Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 03 вересня 2011 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів 03.09.2011 зроблено відповідний актовий запис за № 2296. В обґрунтування позову покликається на те, що у 2011 році сторони уклали шлюб. За час спільного проживання важливим питанням було народження дітей, однак цього не сталось. Після укладення шлюбу з'ясувалось, що відповідачка має проблеми із станом здоров'я щодо здатності народжувати дітей, у зв'язку із чим почали разом звертатись за допомогою до лікарів. Під час таких обстежень з'ясувалось, що [PERSON] ще до одруження мала проблеми із здоров'ям щодо такої здатності, через що часто відвідувала із мамою лікарів з цього питання, однак не повідомила про це позивача на час укладення шлюбу, тобто приховала від останнього такий факт. Враховуючи, що відповідач знала про неможливість народження дітей до шлюбу, однак приховала це; під час спільного подружнього життя всіляко ухилялась від лікування та обстеження з цього приводу, а відтак наявність такої хвороби, яка є важкою, та приховування такої важливої інформації до укладення шлюбу є цією підставою у розмінні п.3 ч.1 ст.41 СК України (приховування відповідачем своєї тяжкої хвороби) для визнання шлюбу недійсним. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просять такий задовольнити. У судовому засіданні відповідач та її представник заперечили проти позову повністю. Просять у такому відмовити за безпідставністю та недоведеністю. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного, з огляду на таке. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. Згідно із ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними і допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхилюючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). Відповідно до п.3 ч.1 ст.41 СК України шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків. Згідно із роз'ясненнями, що містяться у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.07р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та змісту п.3 ч.1 ст.41 СК України визначні цією статтею підстави для визнання шлюбу недійсним, а саме наявність у особи тяжкої хвороби або хвороби, небезпечної для другого з подружжя і ( або) їх нащадків, повинна існувати станом на час укладення сторонами оспорюваного шлюбу. Судом встановлено, що 03 вересня 2011 року сторони уклали шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданого 03 вересня 2011 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції про що в книзі реєстрації шлюбів 03.09.2011 зроблено відповідний актовий запис за №2296, однак міцної сім'ї не створили та не підтримують шлюбних відносин. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] проходила обстеження у гінекології комунальної третьої міської клінічної лікарні Міський центр планування сім'ї та репродуктивного здоров'я м.Львова, що підтверджено зокрема протоколом скринінгового ультразвукового обстеження у гінекології, дата обстеження 29.10.2007 /а.с.36, 37/. Тобто судом встановлено, що відповідач до укладення шлюбу зверталась за медичною допомогою із спірного питання, тобто такій було відомо про свій стан здоров'я на час укладення шлюбу, однак приховала це від позивача на момент укладення шлюбу. Разом із тим, з питання неможливості зачаття дитини відповідач неодноразово проходила обстеження і лікування за час шлюбу, проте це не дало результату для зачаття дитини /а.с.38-40/. Попри те, відповідно до висновку експерта №400/15, проведеного у ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» (експертиза розпочата 18.12.2016, експертиза закінчено 24.02.2016) встановлено, що з 2007 року у [PERSON] виявлено паталогічні ознаки гормонального дисбалансу, який у більшості випадків є причиною порушення репродуктивної функції, що обумовлює нездатність до зачаття, вагітності та народження дітей. Разом із тим, [PERSON] не з'явилась до експертної установи для визначення стану її репродуктивної функції для надання відповіді на запитання щодо «фізіологічної здатності до зачаття, вагітності та народження дітей». Попри те, остання була зобов'язана з'явитись відповідно до ухвали суд від 06.10.2015, у якій було роз'яснено наслідки ухилення від участі в експертизі у відповідності до ст.146 ЦПК України, а відтак таке ухилення дає підстави для суду про визнання, не встановленого експертним дослідженням, факту фізіологічної нездатності до зачаття, вагітності та народження дітей [PERSON] Попри те, листи-звернення від 21.02.2016 та 10.02.2016 відповідача щодо неможливості прибуття для проведення експертних досліджень через фінансову не неможливість, оцінюються судом критично та спрямовані на ухилення встановлення фактичних обставин справи. Враховуючи встановлене, суд приходить переконання, що відповідач дійсно хворіє тяжкою хворобою, про яку не повідомила позивача; з даного питання перебувала на лікуванні як до укладення шлюбу так і під шлюбних відносин; дана хвороба виникла у неї до укладення шлюбу, тобто на момент укладення шлюбу 03.09.2011 [PERSON] знала про наявність у неї цієї хвороби, проте не повідомила про неї [PERSON] Відповідно до ст. 30 СК України нареченні зобов'язані повідомити одне одного про стан свого здоров"я. Приховування відомостей про стан здоров'я одним з нареченних, наслідком чого може стати (стало) порушення фізичного або психічного здоров"я іншого нареченного чи їх нащадків, може бути підставою для визнання шлюбу недійсним. Враховуючи наведене вище, суд приходить висновку, що шлюб, зареєстрований між сторонами необхідно визнати недійсним, в зв'язку з прихованням [PERSON] тяжкої хвороби, а позов задовольнити повністю. Вирішуючи розподіл судових витрат, суд виходить із такого. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, згідно з квитанцією, наявною у матеріалах справи, позивачем при подачі позову до суду сплачено 243 грн. 60 коп. судового збору, що підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст.ст.30, 41 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved