Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача 70395.55грн збитків, завданих пошкодженням автомобіля «Тойота Авенсіс» д/н [NUMBER], 1800.00 грн витрат на проведення експертного дослідження щодо визначення розміру збитків, та 1062.40 грн судового збору, сплаченого ним під час подання позову. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 24 січня 2018 року приблизно о 08-00 за адресою: м.Камянське, вул.М.Лисенка, в районі будинку №55 відбулось зіткнення автомобіля «Тойота Авенсіс», д.н.з. [NUMBER] (vin SB1BG76L50EO72611) власником якого є позивач [PERSON], під керуванням водія [PERSON], та іншого автомобіля [NUMBER] (водій [PERSON], відповідач). В результаті зіткнення вказаних транспортних засобів, автомобілю «Тойота Авенсіс», д.н.з. [NUMBER], власником якого є позивач, було заподіяно значних матеріальних пошкоджень. Також позивач посилається на те, що відповідно до примітки ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення Особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до\~Закону\~України\~"Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Беручи до уваги те, що водій автомобіля [NUMBER] [PERSON] свою провину повністю визнав, заперечень щодо обставин її скоєння не існувало, учасники дорожньо-транспортної пригоди (за пропозицією відповідача) скористались своїм правом передбаченим п.33.2. ст.33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.124 КУпАП, та склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 24.01.2018 року. В подальшому позивач в порядку встановленому Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулась до ПАТ СК «Країна» (страховика відповідача) задля отримання страхового відшкодування, і як було зясовано під час судового розгляду, 22.05.2018 року, тобто вже після відкриття провадження у справі ПАТ СК «Країна» здійснило страхову виплату на користь позивача у сумі 50тис.грн. 00коп. Як зазначає позивач, одночасно зі зверненням до страховика, позивач намагався у досудовому порядку врегулювати з відповідачем питання щодо відшкодування заподіяних збитків, телефонував йому неодноразово, запрошував на проведення огляду пошкодженого під час ДТП автомобіля, тощо, однак спроби мирного (досудового) врегулювання цього питання виявилися марними, відповідач уникав зустрічей, та прямих відповідей. З метою визначення розміру заподіяного під час дорожньо-транспортної пригоди збитку, позивач звернувся до судового експерта [PERSON] Згідно висновку експерта №1803/18/18 автотоварознавчої експертизи щодо визначення вартості матеріальної шкоди, заподіяної власнику КТЗ, від 14.03.2018 року, вартість відновлювального ремонту (з урахуванням коефіцієнту зносу) КТЗ «Тойота Авенсіс» д.н.з. [NUMBER], пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди (за вирахуванням ПДВ), складає 120395.55грн. Відповідно до п.1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 17.11.2011 року №698, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 07.12.2011 року №1412/20150 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України», у випадку складання учасниками дорожньо-транспортної пригоди повідомлення про цю пригоду, максимальний розмір страхової виплати не може перевищувати 50тис. грн. Відтак, за розрахунком позивача ціна позову у відповідності до ст.1194 ЦК України складається з різниці між заподіяним збитком та страховим відшкодуванням, тобто 120395.55грн 50000.00грн = 70395.55грн. Під час судового розгляду позивач через свого представника в судових засіданнях позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач та його представник під час судового розгляду проти задоволення позову заперечували, просили суд повністю відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач та його представник посилались на те, що на місце пригоди не викликався аварійний (страховий) комісар, який на думку відповідача повинен був оглянути автомобіль позивача; автомобіль позивача не оглядав представник (або експерт) страхової компанії; посилається на те, що автомобіль позивачки під час огляду його судовим експертом [PERSON] на собі мав дефекти експлуатації; посилається на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у відповідності до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відтак відшкодування заподіяних ним збитків має здійснювати виключно страховик, з яким він уклав поліс; припускає, що автомобіль з дати ДТП (24.01.2018р.) по дату його огляду судовим експертом [PERSON] (26.02.2018 року) міг потрапити у іншу дорожньо-транспортну пригоду; заперечує правильність складання судовим експертом [PERSON] свого висновку експерта №1803/18/18 автотоварознавчої експертизи щодо визначення вартості матеріальної шкоди заподіяної власнику КТЗ від 14.03.2018 року; вважають, що у випадку якщо позивач відремонтувала належний їй автомобіль, то вона має право на зовсім інші види виплат, якщо доведе їх правомірність. Крім того відповідач заперечує проти стягнення з нього судових витрат: витрат на правову допомогу адвоката та витрат по сплаті судового збору. При цьому суд враховує, що жодних доказів відповідно до ч.5 ст.178, ч.1 ст.191 ЦПК України відповідачем до відзиву не додано; не було їх подано і протягом усього розгляду справи; заперечення відповідача проти позову ґрунтуються виключно на матеріалах справи, у яких містяться докази надані позивачем та його представником. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Іншими словами доказування може ґрунтуватись у тому числі і на правових презумпціях, які є елементами правової реальності. При цьому статтями\~12,\~81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, стосовно доказової діяльності (подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості), сторони, треті особи та їх представники) наділені рівними правами, чого не можна сказати про сукупність наданих їм обовязків. Брати участь у доказовій діяльності можуть всі особи, які беруть участь у справі, однак доказування кожної обставини, що має значення для ухвалення рішення у справі, в силу закону стає обовязком певного субєкта, що цілком узгоджується з приписами ч.1 ст.49 ЦПК за якою «сторони користуються рівними процесуальними правами». Таким чином тягар доказування певних обставин що входять до предмета доказування у справі, в силу закону стає обовязком певного субєкта. При цьому згідно ч.2 ст.13 ЦПК України Збирання доказів у цивільних справах не є\~обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом\~недієздатними\~чи\~дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи заявлені позивачем вимоги, визначаючи їх правову природу, суд приходить до висновку що вимоги про стягнення збитків відповідно до ст.ст.22, 1192 ЦК України, з урахуванням конкретних зясованих судом обставин справи, відносяться до деліктних правовідносин, тобто позивачем порушується питання про стягнення позадоговірної деліктної шкоди (збитків). Таким чином і рішення суду має базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, та оскільки вимоги про стягнення збитків входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. При цьому суд виходить з того, що ч.2 ст.1166 ЦК у цивільному провадженні (на відміну від кримінального провадження) існує презумпція вини заподіювача шкоди, якщо ним не доведено протилежного. Аналізуючи матеріали справи та подані сторонами на засадах змагальності докази, зокрема й повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 24.01.2018 року (а.с.20), підписану у тому числі безпосередньо відповідачем (що ним визнано), враховуючи відсутність будь-яких доказів які б спростовували вину відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, суд у відповідності до положень ч.2 ст.13, ст.ст.12, 81, 264-265 ЦПК України критично оцінює заперечення відповідача з цього приводу, та приходить до висновку про доведеність вини відповідача у заподіянні ним збитків позивачу під час дорожньо-транспортної пригоди від 24.01.2018 року. Як було встановлено судом під час допиту як свідка [PERSON], який керував транспортним засобом «Тойота Авенсіс» д.н.з. [NUMBER] під час дорожньо-транспортної пригоди від 24.01.2018 року ініціатива щодо складання учасниками пригоди повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 24.01.2018 року виходила від відповідача [PERSON]; наступного ж дня після дорожньо-транспортної пригоди 25.01.2018 року автомобіль позивача «Тойота Авенсіс» д.н.з. [NUMBER] перебував на ремонті ТОВ фірми «[PERSON], ЛТД» що цілком узгоджується із наявним в матеріалах справи листом ТОВ фірми «[PERSON], ЛТД» від 29.10.2018 року №841 (а.с. 128), відтак суд у відповідності до положень ч.2 ст.13, ст.ст.12, 81, 264-265 ЦПК України критично оцінює заперечення відповідача щодо можливого перебування автомобіля позивача за період після дорожньо-транспортної пригоди до 26.02.2018 року у іншій дорожньо-транспортній пригоді, як такі, що ґрунтуються на припущеннях, та не підтверджені жодними доказами. Крім того суд враховує, що висновок судового експерта №1803/18/18 автотоварознавчої експертизи щодо визначення вартості матеріальної шкоди заподіяної власнику КТЗ від 14.03.2018 року [PERSON] (а.с. 122) містить відповідь на питання яким є розмір матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Тойота Авенсіс» д.н.з. [NUMBER], пошкодженого в результаті ДТП від 24.01.2018 року; лист-відповідь судового експерта [PERSON] на адвокатський запит від 23.10.2018 року свідчать про те, що зафіксований в\~протоколі огляду\~транспортного засобу\~від 26.02.2018\~року перелік\~пошкоджень,\~та складена\~на підставі\~цього протоколу\~ремонтна калькуляція\~необхідних відновлювальних\~робіт автомобіля\~«Тойота Авенсіс»\~д.н.з.\~АЕ 3058ЕХ,\~не містить\~у собі\~жодних аварійних\~пошкоджень,\~які не\~були наслідком\~вказаної дорожньо-транспортної\~пригоди. Відтак суд у відповідності до положень ч.2 ст.13, ст.ст.12, 81, 264-265 ЦПК України відхиляє заперечення відповідача щодо невідповідності пошкоджень наведених у протоколі огляду транспортного засобу «Тойота Авенсіс» д.н.з. [NUMBER] від 26.02.2018 року реальним пошкодженням які на думку відповідача були заподіяні під час дорожньо-транспортної пригоди від 24.01.2018 року, оскільки такі заперечення не підтверджені жодними доказами, зокрема суду не надано іншого звіту (висновку) експерта або субєкта оціночної діяльності; суд також виходить з того, що відповідач запрошувався на огляд транспортного засобу «Тойота Авенсіс» д.н.з. [NUMBER], однак з наданих ним під час судового засідання пояснень щодо причин неявки, останній повідомив, що сприйняв його виклик на огляд автомобіля «Тойота Авенсіс» д.н.з. [NUMBER] як особисту погрозу; суд також враховує, що висновок судового експерта №1803/18/18 автотоварознавчої експертизи щодо визначення вартості матеріальної шкоди заподіяної власнику КТЗ від 14.03.2018 року [PERSON] складено у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затв. спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду держмайна від 24.11.2003 №142/5/2092, тобто складений компетентною особою, яка має відповідні дозволи та кваліфікацію для надання відповідей на поставлені питання, будь-яких інших доказів на спростування розміру збитків, визначеного вказаним висновком, відповідачем не надано. При цьому суд під час вирішення цього питання у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України враховує усталену практику Верховного Суду викладену ним у постановах від 29.10.2018 року (справа № 338/656/16-ц, провадження № 61-19710св18, від 26.11.2018 року (справа № 686/6047/16-ц, провадження № 61-33477св18), від 06.09.2018 року (справа № 487/1637/15-ц, провадження № 61-7871св18), від 13.12.2018 року, (справа № 344/15998/15-ц, провадження № 61-20010св18), тощо. Суд відхиляє також заперечення відповідача щодо того, що збитками в даному випадку слід вважати фактично понесені позивачем під час ремонту витрати на ремонт автомобіля «Тойота Авенсіс» д.н.з. [NUMBER], адже, по-перше, жодних первинних документів які б підтверджували повноту проведення ремонтних робіт, їх інший ніж зазначено у висновку експерта обсяг, їх вартість, їх повноту матеріали справи не містять; при цьому суд виходить з того, що згідно ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів не обовязком суду. Стороною відповідача не надано доказів відповідних звернень задля доведення своїх заперечень, та під час розгляду справи у суді не заявлялось будь-яких клопотань з цього приводу. В матеріалах справи міститься лист Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України від 26.02.2018 року (а.с. 22) за змістом якого у компетентного органу відсутня інформація щодо участі автомобіля «Тойота Авенсіс» д.н.з. [NUMBER] яким би керували позивач [PERSON], [PERSON] а також інші особи у дорожньо-транспортних пригодах; по-друге, в ході допиту свідка [PERSON], останній повідомив суду про те, що автомобіль дійсно перебував на ремонті, і його саме частково відремонтовано. Зазначений свідок також повідомив суду про те, що станом на дату ДТП від 24.01.2018 року автомобіль «Тойота Авенсіс» д.н.з. [NUMBER] не мав жодних невідремонтованих пошкоджень, тобто був повністю справний; усі пошкодження були отримані виключно внаслідок ДТП від 24.01.2018 року. При цьому навіть якщо допустити факт часткового ремонту автомобіля позивача, то сам по собі факт часткового ремонту автомобіля «Тойота Авенсіс» д.н.з. [NUMBER], визначення розміру завданої позивачу майнової шкоди на підставі висновку судового експерта №1803/18/18 автотоварознавчої експертизи щодо визначення вартості матеріальної шкоди заподіяної власнику КТЗ від 14.03.2018 року [PERSON] є правильним, та таким що підтверджується матеріалами справи, а не припущеннями. При цьому суд у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України враховує усталену практику Верховного Суду викладену ним, наприклад, у постанові від 06.09.2018 року (справа № 487/1637/15-ц, провадження № 61-7871св18), постанові від 26.11.2018 року (справа №686/604/16-ц). При цьому згідно правових позицій Верховного Суду викладених у постановах від 25.04.2018 року (справа №760/5618/16-ц, провадження №61-4463св18), від 16.01.2018 року (провадження №61-1836св17), від 28.02.2018 року (провадження №61-134св18), тощо, за якими відповідно до ст.22 ЦК України збитками є витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто такі дії, які настануть у майбутньому; сама по собі відсутність розрахункового документа за проведене відновлення транспортного засобу (ремонт) не є підставою для звільнення відповідача від виконання обовязку та відшкодування реальних витрат, які зазнав позивач відповідно до ст.22 ЦК України. Як було зясовано судом, позовні вимоги щодо стягнення збитку у сумі 70395.55грн складаються у відповідності до ст.1194 ЦК з різниці між розміром заподіяного збитку (визначеного судовим експертом з урахуванням зносу та без ПДВ у розмірі 120395.55грн) та страховим відшкодуванням у розмірі 50тис.грн. Відтак судом відхиляються заперечення відповідача щодо того, що розмір заподіяного під час ДТП збитку має бути повністю відшкодовано ПАТ СК «Країна», оскільки у випадку складання учасниками пригоди повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, у відповідності до п.1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 17.11.2011 року №698, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 07.12.2011 року №1412/20150 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» складає не 100тис.грн, а 50тис.грн. Зазначений розмір страхового відшкодування (50тис.грн) було сплачено позивачу вже після подання ним позову та відкриття провадження у справі, а саме 22.05.2018 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 124). Факт виплати ПАТ СК «Країна» позивачу страхового відшкодування у максимально допустимому в даному випадку розмірі, на думку суду свідчить про відсутність зі сторони страховика будь-яких заперечень, відтак суд критично оцінює заперечення відповідача щодо того, що автомобіль позивачки нібито не оглядався представником страхової компанії, та характер пошкоджень визначених страховиком не відповідає характеру пошкоджень визначених судовим експертом [PERSON] у висновку експерта №1803/18/18 автотоварознавчої експертизи щодо визначення вартості матеріальної шкоди заподіяної власнику КТЗ від 14.03.2018 року. Відповідачем всупереч ч.2 ст.13, ст.ст.12, 81 ЦПК України не надано на підтвердження вказаних обставин жодних доказів, відтак суд розцінює такі заперечення як припущення. Щодо заяви представника відповідача про повернення йому певного майна (запчастин) які лишилися після ремонту автомобіля «Тойота Авенсіс» д.н.з. [NUMBER] (а.с. 139), та які мають певну цінність, суд виходить з наступного. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) викладено в новій редакції, відтак справа розглядається за правилами чинного процесуального закону. Чинний процесуальний закон чітко розрізняє (розмежовує) заяви по суті (ч.2 ст.174 ЦПК України) та заяви з процесуальних питань (ст.182 ЦПК України). При цьому згідно ч.1 ст.174 ЦПК України При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Таким чином вимоги майнового характеру виходячи з чинного процесуального закону не можуть бути викладені у заявах з процесуальних питань, а можуть бути викладені виключно у заявах по суті. При цьому виходячи з глави І та ІІІ розділу ІІІ чинного процесуального закону, такі заяви по суті (окрім позову) подаються виключно на стадії підготовчого провадження. Заява представника відповідача про повернення йому певного майна (запчастин) які лишилися після ремонту автомобіля «Тойота Авенсіс» д.н.з. [NUMBER] є в розумінні ч.1 ст.174 ЦПК України вимогою майнового характеру, яка подана вже після закриття підготовчого провадження згідно ухвали суду від 06.09.2018 року, та яка не відповідає вимогам, які встановлюються до заяв по суті; заяв про продовження процесуальних строків для подання заяв чи доказів відповідачем та його представником не заявлено; крім того відзив на позову заяву від 08.08.2018 року не містить вимоги про повернення (передачу) відповідачу певного майна (запчастин) які лишилися після ремонту автомобіля «Тойота Авенсіс» д.н.з. [NUMBER]. Крім того, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заява представника відповідача про повернення йому певного майна (запчастин) які лишилися після ремонту автомобіля «Тойота Авенсіс» д.н.з. [NUMBER] всупереч ч.1 ст.13 ЦПК України не містить конкретизації вимоги: так відповідачем не зазначено конкретного переліку майна, яке він просить передати йому, з чого воно конкретно складається, яке конкретно майно має на думку відповідача певну цінність, та якими наданими учасниками справи доказами це підтверджується; згідно положень процесуального закону суд не може перебирати на себе права та функцію сторони (в даному випадку відповідача який заявляє вимоги майнового характеру) у справі. При цьому під час судового засідання судом у відповідності до ч.5 ст.12 ЦПК України розяснювалось відповідачу та його представнику необхідність такої конкретизації (деталізації) його вимог, однак останній діючи на власний розсуд не скористався таким правом. Відтак заява представника відповідача про повернення йому певного майна (запчастин) які лишилися після ремонту автомобіля «Тойота Авенсіс» д.н.з. [NUMBER] не може бути судом задоволена, та залишається без розгляду. Відповідно до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обовязковим у випадку визначення розміру заподіяних збитків. Крім того у відповідності до п.2 ч.2 ст.133 ЦПК України витрати повязані із залученням експертів та проведенням експертизи належать до судових витрат, право на відшкодування яких прямо передбачено ст.ст.139, 141 ЦПК України. У звязку із чим суд враховує, що на підготовку експертного висновку №1803/18/18 автотоварознавчої експертизи щодо визначення вартості матеріальної шкоди заподіяної власнику КТЗ від 14.03.2018 року, проведеного судовим експертом [PERSON], було витрачено 1800.00грн, що зокрема підтверджується квитанцією до цього висновку. Крім того позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 710.00грн під час подання позову, та 352.40грн за витребування судом від ПрАТ «Київстар» інформації щодо смс-повідомлення відповідача про виклик на огляд пошкодженого автомобіля позивача, який судом було задоволено. Представництво інтересів позивача здійснювалось представником, який є адвокатом, водночас вимог по стягненню витрат з надання професійної правничої допомоги позивачем не заявлено, відтак суд критично оцінює заперечення відповідача щодо того, що вони не доведені, адже вони взагалі не заявлялись, отже і не могли бути доведеними. Згідноз п.3 ч.2 ст.11 ЦК України серед підстав виникнення цивільних прав та обовязків зазначено: завдання майнової (матеріальної) та\~моральної шкоди\~іншій особі. Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦК України Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: …відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України Збитками є: …втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням\~речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Водночас відповідно\~до ст.1194\~ЦК УкраїниОсоба, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності\~страхової виплати\~(страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісності та розумність. Вимоги справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражаються у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушених цивільних прав або інтересів. З урахуванням викладених обставин, враховуючи надані сторонами й досліджені судом докази, суд вважає за можливе повністю задовольнити позовні вимоги. Судові витрати згідно\~ст. 141 ЦПК України, покладаються (стягуються) на відповідача.

Outcome: approved