Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що він працював в ТОВ з ІІ „Лігал" з 01.01.2012 року по 15.11.2012 рік та був звільнений. З липня 2012 року на підприємстві не виплачувалась заробітна плата. На час звільнення відповідач не провів з ним розрахунок по заробітній платі. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 23980 грн. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, заперечень до позовної заяви не надав, тому, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], перебував у трудових відносинах з ТОВ з ІІ „Лігал". Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі на день звільнення складає: 23980грн., у т. ч. за липень 2012р. - 4900 грн., за серпень 2012р. - 6570грн., за вересень 2012р. - 7875грн., за жовтень 2012р. - 4635 грн. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується... Кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче визначеної законом… Право на своєчасне отримання винагороди за працю захищається законом». Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, який не перевищує 14 календарних днів. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Суд визнає бездіяльність відповідача, а саме не виплату заробітної плати, незаконною, такою що порушує конституційне право [PERSON] на своєчасне отримання винагороди за працю. Аналізуючи позовні вимоги із існуючими доказами у сукупності, беручи до уваги відсутність заперечень з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, як законний та обґрунтований. На підставі викладеного,

Outcome: approved