Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нежитлову будівлю.В подальшому уточнила позовні вимоги, вказавши, що з 2009 року володіє та користується Ѕ частиною складського приміщення за адресою: [ADDRESS] , площею 312,45 квадратних метрів, позначеного в технічному паспорті літерою «А». Вказана будівля була в занедбаному стані, власник позивачеві не відомий. У 2013 році позивачеві стало відомо, що власниками вказаної будівлі є відповідачі [PERSON] та [PERSON] (згідно рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25.11.2013). Відповідачі не заперечували щодо того, щоб позивач володіла вказаною будівлею. У відповідності до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває права власності на це майно за рішенням суду. Позивач просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частини будівлі складського приміщення за адресою: [ADDRESS] , площею 312,45 кв. метрів, позначену у технічному паспорті літерою «А». В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без участі, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач з 2009 року володіє та користується Ѕ частиною складського приміщення за адресою: [ADDRESS] , площею 312,45 квадратних метрів, позначеного в технічному паспорті літерою «А». Згідно копії технічного паспорту на Ѕ частину складського приміщення за адресою: [ADDRESS] , площею 312,45 квадратних метрів, замовником технічної інвентаризації є [PERSON] . Згідно копії рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25.11.2013, Ѕ частина складського приміщення за адресою: [ADDRESS] належить відповідачам [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії розписки [PERSON] , він отримав від [PERSON] 27 000 грн. за Ѕ частини складу, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з позову, з 2009 року позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє Ѕ частини складського приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , площею 312,45 кв. метрів. Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Згідно пункту 8Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа вказаним у позові нерухомим майном і з 2009 року (впродовж 11 років) продовжує відкрито, безперервно користуватися Ѕ частиною складського приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , площею 312,45 кв.метрів, що належала [PERSON] та [PERSON] , які є відповідачами за цим позовом та визнали позов у повному обсязі, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю на Ѕ частину вказаного складського приміщення за позивачем.

Outcome: approved