Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. На обґрунтування позовних вимог в заяві зазначив, що 03.01.2008 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладений договір оренди земельної ділянки, площею 4,89 га кадастровий номер 4820686500:01:000:0640 (з урахуванням уточнення кадастрового номеру земельної ділянки представником позивача під час розгляду справи), розташованої на території Явкинської сільської ради Баштанського району, що належить відповідачу на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №614068. Договір було укладено строком на 10 років та зареєстровано Баштанським районним відділом Миколаївської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» 11.04.2008 року за № 040800601144. 10.04.2017 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено додаткову угоду до вищевказаного договору оренди земельної ділянки, яким було узгоджено строк дії договору на 20 років. При зверненні позивача до реєстраційної служби з питання реєстрації додаткової угоди реєстратором було відмовлено у здійсненні цього по тій причині, що 20.06.2017 року між відповідачами було укладено договір оренди цієї самої земельної ділянки, який 03.07.2017 року було зареєстровано державним реєстратором Березнегуватської райдержадміністрації [PERSON] На думку позивача укладений між відповідачами договір оренди земельної ділянки є недійсним, оскільки укладений до закінчення дії договору укладеного 03.01.2008 року між ним та відповідачем [PERSON], порушує його права та укладений з порушенням законодавства. На підставі викладеного позивач просив ухвалити рішення, яким визнати недійсний договір оренди земельної ділянки, укладений 20.06.2017 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло». Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі, при цьому не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином (рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням). Від відповідача до суду відзиву на позов не надходило. Представник відповідача ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» до суду не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином (рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням). Від відповідача до суду відзиву на позов не надходило. Третя особа - державний реєстратор [PERSON] до суду не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином (рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням). Враховуючи наведене, з урахуванням положень ст.ст. 280,281 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи (копію договору оренди землі від 03.01.2008 року; копію додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 11.04.2008 року; копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №614068; Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.07.2017 року; копію рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 18.10.2017 року; Витяг з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; копію наказу Фермерського господарства «Володимир» від 10.08.1998 року № 1; копію реєстраційної справи №1300387948206; копію додаткової угоди до договору оренди землі від 03.01.2008 року), суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що відповідачу [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №614068 належить земельна ділянка для ведення товарного сільського господарського виробництва площею 4,89 га (кадастровий номер 4820686500:01:000:0640), яка розташована в межах території Явкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області. 03.01.2008 року між [PERSON] (орендодавець) та Фермерським господарством «Володимир» (орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець передав орендарю в строкове платне користування належну йому вищевказану земельну ділянку строком на 10 років. Вказаний договір зареєстровано Баштанським районним відділом Миколаївської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.04.2008 року за № 040800601144. 10.04.2017 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено додаткову угоду до вищевказаного договору оренди земельної ділянки, яким було узгоджено строк дії договору на 20 років. З наявного в матеріалах справи Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 13.07.2017 року (а.с.7) та копії реєстраційної справи №1300387948206 (а.с.32-35) вбачається, що 20.06.2017 року між [PERSON] (орендодавець) та ТОВ «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» (орендар) було укладено договір оренди землі площею 4,89 га кадастровий номер 4820686500:01:000:0640 строком на 10 років. Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК Українив становлено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. В силу вимог ч.1 ст. 15 та п. 2 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокреема, визнання правочину недійсним. Також п."в" ч.3 ст. 152 ЗК України передбачено, що \~захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спірні правовідносини регулюються Законом України\~«Про оренду\~землі» (в редакції, чинній на час укладення договору оренди). Відповідно до ч. 1 ст.\~2\~Закону України\~«Про оренду\~землі» відносини, повязані з орендою землі, регулюються\~Земельним кодексом України,\~Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно з ч. 1ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 3 ст.\~640\~ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору оренди), договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Статтями 14,18,20\~Закону України\~«Про оренду\~землі» (в редакції, чинній на час укладення договору оренди) визначено, що договір оренди укладається у письмовій формі і набуває чинності після його державної реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права. На час укладення договору оренди землі діяв Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 2073 від 25 грудня 1998 року, а відповідно до Указу Президента України № 134/2003 від 17 лютого 2003 року «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру», який в силу ст.\~106\~Конституції України є обов'язковим до виконання на території України, на Державний комітет України по земельним ресурсам покладено обов'язок щодо здійснення у складі державного земельного кадастру реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди земельних ділянок. Не зареєстрований у встановленому законом порядку договір не є укладеним. Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. З матеріалів справи вбачається, що договір оренди земельної ділянки від 03 січня 2008 року укладений у письмовій формі та пройшов відповідну державну реєстрацію передбачену діючим на той час законодавством України. Згідно з ч. 1ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України в Постанові № 6 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4,10 та 203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Статтею 24\~Закону України\~«Про оренду\~землі» передбачено, що орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. В порушення вказаного обов'язку відповідач [PERSON] уклав договір оренди земельної ділянки, яка на той момент вже була об'єктом права оренди іншої особи. Суд констатує, що вказаними діями відповідача було порушено право позивача самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, яке передбачене абз. 1 ч. 1 ст. 25 Закону та ст. 93 Земельного кодексу України. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки укладений відповідачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» є таким, що порушує вказане право позивача на користування земельною ділянкою, суперечить нормам Цивільного та Земельного кодексів України, а також Закону України\~«Про оренду\~землі» в частині забезпечення принципів непорушності, правомірності та обов'язковості договорів оренди землі, які укладені з дотриманням необхідних вимог, а також порушує право позивача на продовження оренди спірної земельної ділянки, з урахуванням того, що 10.04.2017 року між позивачем та [PERSON] було досягнуто домовленості щодо продовження строку дії договору на 20 років (а.с.52). Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідачами [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-торгівельна фірма «Агро-Діло» при укладенні договору оренди землі у червні 2017 року не були дотримані вимоги статті 203 Цивільного кодексу України. Враховуючи вищенаведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного ст.ст.\~203,\~215 ЦК України,

Outcome: approved