Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до Яструбинської сільської ради, в якому просять визнати за ними право власності на земельну частку (пай) розміром 4,90 в умовних кадастрових гектарах, на території Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 018503 від 16.04.1996 року в рівних частках по Ѕ кожному. Свою заяву мотивують тим, що [INFO] помер [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай), що посвідчено сертифікатом серії СМ № 018503. Спадкоємцем за заповітом після смерті останнього є дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем. [INFO] померла [PERSON] , яка за життя склала заповіт, відповідно до якого житловий будинок та присадибну ділянку заповіла [PERSON] , а інше майно - [PERSON] Остання прийняла спадщину за заповітом, одна не оформила своїх спадкових прав та померла [INFO] . Спадкоємцем за заповітом після її смерті є [PERSON] , а спадкоємцем за законом - чоловік [PERSON] , які отримали право на земельну частку (пай), що посвідчено сертифікатом серії СМ № 018503 у рівних частках кожен. [INFO] помер [PERSON] , який за життя все своє майно заповів [PERSON] і останній отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину спадкового майна. Проте, коли позивачі звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, постановами державного нотаріуса їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку на право на земельну частку (пай), що знаходиться в КСП «Зоря», Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу - сертифікат на право на земельну частку (пай). У судове засідання позивачі не з`явилися, направили заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та просили його задовольнити. Сільський голова Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області надіслав суду заяву, в якій просив справу розглядати за відсутністю представника відповідача, проти позову не заперечує. Завідувач Сумської районної нотаріальної контори Блошенко В.І. направила до суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника нотаріальної контор. Суд, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00024148454 від 04.10.2019 року (а.с. 94). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі й на земельну частку (пай) розміром 4,90 умовних кадастрових гектарів на території Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області згідно сертифікату серії СМ № 018503 за № 991 від 16.04.1996 року, про що зроблено запис в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Сумською районною державною адміністрацією членам КСП «Зоря» на підставі розпорядження голови Сумської районної державної адміністрації № 111 від 08.04.1996 року. Відповідно до заповіту, складеного [PERSON] 12.07.1995 року та посвідченого секретарем Яструбинської сільської ради, все своє майно він заповів [PERSON] (а.с. 18). За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною п`ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. ст. 527, 529, 530 ЦК УРСРС (1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року. Передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ЦК Української РСР 1963 року, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області № 173 від 29.03.2018 року, [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] , 1920 року народження. Спадщину фактично прийняла дружина [PERSON] , яка провела похорони померлого, розпорядилася його майном, доглядала за будинком, обробляла присадибну земельну ділянку. Від імені [PERSON] в виконкомі Яструбинської сільської ради був посвідчений заповіт за р. № 42 від 12.07.1995 року, який в виконкомі не змінювався і не відмінявся (а.с. 17). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 04 (а.с. 19). За життя, 05.02.2007 року, [PERSON] склала заповіт, згідно якого житловий будинок та присадибну земельну ділянку заповіла [PERSON] , а все інше майно - [PERSON] (а.с. 20). Таким чином, після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай), що посвідчено сертифікатом серії СМ № 018503 за № 991 від 16.04.1996 року, яке вона отримала в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , отримала в порядку спадкування за заповітом [PERSON] . Як вбачається з копії спадкової справи № 583/11 (а.с. 37-68), [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане виконкомом Яструбинської сільської ради. Згідно заповіту, складеного 13.10.2009 року, все своє майно [PERSON] заповіла [PERSON] , який в установленому законом порядку отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку земельної ділянки площею 3,8804 га та земельну ділянку площею 0,6418 га. Також після померлої [PERSON] прийняв спадщину за законом на обов`язкову частку [PERSON] , однак не оформив своїх спадкових прав. Отже, після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай), що посвідчено сертифікатом серії СМ № 018503 за № 991 від 16.04.1996 року, отримали [PERSON] та [PERSON] у рівних частках по Ѕ частині кожен. Як вбачається з копії спадкової справи № 177/12 (а.с. 69-90), [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане виконкомом Яструбинської сільської ради. Згідно заповіту, складеного 25.08.2011 року, все своє майно він заповів [PERSON] , який в установленому законом порядку отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Таким чином, спадкоємцями на земельну частку (пай) розміром 4,90 в умовних кадастрових гектарах на території Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, є позивачі [PERSON] та [PERSON] 21.05.2019 року позивачі звернулися з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частки права на земельну частку (пай), що знаходиться в КСП «Зоря» Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області після [PERSON] , яка померла [INFO] та після [PERSON] , який помер [INFO] . Державним нотаріусом Блошенко В.І. було відмовлено у видачі вказаних свідоцтв у зв`язку з відсутністю оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), що підтверджується копіями постанови державного нотаріуса від 21.05.2019 року № 1043/02-31 та № 1044/02-31 (а.с.27,28). Відповідно до пункту 3.1. листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України). Згідно ч.ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Судом встановлено, що за [PERSON] зареєстровано сертифікат серії СМ № 018503 за № 991 від 16.04.1996 року, про що зроблено запис в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Сумською районною державною адміністрацією членам КСП «Зоря» на підставі розпорядження голови Сумської районної державної адміністрації № 111 від 08.04.1996 року. Розмір земельної частки (паю) складає 4,90 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 16). Сертифікат на право на земельну частку(пай), виданий на ім`я [PERSON] був втрачений. Про втрату сертифікату на земельну частку (пай) серії СМ № 018503 за № 991 від 16.04.1996 року було офіційно опубліковано в газеті «Вісті сумських громад» № 47 від 01 грудня 2018 року(а.с. 30). Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Враховуючи те, що [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай), тому наявні усі підстави для визнання в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай) за позивачами [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по Ѕ кожному.

Outcome: approved