Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Голосіївсьскої районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.01.2014 року за клопотанням представника позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] роз'єднано та виділено вимогу про визначення місця проживання дитини в окреме провадження. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем зареєструвала шлюб 25 жовтня 2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 1725. Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що спільне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів, в зв'язку з чим, у сторін по справі виникали непорозуміння. Також, позивач зазначає, що вони з відповідачем не можуть досягти компромісу у спірних питаннях, що стосуються інтересів сім'ї, в зв'язку з чим [PERSON] та [PERSON] втратили почуття поваги один до одного. Крім того, позивач вважає, що має з відповідачем діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, зазначає про те, що [PERSON] постійно нехтує сімейними цінностями, а також те, що з його ініціативи у сторін весь час виникають сварки, свідком яких нерідко стає дитина подружжя, що негативно впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє позивачу та дитині подружжя душевні страждання. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] також посилається на те, що протягом останнього року спільного проживання з відповідачем сім'я фактично розпалась, оскільки відповідач припинив брати участь у веденні домашнього господарства та формуванні сімейного бюджету, відсутній дома до пізньої ночі та у вихідні дні, інколи, навіть, не ночує та стверджує що працює, разом з тим, грошовими коштами відповідач свою сім'ю не забезпечує. Спору про поділ майна немає. В судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили суд розірвати шлюб між позивачем та відповідачем. Відповідач, який в судовому засіданні у відповідності до ст. 184 ЦПК України допитаний в якості свідка, не заперечував проти розірвання шлюбу з позивачем, разом з тим, не погоджувався та категорично заперечував проти підстав, які [PERSON] зазначила у позовній заяві. Так, відповідач звернувся до суду з письмовими запереченнями, в яких зазначено, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу не відповідають дійсності та не підверджені належними та допустимими доказами у відповідності до ст. 60 ЦПК України. Крім того, [PERSON] вважає наклепницькими та такими, що не відповідають дійсності твердження позивача про те, що останній припинив участь у веденні домашнього господарства та формуванні сімейного бюджету, що не має постійного достатнього доходу для забезпечення матеріального забезпечення умов проживання дитини, а також те, що [PERSON] не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання дитини, що не має стабільної роботи та заробітку. Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 25 жовтня 2003 року укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 1725. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що також визнано сторонами у справі, що [PERSON] та [PERSON] не ведуть спільного господарства та мають окремий буджет. Як пояснила в судовому засіданні позивач, збереження шлюбу не відповідає як її інтересам, так і інтересам дитини, вважає, що строк для примирення з відповідачем не потрібен. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу з позивачем, разом з тим, не погодився з обставинами, що викладені [PERSON] у позовній заяві. Так, допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач пояснив, що станом на час розгляду справи, останній працює директором Приватного підприємства «Лава», має достатню заробітну плату, що виплачується підприємством регулярно та без затримок. Так, остання заробітна плата відповідача складала 3500 грн. 00 коп. Також, [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що купує продукти харчування для сім'ї, самостійно сплачує комунальні послуги за квартиру, в якій проживає з позивачем та їх спільною дитиною та належно виконує свої батьківські обов'язки, зокрема, забезпечує відвідування сином школи та басейну, навчив його читати та грати в шахи, займається разом з останнім фізичними вправами вдома на тренажері, який придбав у зв'язку з фізичними вадами свого сина. Крім того, відповідач вважає, що шлюб себе вичерпав, зазначив, що почуття любові між сторонами втрачено, а також те, що вони мають різні погляди на життя, вважає, що причиною звернення [PERSON] до суду з даним позовом є неповага останньої до нього, а також різні погляди позивача та відповідача на проведення спільного сімейного часу. Доказів, які свідчили б про можливість примирення позивача, відповідача в ході розгляду справи отримано не було. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечитиме інтересам кожного. Спору про поділ майна немає. Вирішуючи спір у даній справі, суд приходить до висновку, що доводи відповідача про те, що спір виник фактично з вини позивача, яка не має поваги до останнього та має протилежні з відповідачем погляди на проведення дозвілля, правового значення для вирішння спору не мають. Разом з тим, суд приймає до уваги пояснення [PERSON] про те, що останній належним чином виконує свої обов'язки, які стосуються ведення господарства у родині, а також батьківських обов'язків останнього, оскільки дані обставини підтверджені належними письмовими доказами та не спростовані позивачем в судовому засіданні під час розгляду справи. Оскільки, всебічно та об'єктивно встановлені в судовому засіданні обставини справи та фактичні взаємини подружжя, а також дійсні причини розірвання їх шлюбу свідчать про те, що збереження шлюбу неможливе та буде носити формальний характер, з урахуванням також тієї обставини, що позивач [PERSON] наполягає, а відповідач [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу, тобто, сторони не мають наміру поновлювати сімейні відносини та на примирення не згодні, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved