Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що рішенням Селидівської міської ради їй надано в користування земельну ділянку за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Перемоги, 83-а. Вона згідно робочого проекту (паспорту привязки) розпочала будівництво торгового павільйону на вказаній земельній ділянці, яке було закінчено у вересні 2017 року. Торговий павільйон є одно поверхневою нежитловою капітальною будівлею загальною площею 46,0 кв.м. Селидівське БТІ видало технічний паспорт на вказану будівлю. При будівництві було допущено порушення архітектурних норм в частині того, що будівництво було розпочато та закінчено без підготовки вихідних даних на проектування. Вважає, що вказане нерухоме майно підпадає під поняття самочинного будівництва. Просить визнати за ним право власності на дане нерухоме майно. Крім того, позивач та відповідач [PERSON] уклали письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке побудоване на землях Селидівської міської ради. Вона сплатила за це гроші, але [PERSON] відмовляється нотаріально посвідчити договір. Вважає, що між ними погоджено всі істотні умови договору, тому просить визнати укладений договір дійсним та визнати право власності на придбане майно. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник Селидівської міської ради в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить винести рішення на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши надані докази й матеріали справи та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Рішенням Селидівської міської ради від 19.04.2017 року № 7/19-642 надано дозвіл фізичній особі-підприємцю [PERSON] на установку тимчасової споруди (торговельного павільйону) для провадження підприємницької діяльності по вул. Перемоги (біля буд. № 83) в м. Селидовому. Договором від 20.04.2017 року № 187, укладеному між Селидівською міською радою та [PERSON], встановлений особистий строковий сервітут на розміщення тимчасової споруди. Відповіддю відділу архітектури та буд вільного контролю Селидівської міської ради від 02.10.2017 року № 10-10/102 повідомлено, що павільйон по вул. Перемоги (колишня вул. Леніна) має поштову адресу: Донецька область, м. Селидове, вул. Перемоги, буд. № 83-а. Довідкою Селидівського БТІ від 05.10.2017 року № 456 повідомлено, що нежитлова будівля, торговельний павільйон, загальною площею 46,0 кв.м., за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Перемоги, буд. 83-а, належить [PERSON] та має наступні технічні показники: фундамент та цоколь: цегла; поли: цеглова основа; двері: металеві; перекриття: металева конструкція; кровля: односкатна; вікна металопластик та є одно поверхневою капітальною спорудою. Згідно технічного паспорту нежитлова будівля, торговельний павільйон, загальною площею 46,0 кв.м. за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Перемоги, буд. 83-а, належить [PERSON]. Згідно\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст прав власності становлять три складові (ст. 317 ЦК України): право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Володіння майном - юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певний зиск та вигоду. Право розпорядження - це можливість власника установлювати, змінювати та припинити існування майна. Відповідно до ч. 2\~ст. 325 ЦК України\~фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) обєкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що обєкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому обєкті нерухомості. В судовому засіданні встановлено та підтверджене належними доказами, що земельна ділянка була надана позивачу на підставі рішення міської ради, проект будівництва був узгоджений з міською радою, але позивачем будівництво було розпочато та закінчено без підготовки вихідних даних на проектування, тому позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. Вирішуючи вимогу про визнання договору дійсним та визнання права власності, суд виходить з наступного. Відповідно до письмового договору купівлі-продажу будівлі, гараж на три бокси від 01.09.2017 року, укладеного між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), продавець передав покупцю нерухоме майно: будівлю, гараж на три бокси Г-1, загальною площею 118,7 кв.м., за адресою: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Козацька (колишня Красноармійська), будинок 14-а в особисту приватну власність, а покупець сплачує за неї обумовлену грошову суму. Відповідно до акту прийому-передачі від 01.09.2017 року, який є додатком № 1 до укладеного договору купівлі-продажу, продавець передав нерухоме майно: будівлю, гараж на три бокси Г-1, загальною площею 118,7 кв.м., за адресою: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Козацька (колишня Красноармійська), будинок 14-а, а покупець прийняв дане майно та сплатив продавцю 21\~000,00 грн. У відповідності до\~ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачкою в позовній заяві на обґрунтування своїх вимог. Згідно ч. 4\~ст. 174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода виконана повністю або частково однією із сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд за вимогою сторони, що виконала угоду, вправі визнати угоду дійсною. Таким чином, суд, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні не встановлено порушень закону при їх укладенні, а відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного договору. На підставі викладеного та

Outcome: approved