Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом 14.01.2013 року, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.10.2013 року позов було залишено без розгляду, ухвалою Апеляційного Суду Харківської області від 26.12.2013 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова було скасовано та справу направлено на новий розгляд.. Позивач про наявність заборгованості в сумі 331,09 гривень тільки за опалення і зменшення суми стягнення пояснила тільки в судовому засіданні 10.07.2014 року, з письмовою заявою про зменшення розміру позовних вимог не зверталася. Представник позивача в судовому засіданні за дорученням Долгарєва О.В. на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, після неодноразових вимог суду та проведення звірення розрахунків повідомила суд , що має місце фактична заборгованість відповідачів перед позивачем в межах позовних вимог за січень, лютий, березень 2010 року та за вересень, жовтень, листопад 2010 року в сумі 461,46 гривень Відповідач [PERSON] ,діючи від свого імені та від імені інших відповідачів за дорученням позовні вимоги не визнав, надавши суду докази сплати помісячно за теплопостачання та гарячу воду за період в межах строку позовної давності , просив суд застосувати строк позовної давності за період з 01.02.2007 року по 31.12.2009 року. Крім того звернув увагу суду на ті обставини, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.09.2011 року № 2-с-419/11 скасовано судовий наказ№2-н-4502/11 від 26.04.2011 року згідно з яким, період стягнення складав з 01.01.2007 року по 28.02.2011 року , тобто позивачем безпідставно збільшено позовні вимоги за період з 01.03.2011 року по 30.04.2012 року, бо позивач не дотримався вимог ст.95,ч6 ст.119 ЦПК України, бо за цей період судовий наказ не видавався, вважає, що провадження в цій частині судом відкрито безпідставно. Також відповідач повідомив, що фактична заборгованість складає за 2010 рік тільки 142,00 гривень. Відповідачі [PERSON],, [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явилися, про час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, надали право представляти їх інтереси відповідачу [PERSON] За період з 01.02.2007 року до 31.12.2009 року заборгованість відповідачів перед позивачем складає 3012,38 гривень , позивачем пропущено строк позовної давності, поважність причини не своєчасного звернення з позовом за цей період представник позивача пояснити не змогла. Суд вважає, що поважність пропуску строку позовної давності позивачем суду не доведена, підстав для поновлення строку за період з 01.02.2007 року по 31.12.2009 року суд не вбачає. Ознайомившись з доводами позивача, ознайомившись з доводами відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані частково та підлягають задоволенню частково з наступних підстав: На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Є такими, що визнані та не підлягають доказуванню обставини, що які є достеменними й проти яких позивач не заперечує. Це наступні факти й правовідносини: Послугами з гарячого водопостачання відповідачі користуються з застосування лічильників обліку витрат гарячого водопостачання, які належним чином зареєстровані та перевірені, показання лічильника передаються відповідачами своєчасно та належним чином. Період з 01.04.2011 року по 30.04.2012 року слід виключити з розрахунків, пбо позов було пред»явлено з порушенням вимог ст.95,ч6 ст.119 ЦПК України і в цій частині провадження підлягає закриттю, як безпідставно відкрите. Відповідно до ст. 67 ЖК України, наймач зобов'язаний вносити плату за комунальні послуги (електрична енергія, газ та ін.), на підставі ст.66 ЖК України квартиронаймач зобов"язаний своєчасно вносити квартирну плату за користування житлом. На підставі ст.68 ЖК України квартиронаймач зобов"язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. відповідності зі ст. 525 ЦК України однобічна відмова від виконання прийнятих зобов'язань не допускається. Згідно з ч 1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов»язаний виконати свій обов» язок. Судом неодноразово роз»яснено сторонам вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України стосовно того, що обов»язок щодо доказування обґрунтованості своїх доводів та вимог законодавцем покладено на сторони, судом докази тільки оцінюються та суд розглядає позовні вимоги виключно в їх межах. Судом неодноразово запропоновано сторонам провести звірення розрахунків, суд приходить до висновку, що відповідач дотримувався вимог суду, але з--за позиції неузгодженості з позивачем акту жодного разу складено не було. Після звірення розрахунків позивач наполягає на наявності уми заборгованості за період : січень 2010 року в сумі 208,09 гривень, лютий 2010 року -112,01,березень 2010 року 100 гривень, вересень 2010 року -10,12 гривень, жовтень 2010 року-31,09гривень листопад 2010 року 0,04 копійки, (загальна сума 461,46 гривень). Судом достеменно встановлено, що послуги з опалення та гарячого водопостачання відповідачем оплачені : 1)За січень 2010 року 23.02.2010 року квитанція №81 в розмірі 248,26гривень за опалення,48,04 гривень за витрату 4 куб.метрів гар. води за показами лічильника(арк..43), згідно розрахунку ,який позивач надіслав відповідачу з відповіддю на його звернення 27.06.2014 року № 3/к-901/20/18 відповідачам було нараховано 348,26 гривень за опалення та 48,04 гривень за гаряче водопостачання, але при позиванні до суду позивач стверджував, що за гаряче водопостачання сума боргу складала 36,03 гривень за 3 куб. метри води. Суд приходить до висновку, що виходячи з роздруківки станом на грудень 2013 року - заборгованість відповідачів за опалення складає 100,00 гривень , а за водопостачання відповідачі сплатили на 12,01 гривень більш ніж позивач вимагав, сума 12,01 гривень винна бути сторнована(знята, а не додатково нарахована відповідачам як заборгованість). Сума боргу має місце тільки за опалення в обсязі 100,00 гривень. 2)За лютий 2010 року 25.03.2010 року кв.№ 13(арк..42) сплачено за опалення 248,26 гривень, за гаряче водопостачання за лічильником 36,03 гривень за витрату 3 куб.метрів води, відповідачам було нараховано 348,26 гривень за опалення та 48,04 гривень за гаряче водопостачання, але при позиванні до суду позивач стверджував, що за гаряче водопостачання сума боргу складала 48,04 гривень за 4 куб. метри води , таким чином, заборгованість відповідачів за опалення складає 100,00 гривень , а за водопостачання відповідачі сплатили за лічильником та сума 12,01 гривень нарахована безпідставно без користування послугою, сума 12,01 гривень винна бути сторнована(знята, а не додатково нарахована відповідачам як заборгованість. Сума боргу має місце тільки за опалення в обсязі 100,00 гривень. 3) за березень 2010 року 14.04.2010 року кв.№ 27 сплачено за опалення 248,26 гривень, за гаряче водопостачання за лічильником 36,03 гривень за витрату 3 куб.метрів води(арк..42), відповідачам було нараховано 348,26 гривень за опалення та за гаряче водопостачання за лічильником 36,03 гривень за витрату 3 куб.метрів води , таким чином, сума боргу має місце тільки за опалення в обсязі 100,00 гривень. 4) за вересень 2010 року 19.10.2010 року кв.255 (арк..40) сплачено за опалення 74,10 гривень, за гаряче водопостачання за лічильником 36,03 гривень за витрату 3 куб.метрів води, відповідачам було нараховано 72,21 гривень за опалення та за гаряче водопостачання за лічильником 36,03 гривень за витрату 3 куб.метрів води , таким чином, сума боргу не має місця ,є тільки переплата за опалення в обсязі 1,89 гривень. Але позивачем безпідставно пораховано 12,01 гривень за 1 куб.метр гар.води, таким чином, сума 12,01 гривень винна бути сторнована(знята, а не додатково нарахована відповідачам як заборгованість). Загальна сума заборгованості підлягає зменшенню на 1,89 гривень. 5) за жовтень 2010 року 25.11.2010 року,квит.285(арк..40) сплачено за опалення 192,09 гривень, за гаряче водопостачання за лічильником 48,04 гривень за витрату 4 куб.метрів води, відповідачам було нараховано 223,18 гривень за опалення та за гаряче водопостачання за лічильником 36,03 гривень за витрату 3 куб.метрів води та додатково 12,01 гривень внесено після звернень відповідача як борг, але вони були оплачені, тобто сума 12,01 гривень винна бути сторнована(знята, а не додатково нарахована відповідачам як заборгованість), з виходячи з розрахунку, що в жовтні місяці кожного року сплату за опалення складає за 15 днів за розцінками літніх місяців (72,21:2=36,11 гривень ), за іншу половину місяця з розцінками зимового періоду (348,26:2=174,13), що в загалі складає 174,13+36,11= 210,24 гривень , а не 223,18 гривень, як вказує позивач, то сума заборгованості складає 210,24-192,09= 18,15 гривень 6)за листопад 2010 року , 22,12.2010 року кв. без номеру(арк..39) ) сплачено за опалення 330,00 гривень, за гаряче водопостачання за лічильником 36,03 гривень за витрату 3 куб.метрів води, відповідачам було нараховано 330,04 гривень за опалення та за гаряче водопостачання за лічильником 36,03 гривень за витрату 3 куб.метрів води . сума боргу має місце тільки за опалення в обсязі 00,04 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку, що загальна сума заборгованості відповідачів дорівнює 100,00+100,00+100,00+18,15+0,04-1,89=316,30 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. Відповідачі по справі є споживачами послуг з опалення та гарячого водопостачання, які надає позивач, у відповідності з вимогами Закону України «Про захист прав споживачів» мають право на надання якісних послуг і на сплату послуг згідно з встановленими цінами та тарифами. Згідно зі ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» 1. Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством; 6) звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). 2. Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів. 3. Споживачі зобов'язані: 1) перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; 2) в разі необхідності роз'яснення умов та правил використання товару - до початку використання товару звернутися за роз'ясненнями до продавця (виробника, виконавця) або до іншої вказаної в експлуатаційній документації особи, що виконує їх функції; 3) користуватися товаром згідно з його цільовим призначенням та дотримуватися умов (вимог, норм, правил), встановлених виробником товару (виконавцем) в експлуатаційній документації; 4) з метою запобігання негативним для споживача наслідкам використання товару - застосовувати передбачені виробником в товарі засоби безпеки з дотриманням передбачених експлуатаційною документацією спеціальних правил, а в разі відсутності таких правил в документації - дотримуватися звичайних розумних заходів безпеки, встановлених для товарів такого роду. Згідно зі ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» 1. Держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. 2. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав. 3. Захист прав споживачів здійснюють спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи і установи, що здійснюють державний санітарно-епідеміологічний нагляд, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законодавством, а також суди. На підставі вимог ст.20,31 Закону України «Про житлово-комунальне господарство» власники житла несуть витрат по сплаті комунальні послуги та по ремонту житла. Таким чином, суд приходить до висновку, що за спожиті послуги відповідачі повинні сплачувати саме стільки ,скільки ці послуги коштують за тарифами і жодне необґрунтоване донарахування вже сплачених споживачами послуг не може бути прийняте судом, бо є необґрунтованим та безпідставним. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачів солідарно , суд вважає за доцільне стягнути 214,60 гривень . На підставі викладеного і

Outcome: approved