Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним, [PERSON] , право власності на 1/7 частину житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 97,5 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] . Померла була власницею 1/7 частини житлового будинку в [ADDRESS] . З часу смерті [PERSON] спадщину ніхто не прийняв та не претендував на неї. Позивач стверджує, що він безперешкодно, добросовісно та відкрито володіє вказаним майном померлої з моменту смерті [PERSON] до моменту звернення до суду, тобто протягом більше 10 років, інших володільців вказаного майна не має, а тому має всі підстави для визнання права власності за набувальною давністю, у зв`язку з чим і звернувся до суду із зазначеним позовом. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник Васильківської міської ради в судове засідання не з`явився, надавши заяву про слухання справи за його відсутності, щодо задоволення позову не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності 6/7 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 12 листопада 1996 року серії ААА № 962766 виданого старшим державним нотаріусом другої Васильківської державної нотаріальної контори. [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] з 9 липня 1977 року, що підтверджується відміткою в паспорті про реєстрацію та записами в будинковій книзі для прописки громадян. Як вбачається з довідки депутата Васильківської міської ради від 24 вересня 2020 року [PERSON] постійно проживає в [ADDRESS] , постійно обслуговує будинок, сплачує комунальні послуги та доглядає за присадибною ділянкою. Інших осіб які б претендували на 1/7 частину будинку не встановлено. Крім того з фіскальних чеків та розрахункових книжок вбачається, що [PERSON] постійно сплачує комунальні платежі за домоволодіння по [ADDRESS] . Таким чином, судом достовірно встановлено, що батьку позивача [PERSON] належало на праві приватної власності 1/7 частина житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 1988 року виданого Васильківською міською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 1282 та 5/7 частини вказаного будинку на підставі договору дарування укладеного між [PERSON] та [PERSON] 8 червня 1971 року. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28.12.1988 року виданого Васильківським міським відділом РАГСУ. Після смерті останнього, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 жовтня 1989 року виданого Васильківською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 1-4337 право власності на 6/7 частин житлового будинку по [ADDRESS] набула дружина покійного [PERSON] . На сьогодні 6/7 частин вказаного житлового будинку належить позивачу - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 листопада 1996 року серії ААА № 962766 виданого старшим державним нотаріусом другої Васильківської державної нотаріальної контори (а.с. __). Спірна 1/7 частина вказаного домоволодіння належала [PERSON] , яка померла [INFO] . Як вбачається з копії спадкової справи № 371 заведеної Васильківською державною нотаріальною конторою Київської області спадкоємці які б претендували на майно померлої [PERSON] відсутні. За змістом ч. 1 ст. 15, ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. У ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів`які перебувають у власності, не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 2 п. 9 постанови N 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. За змістом ст. 344 ЦК України набувальна давність - це спосіб отримання права власності на нерухоме або рухоме майно особою, яка не є власником такого майна, але добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим майном як своїм власним протягом визначених законом строків, зокрема, щодо нерухомого майна протягом - десяти років, щодо рухомого майна - протягом п`яти років. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, для ухвалення судом рішення про визнання за особою права власності на чуже майно за набувальною власністю, суд повинен встановити наявність чотирьох необхідних умов: 1) добросовісність володіння особою чужим майном; 2) відкритість володіння нею цим майном; 3) безперервність володіння майном; 4) володіння майном протягом встановленого законом строку (нерухомим майном - десять років, рухомим майно - п`ять років). Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини справи, враховуючи, що позивач добросовісно користується спірним нерухомим майном, відкрито та безперервно більше десяти років фактично володіє вказаним житловим будинком, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на 1/7 частину житлового будинок з надвірними спорудами, загальною площею 95,7 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] який належав померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Васильківською нотаріальною конторою 6 березня 1957 року номер 1159 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved