Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання [PERSON] такою, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що позивачу на підставі договору дарування від 19.11.2003 року, належить квартира [ADDRESS] , в якій зареєстрована його онука - відповідач по справі. [PERSON] за вказаною адресою, не проживає понад п`ять років, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в її квартирі не має. Таким чином, реєстрація відповідача створює позивачу перешкоди в користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Ухвалою від 31.08.2020 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, надав свої повноваження представнику, який подав заяву, про те що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала заяву, про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що судовий розгляд справи можливо здійснити на підставі наявних у справі матеріалів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі договору дарування квартири від 19.11.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В. за реєстровим №441, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради станом на 25.08.2020 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до письмових пояснень, наданих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідач більше п`яти років не проживає разом з [PERSON] в квартирою [ADDRESS] . Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до ЗУ від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379,382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вказане, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником майна, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним їй майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже в зв`язку з задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 840,80 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі ст. ст. 316, 317, 321, 355, 369, 391,405 ЦК України,

Outcome: approved