Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Крім того, земельна ділянка на якій розміщений житловий будинок також належить їй. Позивач разом із своїм братом [PERSON] , чоловіком [PERSON] , та з двома неповнолітніми синами, на даний час проживає у приватному житловому будинку [ADDRESS] . По сусідству з позивачем проживає відповідач [PERSON] , який викачував каналізаційні стоки з вигрібної ями у фосу з її сторони, які через трубу для стічних вод стікали на її приватну територію. Зробивши зауваження, стосовно каналізаційних стоків відповідачу, які течуть на її територію, відповідач сказав, «як я викачую до тебе, я викачую у фосу». Пояснивши, що все, що викачується у фосу біля дороги тече до її через трубу для стічних вод на приватну територію. При цьому, попросивши, якщо відповідач не вірить в її сказані слова нехай підійде і подивиться, якщо вона говорить не правду. Після чого, його дружина [PERSON] , почувши їхню розмову втрутилась і почала «кричати, що це не каналізаційні стоки, а стічна вода куди вона має викачувати воду щоразу викликати машину для викачування». Позивач повторно пояснила, що коли вони викачують каналізаційні стоки у фосу біля дороги, через прокладені труби для стічних, вона стікає на приватну територію оскільки, фоса на її території, не є таких розмірів, щоб вона не розтікалась по її території та по грядках. Крім того, вся викачана вода з каналізації тече по селі у воду, що завдає шкоди не тільки їй, а й навколишньому середовищу. Через виниклі спірні відносини, 04 липня 2020 року сусід, який проживає у житловому будинку [ADDRESS] , в стані алкогольного сп`яніння в присутності голови Долішненської сільської ради [PERSON] , ображав її нецензурними словами в брутальній, принизливі та в не пристойній формі, які принижують її честь, гідність та ділову репутацію. Голова сільської ради заспокоював його пояснюючи, що яка б позивач не була, перш за все вона людина, і що відповідач не має жодного права ображати її. Статтею 298 ЦК України передбачено, повагу до людини, яка померла. Відповідач ображав її покійних маму і тата. Говоривши образливі слова по відношенню до них в присутності сільського голови. А саме, які вони погані, що її тато сидів на кріслі та керував її чоловіком копати чи закопувати фосу тоді на їхній території, щоб вода не стікала до них. Слова, які сказані відповідачем не відповідають дійсності. Ображав її покійну маму, при цьому нахамивши братові словами «ти мовчи, твоя мама казала» і всякі слова лунали з його уст, які принижують честь її покійних батьків. Крім того, відповідач принизив її ділову репутацію, а саме називав позивача «грьобаним юристом», оскільки з 2001 року позивач займається юридичною діяльністю. З 01 грудня 2011 року проходила службу в органах та підрозділах дослужилась до звання майора служби. Вислів відповідача «ти грьобаний юрист», який лунав при її близьких, при сусідах, при голові села не дає їй спокою, як посадовій особі. Крім того відповідач погрожував їй і її сім`ї, що він все розтрощить на її приватній території, і сказав, як викачував каналізаційні стоки так і буде викачувати до неї на приватну власність. 10.07.2020 року позивач звернулась у Стрийський відділ поліції з заявою про погрози, про образу честі, гідності та ділової репутації. 29.07.2020 року оперативною групою відділу поліції на [PERSON] складено протокол. Такими неправомірними діями [PERSON] , позивачу завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 50 000 гривень. Вона полягає у душевних стражданнях, втрата сну, яких позивач та її брат і її сім`я зазнали у зв`язку з приниженням ним честі, гідності та ділової репутації позивача. В судовому позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просила позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] , позовні вимоги не визнала, заперечила проти їх задоволення. Пояснила, відповідач жодним чином, не образив позивача та не принижував її честь, гідні та ділову репутацію, оскільки будь-які висловлювання, навіть у присутності сторонніх осіб не є інформацією, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію. Позивачем не надано жодного доказу щодо звернення до лікарів і погіршення стану його здоров`я. Позивачем штучно створено ситуацію, яка стала підставою для подання ним позовної заяви. Просить відмовити в задоволенні позову, так як відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, пояснення свідків: [PERSON] , який в судовому засіданні пояснив, що в липня 2020 року приїхав до сестри в с. Долішнє. Цього дня, їхній сусід [PERSON] , викачував каналізацію і ті стоки викачував у фосу, яка проходить по земельній ділянці, яка належить його сестрі. На зауваження сестри, що такого робити не можна, [PERSON] , привів голову сільської ради та в його присутності викрикував в сторону сестри нецензурні слова, казав «грьобаний юрист» та інші нецензурні слова. Під час того як [PERSON] , кричав, він також ображав їхніх померлих батьків, свідка [PERSON] , який в судовому засіданні пояснив, що є старостою с. Долішнє. В липні 2020 року, до нього звернувся [PERSON] , щоб він підійшов до нього до дому, оскільки в [PERSON] , та її сусідкою конфлікт. Приїхавши на місце, свідок чув, що [PERSON] , ображав нецензурною лайкою позивача, однак в силу свого християнського виховання, повторити дані вислови відмовився. Позивач, є грамотною жінкою, має юридичну освіту і зі сторони позивача сварки не було, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Позивач стверджує, що 04.07.2020 її сусід, який проживає у житловому будинку [ADDRESS] , [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в присутності голови Долішненської сільської ради [PERSON] , ображав її нецензурними словами в брутальній, принизливі та в не пристойній формі, які принижують її честь, гідність та ділову репутацію. На підтвердження даних фактів, позивачем надано наступні докази: - витяг про державну реєстрацію прав, з якого вбачається, що [PERSON] , є власником житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS] . - свідоцтво про право власності на нерухоме майно, з якого вбачається, що [PERSON] , є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . - копія трудової книжки, з якої вбачається, що [PERSON] , проходила служюу в підрозділах ДСНС України. Відповідно до ст. 28 Конституції України та ст. 270 ЦК України фізична особа має право, зокрема, на повагу до гідності та честі. Також, статтею 32 Конституції України проголошено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Як зазначено в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять честі, гідності чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності; з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до абзацу 1 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1 позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Як випливає із змісту ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації . Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відтак, предметом доказування у справах про захист честі, гідності та ділової репутації особи є доведення суду наявності в сукупності всіх зазначених обставин, а відповідно і складу правопорушення у діях відповідача, що дає підстави для задоволення позову. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення призводить як до відсутності самого правопорушення, так і до відмови у задоволенні позову. Згідно з п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009№ 1 позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009№ 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецендентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Виходячи з аналізу вищезазначених норм права, суд приходить до висновку, що для виникнення права вимоги щодо спростування недостовірної інформації, необхідно встановити факт її поширення. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зміст ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Нормами ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які представник позивачів посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається на нього. Однак, в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу про поширення відповідачем недостовірної інформації відносно [PERSON] , хоча б одній особі у будь-який спосіб. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд згідно з положеннями статей 77, 79, 80 ЦПК України вважає ці докази недостатніми, оскільки на їх підставі неможливо встановити дійсні обставини справи та вони не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування. Таким чином, позивачем не надано суду безперечних і достатніх доказів, які б доводили обгрунтування позовних вимог. Їх доводи про вказані факти та події ґрунтуються лише на припущеннях позивача, які на його думку принижують його честь, гідність, ділову репутацію та завдають моральної шкоди. Відтак, судом не встановлено факту поширення відповідачем стосовно позивача недостовірної інформації, яка порочить його гідність, честь та ділову репутацію, а тому у задоволенні позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача спростувати неправдиву інформацію про позивача слід відмовити. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Згідно п.4 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Право на компенсацію моральної шкоди - це можливість людини, якій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загально-соціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов`язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності, а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обов`язку. Згідно ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Оскільки позивачем не доведений факт поширення відповідачем неправдивої інформації, яка порочить гідність, честь та ділову репутацію позивача, то і відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди, так як вимоги про відшкодування моральної шкоди є одним із способів захисту гідності, честі та ділової репутації від поширення неправдивої інформації. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених ним межах та про відсутність правових підстав для їх задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача; Відповідно до ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати слід стягнути з позивача.

Outcome: approved