Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, який в ході судового розгляду було уточнено, відповідно до уточнених позовних вимог просила встановити факт її проживання однією сім'єю з [PERSON], померлим 22 лютого 2006 року з 01 січня 2000 року по 22 лютого 2006 року. Визнати за нею право власності в цілому на житловий будинок розташований за адресою Дніпропетровська область, Дніпровський район, село Горянівське, вулиця Фабрична, будинок №44. В обґрунтування уточнених позовних вимог, зазначає що, 22 лютого 2006 року помер [PERSON], цивільний чоловік позивача. Починаючи з 2000 року позивач та померлий [PERSON] проживали разом, вели спільне господарство мали спільний бюджет. 16 липня 2004 року за спільні кошти придбали у спільну сумісну власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, село Горянівське, вулиця Фабрична, №44, де і проживали разом до смерті [PERSON] Після смерті цивільного чоловіка з метою оформлення спадкових прав позивач звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 21 березня 2017 року відмовлено [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після гр.[PERSON] померлого 22 лютого 2006 року, так як не встановлено факт проживання однією сім'єю із спадкодавцем та відсутні документи, підтверджуючі родинні стосунки із померлим. На підставі зазначеного, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивач та її представник не зявились, однак від представника надійшло клопотання про слухання справи у її відсутність, на вимогах викладених в заяві наполягає та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак надав до суду письмову заяву, згідно якої просить суд слухати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно положень\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 386 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 346 Цивільного кодексу України однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч.1 ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини, основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і в умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Як вбачається з матеріалів справи, 22 лютого 2006 року помер [PERSON], цивільний чоловік [PERSON]. Починаючи з 2000 року [PERSON] та померлий [PERSON] проживали разом, вели спільне господарство мали спільний бюджет. 16 липня 2004 року за спільні кошти придбали у спільну сумісну власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, село Горянівське, вулиця Фабрична, 44, де і проживали разом до смерті [PERSON] Договір купівлі продажу від 16 липня 2004 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 4219. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.02.2006 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, село Горянівське, вулиця Фабрична, 44, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], померлому 22 лютого 2006 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 21 березня 2017 року (спадкова справа №10/2017 року) відмовлено [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після гр.[PERSON] померлого 22 лютого 2006 року, так як не встановлено факт проживання однією сім'єю із спадкодавцем та відсутні документи, підтверджуючі родинні стосунки із померлим. Згідно вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому засіданні можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Встановлення даного факту має для [PERSON], юридичне значення, оскільки, необхідне аби отримати свідоцтво про право на спадщину. На підставі наявних у справі документів в підтвердження свого позову, встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] померлого 22 лютого 2006 року також підтверджується довідкою селищної ради. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, на основі обставин справи, з'ясованих судом, підтверджених наданими сторонами доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає уточнені позовні вимоги [PERSON] до Територіальної громади в особі Обухівської селищної ради про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності в порядку спадкування за законом обґрунтованими та такими, що відповідають нормам чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved