Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про усунення перешкоди у здійсненні [PERSON] права користуванні спільним допоміжним приміщенням загальгого користування - горищем будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні спільним допоміжним приміщенням загальгого користування - горищем будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язати [PERSON] забезпечити вільний доступ [PERSON] у дане приміщення. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] , згідно договору-купівлі-продажу квартири від 28.12.1999 р. є власником квартири [ADDRESS] . Крім даної квартири, є ще дві квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , власниками яких є [PERSON] та [PERSON] . Остання отримала квартиру [ADDRESS] у спадок. Після смерті а 2006 році свого чоловіка - [PERSON] . В свою чергу, останній за все своє життя намагався незаконним способом здійснити реконструкцію та часткове переобладнання горища, яке станом на сьогодні не завершене. Так, [PERSON] розпоряджається спільним горищем на власний розсуд, вважаючи що воно є у її приватній власності. Остання влаштувала на ньому сушарку та додатково відокремила інші допоміжні кімнати, встановила додаткові двері з навісним замком. Такими діями відповідачка перешкоджає позивачу не тільки в користуванні, а й у фактичному дроступі до горища. На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити. 02 серпня 2018 року на адресу суду поступив відзив від представника [PERSON] - [PERSON] , на позовну заяву, який мотивований тим, що позивачем не надано доказів щодо незаконних дій позивача. На підставі вищевикладеного, просить відмовити в задоволенні позову. 12 листопада 2019 року на адресу суду поступили додаткові пояснення від позивача, які мотивовані тим, що Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04.03.2004 р. було зобов`язано [PERSON] привести горище будинку [ADDRESS] в попередній стан та не чинити перешкод [PERSON] у користуванні горищем будинку. Крім того, було відкрито виконавче провадження по вищевказаній справі та закрите. Так, [INFO] помер [PERSON] . Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 21.01.2017 р. відмовлено в задоволенні зави [PERSON] , про заміну сторони виконавчого провадження. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав наведених у позовній заяві, просили суд такі задоволити. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог за недоведеністю тих обставин, на які покладається позивач. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника третьої особи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне. Судом встановлено, [PERSON] , згідно договору-купівлі-продажу квартири від 28.12.1999 р. є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] проживає в [ADDRESS] . . Відповідно до статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У частинах першій та другій статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до рішення Конституційного Суду України 9 листопада 2011 року № 14-рп/2011, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» необхідно розуміти так, що власники квартир дво - або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4-рп/2004, та згідно із Конституцією України всі суб`єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, у тому числі з питань улаштування мансард, надбудови поверхів та іншого. За змістом зазначеного висновку, будь-який власник або інша особа, яка на відповідній правовій підставі користується житловим чи нежитловим приміщенням, не наділяється абсолютним правом вирішувати порядок використання (переобладнання, перепланування тощо) місць загального користування чи на власний розсуд обмежувати інших співвласників у цьому. Згідно статті 19 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» спільне майно власників квартир складається неподільного і загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до висновків, викладених у наведеному вище рішенні Конституційного Суду України, правовий режим майна, що перебуває у спільній власності власників квартир, має визначатися відповідно до Конституції України (пункт 7 частини першої статті 92) виключно законами України. Власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Положеннями статті 382 ЦК України встановлено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. При цьому згідно пункту 4 вищезазначеного вище рішення Конституційного Суду України, під поняттям "мешканці" треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення. Конституцій Суд України у рішенні від 02.03.2004 №4-рп/2004 вказав, що підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Судом встановлено, що в будинку [ADDRESS] наявне приміщення загального користування - горище. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04 березня 2004 р. зобов`язано [PERSON] привести горище будинку [ADDRESS] в попередній стан та не чинити перешкод [PERSON] у користуванні горищем будинку. Згідно вимог ч. 3,4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Так відповідачем не надано підтвердження щодо відсутності перешкод у користуванні горищем позивачем Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України,способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин,

Outcome: approved