Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що вона є донькою та відповідач [PERSON] сином [PERSON] 18.06.2003 року матір склала на її імя заповіт, яким заповіла будинок із земельною ділянкою, що розміщені по вул. Січових Стрільців, 8, у м. Рожище Волинської області. З моменту купівлі будинку і по листопад 2017 року вона з матірю і донькою проживали в ньому. Позивач самостійно обставляла будинок, брала кредити і позики на ремонти, на облаштування будинку, було розроблено проект газопостачання та підключено будинок до газопостачання. Всі витрати по утриманню будинку також оплачувались нею. Для того, щоб утримувати будинок та смію, вона змушена була регулярно їздити на заробітки до інших країн. Брат [PERSON] мав свою смію і свій будинок в с. Топільне Рожещенського району. В 2014 році після перенесеного важкого двостороннього запалення легені, у матері почалися проблеми із психічним здоровям. ЇЇ мова стала нелогічною, без звязку. Час від часу матір стала звинувачувати її у неіснуючих проблемах, стала губити речі, документи. У звязку з цим її донька [PERSON] 09.08.2016 року звернулася до Рожищенського районного суду із заявою про визнання [PERSON] недієздатною та про встановлення опіки над нею. Вході судової справи 16.05.2017 року було проведено судово-психіатричну експертизу, висновком якої встановлено, що [PERSON] виявляє ознаки психорорганічного синдрому з емоціно-вольовою нестійкістю та помірним інтелектуально-мнестичним зниженням. Наявний психічний розлад істотно впливає на здатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Незважаючи на це 09.08.2017 року брат забрав матір з дому та повіз до нотаріуса. 15.08.2017 року Рожищенським районним судом було ухвалено рішення, яким [PERSON] визнано недієздатною та призначено опікуном [PERSON] 07.11.2017 року [PERSON] померла. 12.12.2017 року вона звернулася в Рожищенську районну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Водночас їй було повідомлено, що її матір 09.08.2017 року, за кілька днів до визнання її недієздатною, склала заповіт на імя [PERSON] Просить визнати недійсним заповіт від 09.08.2017 року, складений [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Рожищенського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 1053 та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали, Вважають, що оспорюваний заповіт складений і посвідчений з дотриманням вимог закону. Просять у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: Волинська обл., м. Рожище, вул. Січових Стірльців, буд. 8, земельна ділянка, на якій він розташований, належали на праві власності [PERSON], що підтвердужється договором купівлі продажу житлового будинку від 08.05.2002 року та договором купівлі продажу земельної ділянки від 08.05.2002 року (а.с. 14-15). Позивач [PERSON] була дочкою та відповідач [PERSON] сином [PERSON], що не заперечується сторонами по справі.(а.с. 12) 18.06.2003 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Рожищенського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON], реєстровий номер 244 (а.с. 16), відповідно до якого [PERSON] житловий будинок із земельною ділянкою, які розміщенні по вул. Січових Стірльців, 8 у м. Рожище Волинської області заповіла, позивачу по справі. Судом встановлено, що 09.08.2016 року [PERSON], яка є дочкою позивача, подала до Рожищенського районного суду заяву про визнання [PERSON] недієздатною та призначення її опікуном, що підтверджується копією заяви про визнання недієздатною(а.с. 47-48). По даній судовій справі 30.03.2017 року, для встановлення психічного стану [PERSON], було призначено судово-психіатричну експертизу (а.с. 51-52). Як вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи № 132 від 08.06.2017 року, що [PERSON] виявляє ознаки психорорганічного синдрому з емоціно-вольовою нестійкістю та помірним інтелектуально-мнестичним зниженням. Наявний психічний розлад істотно впливає на здатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.(а.с. 53-56). Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 15.08.2017 року, [PERSON] визнано недієздатною та опікуном призначено [PERSON].(а.с. 58-59). 09.08.2017 року [PERSON] було складено новий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Рожищенського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON], реєстровий номер 1053 (а.с. 78), відповідно до якого [PERSON] житловий будинок із земельною ділянкою, які розміщенні по вул. Січових Стірльців, 8 у м. Рожище Волинської області заповіла, відповідачу по справі. 07.11.2017 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 08.11.2017 року, серія І-ЕГ № 209456 (а.с. 60). Поняття, право на заповіт та право заповідача на призначення спадкоємців передбачено нормами статей\~1223,\~1234,\~ЦК України. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що заповітом є особисте розпорядження заповідачем своїм майном на випадок своєї смерті і саме заповідач може призначити своїм спадкоємцем одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Право на спадкування, як це передбачає\~ст. 1223 ЦК України, мають особи, визначені у заповіті, і лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом. Таким чином, право на спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] набула особа, визначена в останньому в заповіті, а саме відповідач [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Частиною 1 ст. 225 ЦК України встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїй дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16\~"Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними; нормативно-правовий акт № 9 від 06.11.2009", постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила\~ ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до\~ст. 145 ЦПК\~зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до\~статті 212 ЦПК. З висновку судово-психіатричної експертизи № 132 від 08.06.2017 року,, який сторонами не заперечується, вбачається що [PERSON] виявляла ознаки психорорганічного синдрому з емоціно-вольовою нестійкістю та помірним інтелектуально-мнестичним зниженням. Наявний психічний розлад істотно впливає на здатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.(а.с. 53-56). Обєктивних підстав ставити під сумнів висновок вищевказаної експертизи у суду немає. А тому в силу свого психічного захворювання [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент вчинення оспорюваного заповіту 09.08.2017 року. Клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи або комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи відповідачем та його представником в ході судового розгляду справи не заявлялося. Крім того, факт не усвідомлення [PERSON] значення своїх дій та неможливості керувати ними в момент вчинення заповіту підтверджується цілим рядом інших досліджених судом доказів. Так, з наданих в судовому засіданні показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вбачається, що протягом кількох років у [PERSON] проявлялися неадекватна поведінка, побутова безпорадність, неохайність, некомунікабельність, нездатність правильно розуміти реальну явища реальної дійсності, протягом останнього року життя як загальний стан здоровя, так і психічний стан здоровя останньої значно погіршився. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Докази надаються сторонами та іншими особами, що приймають участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і за якими у сторін та інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши вказані докази в їх сукупності, суд вважає, що спадкодавець [PERSON] на час вчинення оспорюваного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, у зв'язку з чим позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Доказів іншого, відповідачем та його представником відповідно до вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України, суду не надано. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом було понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. (а.с.1). Оскільки, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, то за таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. \~ \~ \~ \~Крім того, позивач просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 16300 грн.. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Однак, позивач та представник позивача не надали суду детальний опис робіт, виконаних адвокатом, договір про надання послуг професійної правничої допомоги. За таких обставин суд відмовляє в стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. На підставі ст. 16, 203, 225 ЦК України,

Outcome: approved