Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що 02.12.1994 року у Жовтневому відділі ЗАГС м. Запоріжжя вона та [PERSON] уклали шлюб, про що зроблено актовий запис №415, та видано свідоцтво про шлюб. За час спільного життя нею та [PERSON] було придбано 31/100 частини житлового будинку [ADDRESS], вартістю 5097 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу. Право власності на зазначену частину будинку зареєстровано за відповідачем - [PERSON], про що свідчить реєстраційний надпис на договорі купівлі-продажу житлового будинку. 02.03.2000 року вона та Відповідач розлучились, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Після фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, відповідач залишив будинок і фактично припинив користування ним. У вищевказаній частині будинку вона залишились проживати зі своїм сином від попереднього шлюбу. Вона утримує майно, робить поточні ремонти, сплачує комунальні послуги та обов'язкові збори по утриманню майна. Виходячи, з того, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, її частка у майні, що є спільною сумісною власністю складає 31/200. Згідно довідки-висновку від 28.01.2014 року АН «Золотий Ключ» про оцінку нерухомого майна станом на 27.01.2014 р. ринкова вартість 31/100 частин житлового будинку [ADDRESS] складає 68 200 грн. 15.03.2014 року нею було сплачено відповідачу 34 100 грн., в рахунок ринкової вартості належної йому 31/200 частин вищевказаного житлового будинку, про що Відповідач власноруч підписав розписку. Таким чином, оскільки на даний час відповідачу сплачені грошові кошти, в рахунок належної йому 31/200 частин житлового будинку, вражає необхідним визнати за нею право власності на 31/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засідання представник відповідача не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні їм правовідносини. 02.12.1994 року у Жовтневому відділі ЗАГС м. Запоріжжя вона та [PERSON] уклали шлюб, про що зроблено актовий запис №415, та видано свідоцтво про шлюб. За час спільного життя подружжям [PERSON] було придбано 31/100 частини житлового будинку [ADDRESS], вартістю 5097 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу. Право власності на зазначену частину будинку зареєстровано за відповідачем - [PERSON], про що свідчить реєстраційний надпис на договорі купівлі-продажу житлового будинку. 02.03.2000 року [PERSON] та [PERSON] розлучились, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Після фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, відповідач залишив будинок і фактично припинив користування ним. У вищевказаній частині будинку [PERSON] залишились проживати зі своїм сином від попереднього шлюбу. Позивачка утримує майно, робить поточні ремонти, сплачує комунальні послуги та обов'язкові збори по утриманню майна. Виходячи, з того, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, частка [PERSON] у майні, що є спільною сумісною власністю складає 31/200. Згідно довідки-висновку від 28.01.2014 року АН «Золотий Ключ» про оцінку нерухомого майна станом на 27.01.2014 р. ринкова вартість 31/100 частин житлового будинку [ADDRESS] складає 68 200 грн. 15.03.2014 року [PERSON] було сплачено [PERSON] 34 100 грн., в рахунок ринкової вартості належної йому 31/200 частин вищевказаного житлового будинку, про що Відповідач власноруч підписав розписку. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 своєї Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині, чоловікові на праві спільної сумісної власності та вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 ЦК України). Згідно частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягнення згоди виходячи з дійсною його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ст. 371 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити з огляду на їх обґрунтованість. На підставі викладеного,

Outcome: approved