Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом 18.07.2013 року, 25.11.2013 року по справі постановлене заочне рішення ,яке скасоване ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова 13.03.2014 року (арк..справи48) Представник позивача в судовому засіданні за дорученням Долгарєва О.В. на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, після неодноразових вимог суду та проведення звірення розрахунків повідомила суд , що має місце фактична заборгованість відповідачів перед позивачем в межах позовних вимог в сумі 5319,76, в судове засідання 18.08.2014 року не з»явилася , про час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, звернулася до суду з заявою про можливість розгляду справи за її відсутність. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала , надавши суду докази сплати помісячно за теплопостачання за період в межах строку позовної давності , просила суд застосувати строк позовної давності за період з 01.03.2009 року по 18.07.2010 року. Крім того, звернула увагу суду на ті обставини, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.03.2011 року № 2-н-/638/1020/13 відмовлено в задоволенні заяви про видачу судового наказу за період з 01.03.2009 року по 28.02.2013 року , тобто позивачем безпідставно збільшено позовні вимоги за період з 01.03.2013 року по 31.05.2013 року, бо позивач не дотримався вимог ст.95,ч6 ст.119 ЦПК України, бо за цей період судовий наказ не видавався, вважає, що провадження в цій частині судом відкрито безпідставно. Також відповідач повідомив, що фактична заборгованість складає за період з 19.07.2010 року по 28.02.2013 року, крім того не погоджується з тими обставинами, що позивачем зараховані кошти, які вона сплачувала за період заборгованості за минулий період, а не в межах строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, звернувся до суду з заявою про можливість розгляду справи за його відсутність. За період з 01.03.2009 року до 18.07.2010 року заборгованість відповідачів перед позивачем складає 3122,45 гривень , позивачем пропущено строк позовної давності, поважність причини не своєчасного звернення з позовом за цей період представник позивача пояснити не змогла. Суд вважає, що поважність пропуску строку позовної давності позивачем суду не доведена, підстав для поновлення строку за період з 01.03.2009 року по 18.07.2010 року суд не вбачає. Ознайомившись з доводами позивача, ознайомившись з доводами відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані частково та підлягають задоволенню частково з наступних підстав: На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Є такими, що визнані та не підлягають доказуванню обставини, що які є достеменними й проти яких позивач не заперечує. Це наступні факти й правовідносини: Період з 01.03.2013 року по 31.05.2013 року слід виключити з розрахунків, бо позов було пред»явлено з порушенням вимог ст.95,ч6 ст.119 ЦПК України і в цій частині провадження підлягає закриттю, як безпідставно відкрите. Відповідно до ст. 67 ЖК України, наймач зобов'язаний вносити плату за комунальні послуги (електрична енергія, газ та ін.), на підставі ст.66 ЖК України квартиронаймач зобов"язаний своєчасно вносити квартирну плату за користування житлом. На підставі ст.68 ЖК України квартиронаймач зобов"язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. відповідності зі ст. 525 ЦК України однобічна відмова від виконання прийнятих зобов'язань не допускається. Згідно з ч 1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов»язаний виконати свій обов» язок. Судом неодноразово роз»яснено сторонам вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України стосовно того, що обов»язок щодо доказування обґрунтованості своїх доводів та вимог законодавцем покладено на сторони, судом докази тільки оцінюються та суд розглядає позовні вимоги виключно в їх межах. Судом неодноразово запропоновано сторонам провести звірення розрахунків, суд приходить до висновку, що відповідач дотримувався вимог суду, але з--за позиції неузгодженості з позивачем акту жодного разу складено не було. Судом достеменно встановлено, що послуги з опалення відповідачами оплачені частково (арк..справи 30,31,32), відповідачка надала суду також докази сплати за опалення за непред»явлений позивачем період(арк..29), що не може бути враховано при розгляді справи. За липень 2010 року заборгованості у відповідачів не було, що виходить з розрахунку позовних вимог. В іншій частині доводи відповідачки [PERSON] є безпідставними, бо сплачувала вона нерегулярно, конкретні періоди в квитанціях вказувала саме за той період ,коли проводила оплату, позивач використав кошти ,які надійшли на свій розсуд. Відповідачі по справі є споживачами послуг з опалення та гарячого водопостачання, які надає позивач, у відповідності з вимогами Закону України «Про захист прав споживачів» мають право на надання якісних послуг і на сплату послуг згідно з встановленими цінами та тарифами. Посилання відповідачки на надання послуг неналежної якості обґрунтування не знайшли та суд вважає їх не доведеними. Відповідачки з позовними вимогами про захист прав споживача послуг до суду не зверталася. Згідно зі ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» 1. Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством; 6) звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). 2. Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів. 3. Споживачі зобов'язані: 1) перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; 2) в разі необхідності роз'яснення умов та правил використання товару - до початку використання товару звернутися за роз'ясненнями до продавця (виробника, виконавця) або до іншої вказаної в експлуатаційній документації особи, що виконує їх функції; 3) користуватися товаром згідно з його цільовим призначенням та дотримуватися умов (вимог, норм, правил), встановлених виробником товару (виконавцем) в експлуатаційній документації; 4) з метою запобігання негативним для споживача наслідкам використання товару - застосовувати передбачені виробником в товарі засоби безпеки з дотриманням передбачених експлуатаційною документацією спеціальних правил, а в разі відсутності таких правил в документації - дотримуватися звичайних розумних заходів безпеки, встановлених для товарів такого роду. Згідно зі ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» 1. Держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. 2. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав. 3. Захист прав споживачів здійснюють спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи і установи, що здійснюють державний санітарно-епідеміологічний нагляд, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законодавством, а також суди. На підставі вимог ст.20,31 Закону України «Про житлово-комунальне господарство» власники житла несуть витрат по сплаті комунальні послуги та по ремонту житла. Таким чином, суд приходить до висновку, що за спожиті послуги відповідачі повинні сплачувати саме стільки ,скільки ці послуги коштують за тарифами і жодне необґрунтоване донарахування вже сплачених споживачами послуг не може бути прийняте судом, бо є необґрунтованим та безпідставним. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачів солідарно , суд вважає за доцільне стягнути 229,40 гривень . На підставі викладеного і

Outcome: approved