Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до відповідачів про визнання рішення Маріупольської міської ради та свідоцтва на право власності на земельну ділянку незаконними та скасування їх. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що на підставі рішення Маріупольської міської ради від 27.11.2012 року №6/23-2808 [PERSON] отримала право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Позивачі вважають вказане рішення незаконним з наступних підстав. Позивачам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до договору від 04.07.1955 року [PERSON] придбала у виконавчого комітету міської ради депутатів саманний будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Іллічівського районного суду м.Жданів від 07.09.1961 року за [PERSON] визнано право власності на кімнату №2 площею 15,09 кв.м та кімнату №3 площею 7,57 кв.м домоволодіння [ADDRESS] на 1/2 частку огорожі. Інша частина домоволодіння, яка складається з кухні №1 площею 12,56 кв.м, кімнати №4 площею8,3 кв.м, коридор №5 площею 10,51 кв.м, сарай з погребом та 1/2 частка огорожі залишено на праві власності за [PERSON] та [PERSON] Ухвалою народного суду Жовтневого району м.Жданова від 14.11.1961 року визначені ідеальні частки співвласників домоволодіння [ADDRESS], встановлено, що [PERSON]належить 9/25 ідеальної частки, а частина належна [PERSON] та [PERSON] складає 16/25 ідеальної частки.За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 26.12.1963 року [PERSON] придбав у [PERSON] та [PERSON] 16/25 частки домоволодіння, розташованого по [ADDRESS].Рішенням виконавчого комітету Жовтневого районної ради депутатів від 10.08.1977 року, протокол № 15 надано дозвіл [PERSON] користуватись переобладнаним домоволодінням літ.А по [ADDRESS].Відділом комунального господарства виконкому районної ради депутатів №290 від 23.06.1977 року надано дозвіл [PERSON] користуватись збудованими будівлями літ.а3 та В, а також [PERSON] надано дозвіл користуватись будівлями літ. Б, а, а1 у дворі домоволодіння по [ADDRESS].За договором купівлі-продажу від 03.10.1977 року, [PERSON] придбала у [PERSON] 16/25 частки жилого будинку з будівлями подвір'я, розташованого по [ADDRESS].За договоромкупівлі-продажу від 16.09.1988 року[PERSON] придбала у [PERSON]/25 частки спірного домоволодіння.Рішенням виконавчого комітету Жовтневого районної ради депутатів від 24.01.1990 року, протокол №1, надано дозвіл [PERSON] на будівництво гаражу та жилої прибудови 6,6м х 4,9м, переоблаштувати сарай літ.В та Г під встановлення газових приладів, кухні, санвузла, котельної. Кімнати 1-1 та 1-3 переоблаштувати під коридор та жилу кімнату.Рішенням виконавчого комітету Жовтневого районної ради депутатів №69/3 від 15.03.1998 року, за зверненням [PERSON] до складу домоволодіння по [ADDRESS] включено нежилу прибудову літ. АЗ-1, тамбур літ.а2-1, гараж И, жилі сіни літ. а1-1/кімната 1-7/ вважати нежилими з включенням їх до складу домоволодіння.За договором дарування від 05.10.2000 року [PERSON] подарувала неповнолітнім [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожній 3/100 частини жилого будинку та жилої прибудови, що знаходяться в м.Маріуполі по [ADDRESS].Договором дарування від 13.10.2000 року [PERSON] подарувала неповнолітнім [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожній 2/100 частини жилого будинку та жилої прибудови, що знаходяться в м.Маріуполі по [ADDRESS].Зазначають, що ч.3 ст.116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян, тоді як у [PERSON] не було в користування вказаної земельної ділянки.Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі. Обов'язковою умовою проекту землеустрою є план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки. Частиною 4 вказаної статті передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.Рішенням нарсуду Жовтневого району м.Жданова від 19.07.1962року по справі №2-945встановлено межу землекористування між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] з іншої сторони по прямій лінії від [ADDRESS] на відстані 5,75метрів довжиною в 21, 3 м, закріплено право користування за [PERSON], а решту земельної ділянки залишено в користуванні [PERSON] та [PERSON], залишаючи в загальному користуванні двір глибиною 16 метрів від [ADDRESS].У зв'язку з тим, що сторони є співвласниками домоволодіння по [ADDRESS], рішенням Маріупольської міської ради від 27.11.2012 року порушено право співвласників [PERSON], [PERSON] та [PERSON]На підставі пункту «в» ч.2 ст.89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку.Однією з підстав прийняття пункту 5.2.14 рішення Маріупольської міської ради від 27.11.2012 №6/23-2808 став акт про узгодження меж та доповнення до нього від 13.09.2010 року, який було складено та узгоджено відповідно до Порядку узгодження меж земельних ділянок із суміжнимиземлекористувачами на території Маріупольської міської ради. Але позивачі вважають, що вони не є суміжними землекористувачами земельної ділянки по [ADDRESS], а є його співвласниками, у зв'язку з чим вважають, що технічна документація на вказану земельну ділянку не відповідає закону. Просили суд визнати незаконним та скасувати пункт 5.2.14 рішення Маріупольської міської ради від 27.11.2012 року №6/23-2808 щодо надання у власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS], визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 21.03.2013 року №1477240. У судовому засідання представники позивачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] наполягали на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача Маріупольської міської ради позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Зазначив, що відповідно до регламенту Маріупольської міської ради виключно на пленарних засіданнях міської ради приймаються рішення відносно питань регулювання земельних відносин. Крім того, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.Згідно зі ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності або користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.Зазначена норма містить загальне правило щодо підстав набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами, а в деяких випадках - і іншими фізичними особами та юридичними особами. Підставою для набуття зазначених прав є прийняття рішень органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування чи державними органами приватизації. Компетенція цих органів поширюється на розпорядження земельними ділянками відповідно до правил, викладених у нормах глав 2 та 3 розд. ІЗКУкраїни. Відповідно дост. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.Стаття регламентує спрощену процедуру приватизації - у випадку приватизації земельної ділянки, що знаходиться в користуванні громадянина України. Зазначена процедура має наступні стадії: -подача заяви з доданими до неї технічними матеріалами та документами, що підтверджують розмір земельної ділянки, до відповідної ради. Виходячи з загальних положень про звернення громадян (ст. 5 ЗУ "Про звернення громадян"), заява має містити прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, суть порушеного питання, підпис заявника із зазначенням дати; - розгляд заяви відповідним органом (протягом місяця) та прийняття рішення про приватизацію земельної ділянки (ч. 2 ст. 118 ЗКУ). У випадку звернення до органу місцевого самоврядування передбачений законом місячний строк розгляду. Звернув увагу суду на те що законодавством не передбачено узгодження при відведені земельної ділянки з співвласниками майна але чітко регламентовано механізм погодження з суміжними землекористувачами. Обов'язковою умовою проекту землеустрою є план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки. Згідно п. б ч. 2 ст.'198 Земельного кодексу України кадастровий план виготовляється в результаті вчинення певних дій, в тому числі погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.Відповідно до доповнення до акту встановлення та узгодження меж землекористування гр. [PERSON] межі земельної ділянки узгоджені відповідно до Порядку узгодження меж земельних ділянок з суміжними землекористувачами, затвердженого рішенням Маріупольської міської ради від 29.04.2010 №5/42-6453 що вбачається з затвердженої технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.Крім того при погоджені цього акту спеціалісти Управління земельних відносин виїжджали на спірну земельну ділянку з метою перевірки недопущення порушень інтересів всіх землекористувачів. Після чого доповнення до акту було підписано. Вважає, що позивачами не надано доказів яким чином Маріупольська міська рада порушує їх права. Яким чином прийняте рішення перешкоджає позивачам реалізовувати свої права на земельну ділянку. Не доведено позивачами який правовий механізм прийняття рішення міською радою було порушено.Позивачами не надані докази реалізованих прав на оскаржувану земельну ділянку. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали та пояснили, що земельна ділянка по [ADDRESS], розміром 635 кв.м, постановою виконкому Жданівської ради депутатів трудящих 27.03.1953 року була виділена на підставі даних заміру та існуючих законоположень домоуправлінню №13 місцевої ради для обслуговування житлового будинку, що підтверджується відповідним висновком. Такий порядок відводу та виділення земельної ділянки був передбачений діючим на 1953 рік законодавством. 12.07.1955 року на підставі договору дарування [PERSON] стала власницею домоволодіння, розташованого на земельній ділянці [ADDRESS]. Рішенням суду від 07.09.1961 року домоволодіння було поділено між [PERSON], [PERSON], [PERSON] 14.11.1961 року вказані особи в судовому порядку встановили ідеальні частки на належне їм домоволодіння, чим визнали що домоволодіння знаходиться у дольовій власності. Відповідачка наголошує увагу суду на тому, що позивачі звертались до суду з вимогою визнати домоволодіння [ADDRESS] загальною спільною власністю, але їм було відмовлено. У зв'язку з чим відповідачка вважає, що на момент спору домоволодіння знаходиться в загальній дольовій власності і частки кожного визначені. Зазначене спростовує доводи позивачів в тій частині, що порушені їх права як учасників загальної дольової власності на будинок. Крім того відповідачка вважає, що в діючому законодавстві відсутня норма закону, яка б зобов'язувала відповідачів узгоджувати свої дії з приватизації землі зі суміжними землекористувачами, а вимоги ст.197 ЗК України при здійсненні кадастрової зйомки землевпорядна організація виконала шляхом оформлення доповнення до акту.Просили у позові відмовити та стягнути з позивачів на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, допитавши сторони, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно з положеннями ст.158, 125, 116 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судами вирішуються справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Право приватної власності на землю набувається і реалізується громадянами та юридичними особами включно відповідно до закону. Підстави та умови набуття цих прав передбачені у главі 19 Земельного Кодексу України. Згідно із ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділ. Відповідно до ст.116 Земельного Кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян, з дотриманням порядку безоплатної приватизації, встановленого ст.118 зазначеного Кодексу, Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43. Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільні, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 30.10.2009 р. задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою, у задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою відмовлено, встановлено певний порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] (а.с.142-143). Проте рішенням Апеляційного суду Донецької області від 09.02.2010 р. вищезгадане рішення частково скасовано і відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою. Як вбачається з даного рішення, без встановлення меж земельної ділянки в натурі, одержання користувачами документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації встановлення меж земельної ділянки судом неможливо, а рішення Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 19.07.1962 р. про встановлення меж землекористування між [PERSON] і [PERSON], [PERSON] до виконання не надавалося і на цей час не виконано, крім того, його виконання неможливе, оскільки в рішенні суду не зазначені розміри земельної ділянки, а на ділянці вказаної як загального користування, збудовані господарські будівлі, що унеможливлює встановлення меж (а.с.144-146). Згідно з ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України (зі змінами від 02.10.2012 року) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Згідно зі ст.30 ЗУ «Про землеустрій» погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України. Відповідно до п.б ч.2 ст.198 ЗК України кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. З матеріалів справи вбачається, що 06.07.2011 року [PERSON] звернулася з клопотанням на адресу Маріупольської міської ради з проханням передати у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0405 га, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Одночасно останньою було надано технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку громадянці [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на [ADDRESS] від 30.06.2011 року в якій зазначено, що суміжними користувачами земельної ділянки є: від А до Б - землі Маріупольської міської ради; від Б до В - землі домоволодіння [ADDRESS]; від В до Г - землі Маріупольської міської ради; від Г до Д - землі домоволодіння [ADDRESS]; від Д до А - землі домоволодіння [ADDRESS] (а.с.86-99). Відповідно до акту встановлення та узгодження меж земельних ділянок від 08.09.2010 року зазначено, що межові суперечки відсутні, існуючі на земельних ділянках будівлі прав суміжних землекористувачів не порушують, про що посвідчують їх підписи (а.с.100). Відповідно до п.п.5,6 додатку до рішення Маріупольської міської ради №5/42-6453 від 29.04.2010 року у разі відмови суміжного землекористувача (землевласника) від погодження меж земельної ділянки землевпорядна організація, що виконує розробку землевпорядної документації (у т.ч. комунальне підприємство «Міське архітектурне бюро»), зобов'язана з'ясувати наступну інформацію: - чи встановлювалася межа суміжної земельної ділянки; - причину, по якій суміжний землекористувач (землевласник) відмовляється від узгодження меж (інформація повинна бути оформлена письмово або зроблений відповідний запис в акті встановлення та погодження меж земельної ділянки та засвідчена підписом фізичної особи чи уповноваженим представником юридичної особи). У разі відмови суміжного землекористувача надати письмові заперечення з питання проходження кордону, про це робиться запис в акті погодження меж земельної ділянки представником землевпорядної організації. Після перевірки вищевказаної інформації розробник документації із землеустрою становить додаток до акта встановлення та погодження меж земельної ділянки, що містить інформацію про суміжні землекористувачах і причину відмови від погодження меж. Доповнення до акта встановлення та погодження меж земельної ділянки погоджується з: головою районної адміністрації міської ради, управлінням Держкомзему у місті Маріуполі, Головним управлінням містобудування та архітектури міської ради, відділом регулювання земельних відносин міської ради. 01.02.2011 р. [PERSON]. звернулася до міського голови, управління архітектури та містобудівництва, відділу управління земельних відносин Маріупольської міської ради, Жовтневої райадміністрації, ТОВ «ПЕФ «Землі Приазов'я» із заявою про затвердження додаткового акту встановлення і узгодження меж землекористування для обслуговування будинку та приватизації земельної ділянки (а.с.131-134). У доповненні до акту встановлення та узгодження меж земельних ділянок від 13.09.2010 року зазначено, що землекористувач суміжної земельної ділянки по [ADDRESS] відмовився від підпису в акті встановлення та узгодження меж, та наданні письмового пояснення по невизначеним причинам, межа суміжної ділянки не встановлювалась, правовстановлюючі документи відсутні, межі землекористування встановлені по фактичному землекористуванню (а.с.102). Позивачі 14.09.2011 р. зверталися до Маріупольської міської ради з заявами про зупинення приватизації спірної земельної ділянки на ім'я [PERSON].(а.с.16). Ухвалою Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 18.11.2011 р. на час розгляду позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] пророзділ в натурі житлового будинку та набуття права на земельну ділянку у зв'язку із давністю користування накладено заборону територіальній громаді в особі Маріупольської міської ради передавати у власність [PERSON] земельну ділянку, а Управлінню земельних ресурсів здійснювати будь-які дії по оформленню правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку. (а.с.107-108). Зазначена заборона скасована рішенням Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 11.07.2012 р., яким відмовлено також у задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про розділ в натурі житлового будинку та набуття права на земельну ділянку у зв'язку із давністю користування (а.с.200-202).Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 22.08.2012 року вищезазначене рішення скасовано в частині вимог про набуття права на земельну ділянку у зв'язку із давністю користування і їх залишено без розгляду, а в решті - рішення залишено без змін (а.с.203-205). Постановою Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 27.02.2013 р. відмовлено [PERSON] у задоволенні адміністративного позову до Маріупольської міської ради, Управління Держкомзему в м.Маріуполі, головного управління містобудівництва архітектури Маріупольської міської ради, відділу регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради, ТОВ «ПЕФ «Землі Приазов'я», третя особа [PERSON], про зобов'язання Маріупольської міської ради утриматись від задоволення клопотання [PERSON] про передачу у власність земельної ділянки по [ADDRESS]. З метою врегулювання існуючого між сторонами спору 26.09.2011 р. була проведена нарада за участю начальника відділу регулювання земельних відносин, [PERSON], [PERSON] та її представника, де [PERSON] виступила щодо заборони приватизації 16/25 частки земельної ділянки площею 0,0405 га у зв'язку із конфліктною ситуацією через встановлення меж земельної ділянки. За наслідками даної наради було прийнято рішення розглянути на сесії Маріупольської міської ради клопотання [PERSON] про приватизацію земельної ділянки по [ADDRESS]площею 0,0405 га, а [PERSON]рекомендовано звернутися до землевпорядної організації для розробки документації щодо земельної ділянки по [ADDRESS]площею 0,0245 га (а.с.219). Як вбачається з ухвали Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 23.06.2011 р. було відмовлено у відкритті провадження за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ТОВ «ПЕФ «Землі Приазов'я», [PERSON] про зобов'язання узгодити з позивачами земельну ділянку площею 0,0291 га та розробити відповідну технічну документацію з тих підстав, що вирішення цього спору знаходиться у компетенції Маріупольської міської ради (а.с.222). Згідно з п.5.2.14 рішення Маріупольської міської ради №6/23-2808 від 27.11.2012 року [PERSON] передано у власність земельна ділянка (кадастровий номер 1412336300:01:020:0437) площею 0,0405 га по [ADDRESS] (а.с.15). На підставі цього рішення [PERSON] видано відповідне свідоцтво про право власності на земельну ділянку (а.с.135-136). Таким чином, Маріупольська міська рада вирішила існуючий між сторонами спір стосовно межі, як це передбачено ст.158 ЗК України. Як вбачається з рішення Апеляційного суду Донецької області від 22.04.2013 року [PERSON] належить 64/100 частки домоволодіння розташованого в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 635 кв.м, відповідно до договору купівлі-продажу від 16.09.1988 року. [PERSON] належить 31/100 частки зазначеного домоволодіння згідно з рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 07.09.1961 року. Одночасно зазначено, що земельна ділянка по вул.Ш.Руставелі, №5 знаходилась в спільному користуванні співвласників домоволодіння [NUMBER]. Межі земельної ділянки за вказаною адресою в натурі (на місцевості) не встановлювались (а.с.47-48). Крім того, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 22.04.2013 року рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 08.10.2012 року скасоване. Зобов'язано [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, на якій розташований паркан загальною площею 0,000129 га по [ADDRESS] та привести її у придатний для використання стан, включаючи знос паркану (а.с.47-48). Стосовно того, що як позивачі, так і відповідачка виконували добудови до належних їм часток у будинку, то відповідно до ч.4 ст.357 ЦК України співвласник житлового будинку може зробити у встановленому законом порядку на свій розсуд добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві часткової власності. Отже, не зважаючи на фактичні добудови, зміни часток сторін у праві власності не відбулося, внаслідок чого при вирішенні питання про передачу у власність земельної ділянки повинно братися до уваги той факт, що позивачам належить 9/25 (або 36/100) частки будинку, відповідачці [PERSON] - 16/25 (або 64/100) частин, і відповідно надавати земельну ділянку у розмірі, пропорційному від належної частки у будинку. Як вбачається з землевпорядної документації, розмір спірної земельної ділянки по [ADDRESS] коливався: так,у технічній документації позивачів - інвентарна справа (а.с.28) та у висновку від 27.03.1953 р.(а.с.30-31) зазначено загальну площу ділянки в розмірі 635 кв.м., у технічній документації відповідачки - інвентарна справа (а.с.93) зазначено загальну площу ділянки в розмірі 667 кв.м. Як зазначила у судовому засіданні відповідачка, позивачі самовільно захопили частину земельної ділянки, через що її загальний розмір наразі збільшився до 667 кв.м. При проведенні обрахування відповідно до принципу пропорційності при розмірі земельної ділянки 635 кв.м частка [PERSON] повинна складати 406,4 кв.м, при розмірі земельної ділянки 667 кв.м частка [PERSON] повинна складати 426,88 кв.м. За такою пропорцією позивачі як власники 9/25 (або 36/100) частки будинку безпідставно претендують на земельну ділянку площею 291 кв.м, оскільки їм можливо виділити не більше 230 кв.м, не порушуючи при цьому прав [PERSON]. Рішенням Маріупольської міської ради №6/23-2808 від 27.11.2012 року [PERSON] передана у власність земельна ділянка площею 405 кв.м по [ADDRESS], що безперечно складає значно меншу частку від тої, на яку мала право претендувати відповідачка, отже у цьому випадку права позивачів порушені не були. При цьому сторонами не заперечувалося, що як позивачі, так і відповідачка [PERSON] відповідно до набутої нею земельної ділянки мають окремі виходи та під'їзди, незалежні одна від одного комунікації, не порушені права на можливість обслуговування належних сторонам будівель. На думку суду, оскільки земельна ділянка розміром 405 кв.м знаходилася у фактичному користуванні відповідачки, вимоги позивачів про необхідність підготовки технічної документації для її відводу [PERSON] суперечить ст.123 ЗК України, яка регламентує складання проекту землеустрою та додаткового рішення міської ради з відводу земельної ділянки. Що стосується незгоди позивачів з конфігурацією земельної ділянки, то вони претендують на отримання значно більшої за розміром земельної ділянки, що перевищує їх долю у праві власності на будинок. Крім того, сторони визнають, що будівель позивачів на земельній ділянці [PERSON] не розміщено, натомість там розміщені комунікації відповідачки, які при іншому виділенні земельної ділянки можуть опинитися на ділянці позивачів. Статтею 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, а право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст. 125 ЗК України). Відповідно до п.1.1. Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею», затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43, право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державним актом: на право власності на земельну ділянку;на право постійного користування земельною ділянкою. Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 21.03.2013 року, [PERSON] належить земельна ділянка [ADDRESS] (а.с.136). Отже, на дату ухвалення оспорюваного рішення Маріупольська міська рада відповідно до ст.374 ЦК України була єдиним власником земельної ділянки і розпорядилася нею відповідно до ст.319 ЦК України з дотриманням усіх прав і обов'язків власника. У зв'язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, щодо відмови позивачам у задоволенні позову з підстав недоведеності порушення правового механізму прийняття рішення від 27.11.2012 року №6/23-2808 та порушення прав позивачів. Відповідно до ст. 88 УПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать і витрати на правову допомогу. Згідно з квитанцією № 205501 від 03.07.2014 року, відповідачкою [PERSON] було сплачено адвокату [PERSON] за надання правової допомоги відповідно до договору та додатку до договору від 02.07.2014 року про надання правової допомоги 5000 грн. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Так 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі дорівнює 487,20 грн. (1218 грн. х 40%), що з урахуванням часу, необхідного для складання процесуальних документів по справі, враховуючи її складність і тривалий розгляд, участі у судовому процесі, не перевищує граничного розміру за вищевказаним законом. У той же суд вважає, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, виходячи з характеру правовідносин, справедливим, добросовісним та розумним буде зменшення відшкодування відповідачці витрат на правову допомогу до 3000 грн.,отжез позивачів слід стягнутина користь відповідачки [PERSON] по 1000 грн. з кожної.

Outcome: approved