Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. 16.01.2007 року [PERSON], свою ? частку квартири подарував заявниці, що підтверджується договором дарування виданим [PERSON], державним нотаріусом Другої Маріупольської державної нотаріальної контори. В спірній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON], 11 років не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні послуги , не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей його в квартирі не має, добровільно не бажає виписатися. У зв'язку з чим просить визнати [PERSON] особою такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою : [ADDRESS]. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Позивач [PERSON], надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримали, просили розглянути справу за її відсутності, позов задовольнити. Третя особа [PERSON] надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги позивача підтримав, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав та про причини неявки суд не повідомив, відзив не подаВ. Приймаючи до уваги думку представника позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно до технічного паспорту на квартиру [PERSON], є власницею квартири [ADDRESS]. (а.с. 8-12) Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1602433 від 30.09.2003 року власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по ? частки (а.с.18) Відповідно до договору дарування ? частки квартири від 16 січня 2007 року посвідченого державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] - [PERSON] добровільно подарував [PERSON] належну йому ? частку квартири за адресою: [ADDRESS]. (а.с.21) Відповідно до довідки про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг № 45-126-1244 від 12.05.2018 року за адресою: [ADDRESS], зареєстровано 3 особи, а саме: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. (а.с. 20) Згідно акту ОСББ «Примор'є 2016» від 11.05.2018 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не проживає за даною адресою з листопада 2003 року, про що свідчать сусіди [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що право позивача порушено і підлягає захисту, а позовні вимоги позивача вважає за можливе задовольнити, з урахування того, що відповідач будучи зареєстрованою в квартирі [ADDRESS], не проживає понад один рік, не використовує даний будинок за його прямим призначенням, не сплачує комунальні платежі, тому він втратив право користування зазначеним будинком. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved