Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що [PERSON] , мешкає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є співвласником зазначеної квартири, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 05.08.2005 № 12-29598, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.10.2005 № 8742590, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.02.2010 № 3-115, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.05.2010 № 26056151. Разом з позивачкою зареєстрована [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), зміна прізвища підтверджується копією виписки із книги шлюбно-сімейних записів - дочка, що підтверджується Довідкою про склад сім`ї від 18.12.2018 № 53. [PERSON] на теперішній час зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач у зазначеній квартирі не проживає та не з`являється з вересня 2000 року. Факт не проживання відповідача підтверджується Актами про не проживання від 03.07.2018 та 18.12.2018, де зазначено, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] , з вересня 2000 року. Відповідно до Довідки про склад сім`ї від 18.12.2018 № 53, у даній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача. У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрована разом із позивачкою, [PERSON] відмовлено у призначенні субсидії на ЖКП, що підтверджується Повідомленням про призначення субсидії на ЖКП від 22.08.2018 № 14-02-19/2164 та листом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 04.12.2018 № 04-Н-20385/30-угл. Відповідач постійно проживає у Федеративній Республіці Німеччина та повернутися для зняття з реєстрації не має змоги. Враховуючи зазначене, позивач просила її позов задовольнити, визнавши відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, котре розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 01 березня 2019 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. (а.с. 68). Окрім того, окремим клопотанням зазначила про те, що у разі повернення доньки із-за кордону вона не заперечуватиме проти її проживання в квартирі за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 69). Відповідач [PERSON] надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Підтвердила факт того, що проживає в Німеччині та на даний час не має можливості повернутись до України для зняття її з зареєстрованого місця проживання. (а.с. 50-54). Згідно до вимог ч.4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] , мешкає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є співвласником (2/3 частини) зазначеної квартири, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 05.08.2005 № 12-29598, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.10.2005 № 8742590, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.02.2010 № 3-115, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.05.2010 № 26056151. Разом з позивачкою зареєстрована [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), зміна прізвища підтверджується копією виписки із книги шлюбно-сімейних записів - дочка, що підтверджується Довідкою про склад сім`ї від 18.12.2018 № 53. (а.с. 5,6,7,8). Згідно вищезазначених документів, окрім того і власницею 1/3 частини зазначеної квартири є відповідач по справі, [PERSON] . (а.с. 5,6). [PERSON] на теперішній час зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач у зазначеній квартирі не проживає та не з`являється з вересня 2000 року. Факт не проживання відповідача підтверджується Актами про не проживання від 03.07.2018 та 18.12.2018, де зазначено, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] , з вересня 2000 року. (а.с. 12,13). Відповідно до Довідки про склад сім`ї від 18.12.2018 № 53, у даній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача. (а.с. 9). У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрована разом із позивачкою, [PERSON] відмовлено у призначенні субсидії на ЖКП, що підтверджується Повідомленням про призначення субсидії на ЖКП від 22.08.2018 № 14-02-19/2164 та листом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 04.12.2018 № 04-Н-20385/30-угл. (а.с. 15-17). Відповідач постійно проживає у Федеративній Республіці Німеччина та повернутися для зняття з реєстрації не має змоги. Як вказано у Постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За результатом розгляду вказаної справи ВСУ постановив: «Усунути перешкоди [PERSON] у користуванні будинком, що розташований [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням». Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" - громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнавши [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловою площею в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved