Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом 03 березня 2015 року. В підтвердження пред'явлених позовних вимог посилається на те, що 25.07.1997 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів громадського стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 67 Від шлюбу в них з [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], який за їхньою домовленістю із відповідачем проживає з останнім до закінчення 9 класу Новобузької гімназії. Спільне життя не склалося через постійні конфлікти та суперечки, а також зраду відповідача. В позові вказала, що сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин і з січня 2015 року вони з відповідачем проживають окремо. Вважає, що збереження сім'ї та її відновлення є неможливим. А тому просить її позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивачка підтримала свою позовну заяву, та після ознайомлення із запереченнями [PERSON] на позовну заяву, уточнила свої позовні вимоги, а саме- просила шлюб укладений із відповідачем - розірвати, а місце проживання їх спільного сина, зважаючи на бажання самої дитини, визначити - з батьком. Відповідач в судове засідання не з'явився. Подав заперечення на позовну заяву, в яких вказав, що позовну вимогу щодо розірвання шлюбу визнає, та просить її задовольнити, а з вимогою, щодо визначення місця проживання сина із позивачкою він не згодний, та просить в цій частині в позові відмовити. Справу просив слухати без його присутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.07.1997 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області про, що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 67, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] ( а.с.8) Від шлюбу в них [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] (а.с.9). Як було встановлено в судовому засіданні спільне життя у сторін не склалося через постійні сварки та конфлікти на побутовому рівні. Шлюбні відносини на момент розгляду справи в суді сторони не підтримують, проживають за різними адресами. З моменту подачі позовної заяви до суду 03.03.2015 року до розгляду справи по суті 30.04.2015 року сторони по справі не примирились. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти такого розірвання, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Однак сторони не ставлять вимог щодо зміни прізвища позивачки при розірванні шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до положень ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Ст. 14 Закону України " Про охорону дитинства" передбачено, що при розгляді спорів про місце проживання дітей суд виходить з інтересів дітей і умов їх нормального розвитку та виховання, а також заслуховує думку та побажання дітей. Згідно з ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того статтею 160 СК України передбачено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи, що [PERSON] на час розгляду справи виповнилось повних 14 років він може сам визначити своє місце проживання. Спір між батьком та матір'ю щодо місця поживання дитини, якій виповнилось 14 років, з правової точки зору, безпредметний. Крім того в судовому засіданні позивачка, зважаючи на бажання сина, не заперечувала, проти проживання сина із батьком. Сплачений судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved