Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував наступним чином. 30 січня 2013 року між ним, [PERSON], з однієї сторони та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі заступника начальника відділення №27 Ладуби А.О., з іншої сторони було укладено договір №4907/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в національній валюті. Строк договору було узгоджено сторонами з 30 січня 2013 року по 04 лютого 2014 року, процентна ставка визначена у розмірі 21,10% річних. Сторони з підписанням цього Договору домовились, що кількість пролонгацій за Договором є необмеженою на строк 370 днів. За час користування коштами Вклад протягом строку, на який продовжено розміщення вкладу, Банк нараховує і виплачує клієнту проценти за ставкою, що встановлена Банком для банківських строкових вкладів (депозитів) «Класік» на 370 днів та діє станом на перший день початку кожного строку, на який продовжено розміщення вкладу. Після закінчення кожного строку, на який було продовжено розміщення вкладу, кошти депозитного рахунку можуть бути повернуті Клієнту за його письмовою вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший депозитний рахунок, а дія цього Договору припиняється. На виконання умов вказаного Договору позивач передав, а відповідач прийняв на вкладний рахунок [NUMBER] грошові кошти в сумі 25 000 гривень. По закінченню строку договору позивач повернення вкладу не вимагав, а відтак він був пролонгований на новий строк на 370 днів, по закінченню якого 10.02.2015 року позивач звернувся із письмовою вимогою про повернення йому грошових коштів за договором банківського вкладу. Однак ураховуючи ту обставину, що в банку встановлені обмеження на видачу готівки, тому позивачеві було повернуто лише проценти в сумі 4 998,47 гривень та 2000 гривень основного вкладу (19.02.2015 року - 1 000 гривень, 20.02.2015 року - 500 гривень, 24.02.2015 року - 500 гривень). Ураховуючи те, що відповідач належним чином за договором банківського вкладу свої зобов'язання не виконав, тому позивач з урахуванням виплачених йому сум просив суд присудити у примусовому порядку з відповідача 23 000 гривень суму неповернутого вкладу; 867,20 гривень проценти за користування вкладом за період з 10.02.2015 року і до дня подачі цього позову 14.04.2015 року; три проценти річних за несвоєчасне виконання своїх зобов'язань з урахуванням індексу іефляції в сумі 3 955,64 гривень. 24.04.2015 року позивач надав суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача на його користь суму внесених ним за договором банківського вкладу грошових коштів в розмірі 23 000 гривень, проценти від простроченої суми в розмірі 1002,55 гривень з урахуванням 21,5 % річних, 3% річних - 139,89 гривень, індекс інфляції - 3 834,65 гривень та понесені ним судові витрати в розмірі 60 гривень. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства "Банк «Фінанси та кредит»" в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи по суті був оповіщений в установленому законом порядку, на що вказує наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із проставленням підпису про отримання судової повістки. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у відсутності представника відповідача до суду не направлено. Ураховуючи те, що позивач скористалась наданими їй ч.2 ст.158 ЦПК України правами, заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутності, а неявку представника відповідача суд визнає неповажною, відтак підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів в загальному порядку, оскільки позивач згоди на заочний розгляд справи суду не надав. Суд вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи, давши оцінку зібраним у справі доказам, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 30 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит»» в особі заступника начальника відділення Ладуби А.О. з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено Договір №4907/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в національній валюті. Предметом вказаного договору є грошові кошти в сумі 25 000 гривень в національній валюті, які приймаються на вкладний рахунок [NUMBER]. Строк цього договору згідно п.1.1. визначений сторонами з 30 січня 2013 року по 04 лютого 2014 року. Відповідно до п.1.2. Договору за час користування коштами вкладу, банк нараховує і виплачує проценти за ставкою 21,10% річних (п.1.2. Договору). Згідно п.3.1. Договору, нарахування процентів за Вкладом за процентною ставкою, визначеною п.1.2. цього Договору, проводиться наступного за днем надходження Вкладу у Банк, до дня, який передує його поверненню Клієнту або списанню з рахунку Клієнта, за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці і році) Проценти за цим Договором нараховуються лише на суму Вкладу. У п.4.1. Договору сторони визначили, що після закінчення строку, визначеного п.1.1. Договору або настання інших обставин, кошти з депозитного рахунку [NUMBER] повертаються клієнту за його письмовою вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на власний поточний/картковий рахунок або інший депозитний рахунок, а дія цього договору припиняється.. Клієнт зобов'язаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку вкладу. Сторони з підписанням цього Договору домовились, що кількість пролонгацій за Договором є необмеженою на строк 370 днів. За час користування коштами Вклад протягом строку, на який продовжено розміщення вкладу, Банк нараховує і виплачує клієнту проценти за ставкою, що встановлена Банком для банківських строкових вкладів (депозитів) «Класік» на 370 днів та діє станом на перший день початку кожного строку, на який продовжено розміщення вкладу. Після закінчення кожного строку, на який було продовжено розміщення вкладу, кошти депозитного рахунку можуть бути повернуті Клієнту за його письмовою вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший депозитний рахунок, а дія цього Договору припиняється. На виконання умов вказаного Договору позивач передав, а відповідач прийняв на вкладний рахунок [NUMBER] грошові кошти в сумі 25 000 гривень в підтвердження чого слугує квитанція №7 від 30 січня 2013 року. Як убачається із Виписки по особовому рахунку [PERSON] від 13.03.2015 року сформованої АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Філія «Центральне регіональне управління», 10.02.2015 року [PERSON] було нараховано та видано проценти за договором №4907/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік». 19.02.2015 року, 20.02.2015 року та 24.02.2015 року повернуто грошові кошти з рахунку [PERSON] на вимогу згідно депозитного вкладу на загальну суму 2 000 гривень, залишок неповернутих коштів склав 23 000 гривень, які відповідач у добровільному порядку не повертає, чим порушує умови договору банківського вкладу. Згідно довідки виданої АТ «Банк «Фінанси та Кредит», залишок коштів станом на 21.04.2015 року на поточному рахунку відкритому у відділенні №27 Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ім'я [PERSON] - 23 000 гривень, в період з 05.02.2014 року по 09.02.2015 року включно відсоткова ставка за даним договором становила 21,5 % річних. Згідно ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Як слідує зі змісту положень ч.2 та 5 ст.1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. В силу ч. 2 ст. 1066 ЦК України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Відповідно до змісту ст. ст. 526, 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання можливості вкладнику використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-140 цс13 від 25 грудня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Оцінивши зібрані у справі докази та зв'язок їх у сукупності, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо неповернення коштів позивачеві за договором банківського вкладу, суперечать діючому законодавству, оскільки відповідачем не доведено факту обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами належними позивачеві, а відтак вказують на порушення прав позивача зі сторони відповідача, тому підлягають захисту в судовому порядку шляхом стягнення коштів за договором банківського вкладу із відповідача на користь позивача. Зібрані у справі докази підтверджують, що сума неповернутого позивачеві вкладу становить 23 000 гривень, розмір нарахованих процентів згідно розрахунку за договором банківського вкладу від 30 січня 2013 року станом на 24.04.2015 року складає (23 000 х 21,5% /365 х 74) - 1002,55 гривень. Таким чином сума вкладу разом з нарахованими процентами становить 24 002,55 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних від простроченої суми за даним позовом склали 139,89 гривень (23 000 х 3%/365 х 74). Розрахунок індексу інфляції за період з 11.02.2015 року по 24.04.2015 року склав 3 834,65 гривень (23 000 х 1,167). Таким чином, загальна сума, яка підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача станом на 24.04.2015 року складає 27 977, 09 гривень. За таких обставин суд дійшов до переконання, що обставини наведені у позовній заяві знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами, вимоги ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому позов підлягає до задоволення у заявленому обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами ст.88 ЦПК України, у даному випадку в разі повного задоволення позовних вимог суд присуджує до стягнення з відповідача в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору 279,77 гривень, оскільки позивач при пред'явлені позову був звільнений від сплати судового збору відповідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 7 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Також з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 60 гривень - витрати, пов'язані з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи відповідно до п.5 ч.1 ст.79 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. 526, 530, 610, 625, 1058, 1060, 1061 ЦК України,

Outcome: approved