Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернулась з вищевказаним позовом до суду. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що він є власником будинку № 7 по вул. Енгельса (нині Грушевського) у м. Дзержинську (нині м.Торецьк) Донецької області на підставі договору купівлі-продажу від23.01.2001 року. У зазначеному будинку також зареєстровані син позивача - [PERSON] (відповідач-1) та донька позивача [PERSON] (відповідач-2), однак вони за місцем реєстрації не проживають з 2006 року, комунальні послуги не сплачують та не беруть участі в утриманні житлового приміщення. Також позивач зазначив, що відповідачі мешкають на території Франції та не планують повертатися до місця свого постійного проживання. Отже збереження реєстрації за відповідачами змушує [PERSON] нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, а також чинить перешкоди у користуванні квартирою, крім того позивач позбавлений можливості оформити субсидію. Таким чином позивач просить визнати свого сина [PERSON]О та доньку [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засіданні не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення . Відповідачі в судове засідання не прибули з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надавали. Справа розглядається на підставі ст.280 ЦПК України заочно. Представник третьої особи, відділу реєстрації зняття з реєстрації громадян за місцем проживання виконавчого органу військово-цивільної адміністрації м.Торецьк, в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке. За ч.1\~ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1\~ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті\~316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями\~71,\~72,\~109,\~110,\~116 Житлового кодексу Української РСР\~(далі\~ЖК УРСР). У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 23.01.2001 року реєстраційний №179, будинок за адресою: Донецька область, м. Дзержинськ (нині м. Торецьк), вул. Енгельса (нині Грушевського), буд. 7 належить на праві власності [PERSON] (а.с. 10). З інформаційних листів Військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області від 03.03.2018 року вих. №587-02/15, вбачається, що за зазначеною адресою також зареєстровані [PERSON] (відповідач-1) та [PERSON] (відповідач-2). (а.с.13,14) Судом встановлено, що з 2006 року відповідачі не мешкають за вказаною адресою і не проявляють будь-якого бажання у ньому мешкати, що підтверджується актом вуличного комітету від 01.02.2018 року (а.с.9) Таким чином, позивач [PERSON], як власник будинку, має право володіти, користуватися та розпоряджатися будинком на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.\~\~\~\~ Наявність реєстрації місця проживання відповідачів в будинку позивача [PERSON] обмежує права останнього, як власника, і він на підставі ч.3 ст.346 ЦК України має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права.\~\~\~\~ На підставі наведеного, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог. Крім цього, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі704,80 грн., що підтверджується залученою до справи квитанцією про його оплату (а.с.2).

Outcome: approved