Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] до [PERSON], третя особа Куп'янський районний відділ ГУ ДМС України в Харківській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власницею квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва договору купівлі-продажу частини квартири. В належній позивачці квартирі зареєстрована вона, її колишній чоловік [PERSON] та донька [PERSON] Шлюб з чоловіком [PERSON] розірвала 15 вересня 2014 року, але їхня сім'я фактично розпалася раніше, ще у жовтні 2013 року. Відповідач вибув зі спірної квартири, але залишився зареєстрованим у ній, що завдає незручностей позивачці при користуванні та розпорядженні своїм нерухомим майном. Також, позивачка стверджує, що вона з відповідачем по справі з 2013 року не веде спільного господарства та не мають спільного бюджету. Відповідач [PERSON] не проживає в квартирі без поважних причин більше 12 місяців, що підтверджується довідкою голови ЖКП-1. В квартирі відсутні будь-які речі відповідача, комунальні платежі здійснює позивачка, а відповідач жодного разу за весь час користування приміщенням не проводив оплату в рахунок погашення наданих комунальних послуг. Тому, на підставі викладеного, позивачка змушена була звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги більш конкретизувавши їх, та просила суд зобов'язати Куп'янський районний відділ ГУ ДМС України в Харківській області зняти з реєстрації відповідача [PERSON] з квартири [ADDRESS] а також вказала, що вона наполягає на задоволенні позовних вимог та не заперечує проти розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з позначками (за закінченням терміну зберігання) причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Оскільки згідно з п. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа: Куп'янський РВ ГУ ДМС України в Харківській області в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву в який просила справу розглянути у її відсутності, при розгляді справи покладалася на розсуд суду. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона проживає по сусідству з позивачкою у квартирі [ADDRESS]. Останній раз сусідка бачила відповідача більше року назад, їй стало відомо, що [PERSON] уїхав з дому і більше не повертався. Останній рік позивачка мешкає в квартирі [ADDRESS] разом зі своєю донькою. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказав, що особисто знає [PERSON] Також, свідок повідомив, що в жовтні 2013 року [PERSON] сказав йому, що він збирається поїхати в м. Москву і з того часу [PERSON] він більше не бачив в м. Куп'янську. В липні або серпні, точний час свідок не пригадав, йому поступив телефонний дзвінок від [PERSON], який повідомив, що хоче залишитися в Росії та отримати там громадянство, вказав, що на даний час він мешкає в Криму. Вивчивши матеріали справи судом були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Актом (не) проживання громадянина за місцем його реєстрації від 20 жовтня 2014 року, який затверджено житлово-комунальним підприємством №1 Куп'янської міської ради Харківської області, встановлено, що [PERSON] дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS]. Крім того зазначено, що особистого майна [PERSON] в квартирі №106 не виявлено (а.с. 4). Відповідно до довідки від 16 жовтня 2014 року №2578 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідач по справі: [PERSON] та позивачка зі своєю донькою - [PERSON] і [PERSON] (а.с. 5). Право власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на [PERSON], що підтверджено ксерокопією договору купівлі-продажу приватизованої квартири від 07 серпня 2002 року, а також довідкою від 28 жовтня 2014 року наданої КП Куп'янське бюро технічної інвентаризації (а.с. 6-8). Позивачка [PERSON] розірвала шлюб з відповідачем [PERSON], що підтверджено ксерокопією заочного рішення суду від 15 вересня 2014 року (а.с. 9). Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. В ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. А у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 6 ЗУ «про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненнями), роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно ч. 2 ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. П. 11 Постанови Пленума Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами та доповненнями), передбачено, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] зареєстрований у встановленому законом порядку в квартирі [ADDRESS] Однак з жовтня 2013 року за даною адресою не проживає. Крім того, у судовому засіданні свідки повідомили, що [PERSON] поїхав з України до Росії, і зі слів свідка [PERSON], відповідач залишився в Росії на весь час та збирається отримати там громадянство. Також встановлено, що спільне господарство з позивачкою [PERSON] протягом останнього року не вів, та його речі в квартирі відсутні. Докази поважності причин не проживання у спірному приміщенні, у порушенні ст. 60 ЦПК України, відповідачем до суду надані не були. Тому враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що наявність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, а також позивачка є власником квартири, і той факт, що в ній зареєстрований колишній чоловік, перешкоджає їй належним чином користуватись своїм майном, що суд вважає не припустимим, оскільки це порушує конституційні права позивача, у зв'язку з чим задовольняє позовні вимоги [PERSON]

Outcome: approved