Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував таким. [INFO] померла їх із відповідачем мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за законом. До кола спадкоємців першої черги увійшли її діти, зокрема, окрім них із відповідачем є ще четверо дітей, тобто їх рідні брати та сестра. Відповідач [PERSON] спадщину прийняв шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші діти, в тому числі і він, [PERSON], проживали окремо від спадкодавця. Він заяви нотаріусу за місцем відкриття спадщини в межах шестимісячного строку не подав, однак вважає, що позбавлений був своєчасно реалізувати своє право на прийняття спадщини з поважних причин, оскільки [INFO] року у них із дружиною народилася донька [PERSON], яка народилась хворою та кволою, їй при народженні було поставлено діагноз : Дисплазія кульшових суглобів, Гострий реніт ГРВІ. Дитина перебувала під постійним лікарським наглядом, проводились щомісячні обстеження, в результаті чого було виявлено нові діагнози. Важка хвороба дитини змушувала витрачати його багато часу на її догляд, матеріальні кошти на утримання дружини та дитини, харчування, медикаменти, тощо. Вказані обставини відобразились на його здоров'ї, оскільки окрім того щоб думати як забезпечити сім'ю матеріально, він важко переживав психологічно. Тому усе наведене не давало змоги думати ще й про спадщину, хоча намір про її прийняття він мав. Відповідач добровільно згоди в нотаріальному порядку для прийняття ним, [PERSON], спадщини не надає, тому він просить суд визначити йому додатковий, достатній строк для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини, що викладені в позовній заяві, просить суд позов задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просять суд в задоволенні позову відмовити, аргументувавши свою позицію з вирішення даного спору в письмовому запереченні, що додане до матеріалів справи, відповідно до якого зазначено, що він, [PERSON] спадщину прийняв шляхом постійного проживання із спадкодавцем, одноосібно доглядав за будинком, робив усі необхідні ремонтні роботи, обробляв земельну ділянку, тощо, позивач жодним чином на протязі дев'яти років не допомагав йому. Посилання позивача на хворобу дитини, значні матеріальні витрати, у зв'язку із цим вважає неогрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки впродовж 9 років він займався бізнесом по продажу риби, брав кредитні кошти, а дитиною займалась дружина, отож мав час, гроші та можливість своєчасно подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Крім цього, позивач міг скористатись направленням заяви нотаріусу поштовим зв'язком, що не заборонено законодавством. Дитина на даний час вже доросла, їй виповнилось 10 років, отож її хвороба перестала бути перешкодою для позивача для вчинення дій щодо прийняття спадщини. Разом з цим усі інші діти спадкодавця, окрім нього, відповідача, мають власне житло, у тому числі й позивач, відтак потреби для проживання у батьківській хаті ніхто не потребував. З огляду на викладене, відповідач вважає, що причини наведені позивачем не є об'єктивними та такими, що пов'язані з істотними труднощами для позивача на вчинення дій для прийняття спадщини, тому просить суд в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], яка доводилась сторонам спору рідною матір'ю в підтвердження чому надано свідоцтва про народження сторін. Після її смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON], які були витребувані судом встановлено, що спадщина відкрилась за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті спадкодавець не зробила. Своїм правом на спадкування скористався відповідач [PERSON], шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини (а.с.21). Факт постійного проживання із спадкодавцем доведено паспортними документами відповідача та довідкою органу місцевого самоврядування (а.с.28-30). Відповідно до заяви датованої 09.02.2017 року позивач [PERSON] виявив намір на прийняття спадщини, однак відповідач, будучи єдиним спадкоємцем за матеріалами Спадкової справи, у добровільному порядку згоди на прийняття спадщини позивачем у нотаріальному порядку не надав. Наведене стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. У відповідності до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 та ч.3 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України (протягом шести місяців з часу відкриття спадщини) не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому потрібно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналізуючи зібрані у справі докази, в тому числі і пояснення свідка [PERSON], пояснення сторін надані ними в судовому засіданні судом встановлено, що позивач являється батьком двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що в період, коли померла [PERSON], дочка позивача [PERSON] важко хворіла. Факт хвороби підтверджено виписками з медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] датованих 2008 роком відповідними місяцями згідно яких встановлено, що дитина народилась хворою, їй було поставлено діагноз: Дисплазія кульшових суглобів, Гострий реніт ГРВІ. Дитина перебувала під постійним медичним наглядом кваліфікованих лікарів, проводились щомісячні обстеження, в результаті чого було виявлено нові діагнози (а.с.8-13) , що в свою чергу потребувало постійного догляду в силу віку та хвороби дитини зі сторони батьків. Згідно Виписок з медичної картки амбулаторного хворого (а.с.53-92, 94) судом з'ясовано, що син позивача [PERSON] також має вроджені вади, постійно хворів, діагноз гемолітичний-уремічний синдром, внаслідок гострого порушення мозкового кругообігу, тощо. Дитина перебувала під постійним медичним наглядом, потребувала постійного лікування в медичних закладах, в умовах санаторіїв, що неможливе без участі батьків. Відповідно до ст..6 Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід'ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, зокрема до кола обов'язків батьків входить турбота про здоров'я дитини, фізичний, психічний і моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК). Батьки або особи, які їх замінюють, зобов'язані піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. (ст..12 Закон, ВР України, від 26.04.2001, № 2402-III "Про охорону дитинства"). Наведене свідчить, що піклування про здоров'я дитини є одним із основних обов'язків батьків по відношенню до своїх неповнолітніх дітей, що закріплено на рівні держави та міжнародними договорами. З огляду на встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку, що наведені позивачем причини щодо пропуску ним строку для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті матері є об'єктивними та такими, що пов'язані з істотними труднощами для нього на вчинення таких дій, зокрема: тривале медичне лікування дитини в період шестимісячного строку після смерті матері, яке пов'язане із важкими вродженими вдадами дитини потребувало значних матеріальних витрат та зусиль зі сторони позивача, витрати на харчування дитини та дружини та інші витрати пов'язані із цим. Важливим є в такому випадку й психологічний стан позивача в силу того, що це його діти, отож відшукування усіх можливих засобів до її видужування та життя є особливим важилем. За таких обставин, суд надаючи оцінку наведеному вище вважає, що є усі правові підстави визнати наведені позивачем причини поважними та об'єктивними, у відповідності до вимог ст.1272 ЦК України, що стали перешкодою йому щодо пропуску строку для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті матері, відтак доводи відповідача та його представника щодо того, що хвороба дитини, тяжке матеріальне становище пов'язані з цим не є перешкодою для вчинення дій пов'язаних із прийняттям спадщини, суд відкидає як необгрунтовані, отож дійшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі ст..1268, 1270, ч.3 ст.1272 ЦК України,

Outcome: approved