Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 24 вересня 2005 р. зареєстровано Новодворським сільвиконкомом Мінського району Мінської області (Республіка Білорусь). Від даного шлюбу у них народився син: [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, шлюб та сім'ю, та несумісність характерів. Протягом останніх років відносини між сторонами поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. Між ними часто виникають сварки та суперечки, що негативно впливає на атмосферу в сім'ї та психологічний стан їхнього сина. Спільне господарство сторони не ведуть. В ході розгляду справи позивач та його представник підтримали позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу в повному обсязі і просили суд шлюб між сторонами розірвати, оскільки збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем неможливе в зв»язку з різними поглядами на сімейне життя та обов»язки. Відповідач до надання судом строку для примирення проти розірвання шлюбу не заперечувала, підтвердивши викладені позивачем обставини, зазначивши, що сторони до примирення не прийшли і збереження шлюбу не можливе. Вислухавши сторони, представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 24 вересня 2005 року року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Новодворським сільвиконкомом Мінського району Мінської області (Республіка Білорусь), про що складено актовий запис № 79. Від цього шлюбу подружжя має неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що з квітня 2014 р. сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільне господарство, окремо проживають. Між ними часто виникають конфлікти з приводу поглядів на життя, взаємних обов»язків. Зазначені обставини були встановлені при розгляді справи в судовому засіданні. Ухвалою суду від 24 березня 2015 року сторонам було надано строк для примирення тривалістю два місяці. Після закінчення строку для примирення шлюбні стосунки між сторонами не відновились, взаємовідносини не покращились. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим в зв»язку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків, відсутністю взаєморозуміння між сторонами. Сторони продовжують проживати окремо. Шлюб існує формально. На підставі викладеного,

Outcome: approved