Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 02 червня 2012 року з [PERSON] Лазаросом, громадянином [PERSON] у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис про шлюб №331 і проживала з ним однією сімєю на території [PERSON] у м.Салоніки до червня 2013 року, після чого їх проживання однією родиною з відповідачем було фактично припинено. Від шлюбу дітей не мають. Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося з причин його схильності до маніпулювання, ревнощів, азартних ігор, небажання мати дітей у близькому майбутньому, а також відсутністю взаємопорозуміння, байдужістю до життя і відсутністю сімейного вогнища. Спільне господарство подружжям разом не ведеться, спільного майна на праві власності немає. Позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам. На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити та розірвати шлюб. У судове засідання позивач не зявилась, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, в частині розподілу судових витрат між нею та відповідачем на стягненні судового збору на її користь не наполягала. Відповідач в судове засідання не з'явився, від уповноваженого органу Грецької Республіки до суду надійшло підтвердження про вручення судових документів з відповідними додатками та сповіщенням про дату розгляду даної справи згідно зі ст.5 Конвенції матері адресата 12.10.2016 року [PERSON] Партена, яка проживає разом із відповідачем за адресою: вул.Філіппу Флору, б.67, Корделіо, 563 34, м.Салоніки. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наданих сторонами доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні\~\~встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 червня 2012 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 110860 від 04 вересня 2013 року. Сторони спільних дітей не мають. Відповідно до\~ст. 6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої\~Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до\~ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. У відповідності до\~ст.112 Сімейного Кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх\~\~дітей, що мають істотне значення. Згідно до п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно ст.ст.104, 105, 110 СК України однією із підстав припинення шлюбу є його розірвання, яке може відбуватися на підставі рішення суду за позовом одного із подружжя. Відповідно до положень ст.ст.111-112 СК України, суд, зясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, постановляє рішення про розірвання шлюбу. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, подальше збереження сімї між позивачем і відповідачем неможливе, оскільки сторони разом не проживають з 2013 року, сімейні стосунки не підтримують, відновлювати спільне життя не вбачають потреби, та наміру на подальше спільне життя не мають, причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя, що унеможливлює існування сімї. Крім того, відповідач проживає у Грецькій Республіці, наміру проживати в Україні не має. Вжиття заходів щодо примирення подружжя є безпідставним, виходячи із тих обставин у справі, що шлюб між сторонами існує лише юридично, без паритетних засад про почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, підтримання стосунків та не бажанням сторін щодо надання такого строку, який вони вважають лише відтягуванням вирішення спору. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач своїх заперечень проти розірвання шлюбу у встановлений термін до суду не надав, а отже, подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. В силу вищенаведеного, суд вбачає відсутньою морально-правову основу шлюбу і приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Як повідомила позивач, майна на праві спільної власності у подружжя немає. З'ясувавши фактичні взаємовідносини між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд також враховує\~ст.51 Конституції України\~та\~ст.24 Сімейного Кодексу України, якою визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім'ї», як соціального інституту сучасного суспільства. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню.\~\~ Суд також вважає за доцільне, згідно заявленого позивачем клопотання залишити їй після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище «Кравець», з огляду на право, надане\~ст.113 СК України\~на вибір прізвища після розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved