Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням неодноразово уточнених позовних вимог, просить суд визнати договір дарування, укладений 22.03.2013 р. між [PERSON] та [PERSON], за яким [PERSON] набув право власності на житловий будинок по [ADDRESS], який зареєстрвоано в реєстрі № 141 приватним нотаріусом [PERSON] - недійсним та стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, на адресу суду надійшла про розгляд справи за відсутності третьої особи, при вирішення справи поклався на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 17 травня 1966 року [PERSON] придбав житловий будинок по [ADDRESS]. Даний будинок належав [PERSON] та [PERSON]. Факт придбання будинку було посвідчено у Херсонській державній нотаріальній конторі, про що свічить договір купівлі-продажу за реєстр. № 7892 від 17.05.1966 р. посвідчений старшим нотаріусом Херсоснької державної нотаріальної контори [PERSON] З пояснень представника позивача вбачається, що через деякий час, вулицю на якій знаходився будинок, було перейменовано з 3-ої Північної на Королюка, також дана інформація підтверджується рішенням виконкому Херсонської міської ради депутатів праці № 432 від 15.08.1966 року. З пояснень представника позивача вбачається, що за час подружнього життя у позивача народилося четверо дітей - троє доньок [PERSON], [PERSON], [PERSON] та син [PERSON]. Після купівлі будинку і по теперішній час позивач проводив добудування, розширював площу будинку, облагороджував подвір'я, тобто вклав багато власної праці у приведення будівлі до ладу. В березні 2013 року син позивача [PERSON], запропонував йому, оскільки він вже досить старий, є певні проблеми із здоров'єм та самопочуттям, не може нормальним чином себе обслуговувати, позивачу потрібен постійний догляд, оформити документи для того, щоб його доглядати та піклуватися. Для цього відповідач організував збір всіх необхідних документів, а також звозив позивача до нотаріуса, який оформляв якісь документи на будинок, що за документи на той час і чому вони стосуються будинку позивача,останній не знав. При цьому відповідач пообіцяв, що майно - будинок по [ADDRESS], буде розділено між ним та дочками позивача - його сестрами. Так з матеріалів нотаріальної справи вбачається, що 22.03.2013 року між сторонами було укладено договір дарування, за яким [PERSON] набув право власності на житловий будинок по [ADDRESS], який зареєстрвоано в реєстрі № 141 приватним нотаріусом [PERSON] Відповідно до заяви -згоди посвдченої приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] від 22.03.2013 р. [PERSON], як дружина позивача, надала згоду на дарування житлового будинку по [ADDRESS] на ім'я [PERSON], однак дана згода була зроблена з виїздом на дому, у зв'язку з поганим самопочуттям.гр. [PERSON] З пояснень наданих представником позивача вбачається, що [PERSON] померла. [INFO]. Після її смерті позивач та його доньки хотіли оформити спадщину, яка залишилася після смерті дружини позивача, й розділити будинок по [ADDRESS] порівну, на чотири частини, однак коли доньки позивача звернулись до нотаріальної контори, їм відмовили в цьому, вказавши, що позивач подарував будинок своєму синові [PERSON]. Так з пояснень представника позивача вбачається, що позивач підписуючи договір дарування 22.03.2013 року зі своїм сином вважав, що це договір довічного утримання, а не договір дарування, у зв'язку із чим помилявся щодо істотних обставин вказаного договору. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною за угодою предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що угода не була б укладена. Помилка повинна мати суттєве значення, зачіпати природу угоди або цільові якості її предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. Помилка в мотивах угоди, а також неправильна уява про норму права не підпадають під ознаки угод, укладених внаслідок помилки. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 3 цієї норми встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст. 215 ЦК України). Обґрунтовуючи свої позовні вимог, [PERSON], посилається на те, що він будучи людиною похилого віку, за станом здоров'я та віком потребував сторонньої допомоги, яку йому обіцяв надавати його син [PERSON], сподівався на догляд та матеріальне забезпечення. Укладаючи договір дарування, він помилявся щодо природи правочину, оскільки він мав на меті укладання договору довічного утримання, а не договору дарування. Так судом було встановлено, що позивач на момент укладання договору дарування через похилий вік, стан здоров'я, правову необізнаність, малограмотність та маючи попередню домовленість з [PERSON] про надання йому догляду, об'єктивно помилявся щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. Про стан здоров'я позивач свідчить виписка із медичної картки амбулаторного хворого від 22.08.2014 року видана КЗ "Херсонська міська клінічна лікарня Поліклініка № 2". Також, суд, вважає, що доводи позивача, про те, що укладаючи договір дарування він помилково вважав його договором довічного утримання підтверджується показами свідків [PERSON],[PERSON]., [PERSON] Враховуючи сукупність доказів, які маються у справі у їх взаємозв'язку, а також ту обставину, що після укладання договору дарування 22.03.2013 року позивач продовжував проживати у своїй квартирі, суд вважає доведеними юридичні факти, які дають підстави для висновку про укладення [PERSON] договору дарування квартири із своїм сином [PERSON] під впливом помилки. Тому оспорюваний позивачем договір дарування від 22.03.2013 року слід визнати недійсним. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved