Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Ониськівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , якому належала земельна ділянка, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Ониськівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, площею 2,6253 га, кадастровий номер: 4823983100:01:000:0211, власником якої була його мати - [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] прийняв цю спадщину, але не оформив спадкових прав. Крім прийнятої ним, після смерті [PERSON] , у спадщину земельної ділянки йому особисто також належала земельна ділянка, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, площею 2,6339 га, кадастровий номер: 4823983100:01:000:0212. Посилаючись на те, що вчасно та належним чином прийняла спадщину після смерті чоловіка, проте в органах нотаріату, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, так як втрачені оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, позивач просила про задоволення позовних вимог. В підготовче засідання сторони не з`явились. Від позивача до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Ониськівської сільської ради письмовим клопотанням, просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Ониськівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 12 березня 2002 року. Згідно довідки Ониськівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області №516 від 12 листопада 2019 року останнім постійним місцем проживання [PERSON] було [ADDRESS] , на день її смерті разом з нею постійно проживали син - [PERSON] та невістка - [PERSON] . Відповідно до даних архівної копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] 011359, виданого Ониськівською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області 06 квітня 2001 року, витягу з Державного земельного кадастру №НВ-4809695832020 від 04 червня 2020 року [PERSON] належала земельна ділянка, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Ониськівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, площею 2,6253 га, кадастровий номер: 4823983100:01:000:0211. Із даних довідки Кривоозерської держнотконтори від [INFO] 2020 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області 11 травня 2012 року [PERSON] помер [INFO] . Згідно даних копії спадкової справи №46/2020, заведеної Кривоозерською держнотконторою після смерті [PERSON] , який помер [INFO] позивач прийняла спадщину його після смерті, в порядку визначеному ч.3 ст.1268 ЦК України, інші спадкоємці першої черги відмовились від своїх часток у спадщині на користь позивачки. Приписами ст.1218, ч.3 ст.1296 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином судом встановлено, що день смерті [PERSON] , 1953 року народження, який помер [INFO] йому належало наступне майно, яке він успадкувала після смерті своєї матері - [PERSON] , 1926 року народження, померлої [INFO] : -\~земельна ділянка,\~площею 2,6253\~га,\~кадастровий номер: 4823983100:01:000:0211, розташована в межах території Ониськівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належна [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І [NUMBER] МК [NUMBER] 011359, виданого Ониськівською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області 06 квітня 2001 року. Крім того\~ [PERSON] \~особисто,\~на підставі\~державного акту\~на право\~власності на\~земельну ділянку\~серії І [NUMBER] \~№011360,\~виданого Ониськівською\~сільською радою\~Кривоозерського району\~Миколаївської області\~06\~квітня 2001\~року належала:\~земельна ділянка,\~площею 2,63399\~га,\~кадастровий номер: 4823983100:01:000:0212, розташована в межах території Ониськівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В оформленні спадкових прав на земельні ділянки у нотаріальному порядку позивачу відмовлено, так як відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно. Відповідно до положень ст.328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Відповідно до положень ст.1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно з\~положеннями ст.131\~ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. У відповідності до нормативних положень статей 1216, 1218, 1222, 1268 Цивільного кодексу України право власності спадкодавця на нерухоме майно переходить до його спадкоємців, яким є позивач. Стаття 1\~Цивільного процесуального\~кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, держава, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем за законом, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких він є. Враховуючи досліджені обставини справи, з урахуванням норм європейського законодавства, суд приходить до висновку у необхідності задоволення позову в повному обсязі, оскільки таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved