду оскаржені не були. Позивач вважає, що дана реєстрація права власності на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] була проведена без дотримання вимог чинного законодавства. Представником відповідача подано відзив, в якому зазначено, що відсутні підстави для задоволення позовної заяви оскільки рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру, що є предметом іпотеки, є правомірним, та прийнято з наданням відповідачем всіх документів, передбачених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та у відповідності до ЗУ «Про іпотеку». Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити. Треті особи в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09.03.2021 р. вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03 жовтня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір відновлюваної кредитної лінії № 845/1-27/17/1/7-042.(том 1 а.с.26-34) В забезпечення виконання зобов`язань 03 жовтня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір № 845/16-27/17/1/7-053, відповідно до якого [PERSON] (Іпотекодавець), яка є майновим поручителем за зобов`язаннями [PERSON] , передала в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Позичальником всіх зобов`язань за основним зобов`язанням, нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS] та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 27.07.2007 р. приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Ю.В.(том 1 а.с.35-41) Згідно наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що власником квартири, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно значиться Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (номер запису про право власності 32648379). Підстава виникнення права власності: повідомлення про вручення відправлення серія та номер 1400040789504, виданий 03.08.2018 р., видавник: Укрпошта; повідомлення про вручення відправлення серія та номер 1400041660882, 1400041660645, виданий 19.10.2018 р., видавник: Укрпошта; повідомлення про звернення стягнення, серія та номер: USB/233, виданий 10.05.2018 р., видавник АТ «Укрсоцбанк» Надточій О.В.; Іпотечний договір 845/16-27/17/1/7-053, виданий 03.10.2007 р., видавник: сторони договору. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48054857 від 01.08.2019 12:17:55, Андрусович Олександр Олександрович, Комунальне підприємство «РегістрСервіс» Первомайської міської ради Харківської області.(том 1 а.с.121) Згідно інформації з відзиву відповідача на позов правонаступником АКБ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа Банк». Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, їх обтяжень визначені ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 1 ч. 1ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Положення ст. 572 ЦК України встановлюють, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, відповідно до ст. 36 Закону України «Про Іпотеку» (в редакції від 12.05.2006 року), сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати в тому числі: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. При цьому згідно із ч.ч.1, 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, шо є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Як вбачається з матеріалів справи, сторони договору досягли згоди про можливість позасудового врегулювання питання про задоволення вимог іпотекодержателя, що випливає з пунктів 4.1 та 4.7 договору іпотеки. Разом із тим, відповідно до пункту 4.5.3 звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання можливе у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, відповідно до Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення Іпотечного договору) передача права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання у позасудовому порядку була можлива лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, але ніяк не на підставі застереження в іпотечному договорі. Таке застереження може тільки визначати умови договору про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому, сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. Так, у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року (справа №127/8068/16-ц) роз`яснено, що аналіз наведених положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України«Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно. Тому Суд дійшов висновку, що така згода не може вважатися волевиявленням власника на вибуття майна з його володіння в розумінні статті 388 ЦК України. Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і передбачили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки у досудовому порядку саме на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а не на підставі застереження, що міститься в іпотечному договорі. Сам по собі Іпотечний договір не може вважатися договором про задоволення вимог іпотекодержателя, оскільки такий договір обов`язково укладається окремо та підлягає нотаріальному посвідченню. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не узгоджувала з іпотекодержателем умови про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором та як іпотекодавець, не надавала своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю, окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя не укладала. За таких обставин, ураховуючи відсутність укладеного між сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто у спосіб, визначений іпотечним договором, реєстрація за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», права власності на спірну квартиру відбулась без достатніх правових підстав, з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку». Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №199/1276/17 та у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 року по справі № 554/14813/15-ц, від 21.11.2018 року по справі №367/7589/15-ц, від 10.10.2019 року по справі №752/10790/16-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Пунктом 60 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 встановлено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, також подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна. Крім того, пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015, передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що їй не надходило та вона не отримувала жодних повідомлень та письмових вимог від іпотекодержателя в розумінні ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», згоду на відчуження предмету іпотеки позивачка також не надавала. Позивач також зазначила, що за пошуком інформації на веб-сайті Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» (https://ukrposhta.ua/) інформація про відправлення за трек-номерами 1400041660882, 1400041660645, відсутня, оскільки дані про відправлення за вказаними вище трек-номерами на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі. В свою чергу, представник АТ «Альфа-Банк» в своєму відзиві посилався на те, що банк з метою виконання вимог означених законодавчих актів надало державному реєстратору копію повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, надісланого рекомендованим листом з повідомленням про вручення іпотекодавцю, а також надано докази отримання цього повідомлення. На зворотніх рекомендованих повідомленнях проставлено відмітку, що поштове відправлення вручено [PERSON] 08.08.2018 р. та 26.10.2018 р. Також на вказаному рекомендованому повідомленні зазначено, що поштове відправлення направлялося цінним листом, з оголошеною цінністю 1,00 грн. (том 1 а.с.119) Згідно з п. 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися. Однак опису вкладення в цінний лист у в матеріалах справи не міститься, а тому дане рекомендоване повідомлення не підтверджує відправлення вказаним листом саме повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, крім того, як вбачається з самого повідомлення, воно складаене 10.05.2018 р., а отримані якась кореспонденція як зазначено вище 08.08.2018 р. та 26.10.2018 р., тобто викликає сумніви дата відправлення саме цієї кореспонденції (повідомлення), з інформації наданої позивачем, а саме: інтернет - мережі «Відстеження поштового відправлення Укрпошти» вбачається, що такі повідомлення про вручення не знайдені. Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами позивача, що вказане повідомлення про вручення поштового відправлення є неналежним доказом відповідно до статті 77 ЦПК України. Окремо суд зазначає, що законодавець чітко визначив умови, за яких можливе звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом перереєстрації права власності, а саме для того, щоб звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом перереєстрації права власності іпотекодержатель повинен направити позичальнику та іпотекодавцю вимогу про порушення вимог кредитного договору та договору іпотеки. Самому реєстратору кредитор подає докази спливу тридцятиденного строку вручення такої вимоги. Якщо у іпотекодержателя відсутні докази отримання повідомлень та спливу зазначеного строку, то реєстратор не має права здійснити реєстрацію права власності за кредитором. Тобто, перереєстрація права власності за іпотекодержателем на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» за відсутності врученого іпотечного повідомлення є протиправною. До таких правових висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: №638/20000/16-ц від 24.04.2019 року; №521/18393/16-ц від 24.04.2019 року; №306/2053/16-ц від 20.03.2019 року; № 306/1224/16-ц від 23.01.2019 року. Враховуючи вказане, суд приходить висновку, що державний реєстратор вчинив реєстрацію права власності на нерухоме майно без отримання доказів на підтвердження того, що відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» письмові вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки надсилалась позивачці та були нею отримані, чим порушив умови пунктів 60 та 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015. Таким чином, суд вважає, що оскаржуване рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень на спірне нерухоме майно є протиправним та підлягає скасуванню. Щодо порушення вимог ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то суд зазначає наступне: 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусове стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, тому є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Таким чином, положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення), що фактично і було зроблено за результатами прийняття оскаржуваного у даній справі рішення. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 року по справі №802/1340/18-а та від 19 травня 2020 року по справі №644/3116/18 та у постановах Верховного Суду від 10.02.2021 року по справі №754/9842/19, від 18.02.2021 року по справі №756/13679/16-ц. Таким чином, з врахуванням того, що предмет іпотеки був переданий банку в забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого у доларах США, зважаючи, що площа спірної квартири становить 67.7 кв.м., дане майно використовується позивачем як місце її постійного проживання, що зокрема підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, та іншого майна у позивача немає, що підтверджується наданими позивачем інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що містяться в матеріалах справи, суд приходить висновку, що до правовідносин сторін, які виникли з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки повинен бути застосований Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому відповідачі в силу зазначених положень Закону не могли вчиняти дії щодо звернення стягнення на дане майно. Крім того, згідно із ч. 3 ст.37Закону України«Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя. Отже законом прямо визначена необхідність саме при передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки встановлення вартості предмету іпотеки на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Таким чином, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки відбувалося в порядку статті 37 ЗУ «Про іпотеку», заявник зобов`язаний був здійснити та надати державному реєстратору оцінку вартості предмета іпотеки. Даний висновок підтверджується і постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №306/2053/16-ц, в якій зазначено, що суди зробили обґрунтований висновок, що у матеріалах справи, зокрема, відсутні відомості про інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскількицінанабуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною. З урахуванням в т.ч. і викладеного, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив порушення вимог договору щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову. Предметом розгляду справи №306/2053/16-ц також було скасування реєстрації речового права, права власності на іпотечне майно і позов, зокрема, обґрунтовувався відсутністю інформації про вартість майна, за якою відбувалося зарахування вимог. Аналогічна позиція також висловлена в постановах Верховного Суду від 19.06.2019 року по справі № 917/2101/17, від 29.01.2020 року по справі №607/8488/18, від 15.01.2020 року по справі №199/4062/17-ц. Проте в матеріалах справи оцінка предмету іпотеки відсутня. Відповідно до ст.81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст.76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст.77ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6ст.81ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що прийняте державним реєстратором рішення про передачу спірного нерухомого майна у власність АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та державну реєстрацію права власності як такого, що виникає на підставі договору іпотеки - є протиправним , у зв`язку із чим підлягає скасуванню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідачів.

Outcome: approved