Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], 3-тя особа: служба у справах дітей Бахмутської райдержадміністрації, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач - [PERSON] є її донькою, вона перебувала у шлюбі з відповідачем - [PERSON] з 04 жовтня 2003 року. У 2013 році шлюб між ними був розірваний. У шлюбі у відповідачів народився син - [PERSON], [INFO], який є її онуком. Свою дитину відповідачі самостійно виховували до 2012 року, доки не розірвали шлюб. З тих пір кожен з них окремо зайнятий своїм життям, забули про те, що у них є дитина, відносно якої вони зобов'язані виконувати батьківський обов'язок по вихованню і матеріальному забезпеченню. З 2013 року онук проживає з нею та знаходиться на її утриманні. У 2013 році відповідач [PERSON] поїхала начебто на заробітки, з тих пір зв'язку з нею не має, але від її подруг вона знає, що остання живе на непідконтрольній території. Вона полюбляла вживати спиртні напої, своєї дитині ніколи не приділяла належної уваги. З 2013 року [PERSON] ні разу не подзвонила, не поцікавилась життям свого сина, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх обов'язків по вихованню і матеріальному забезпеченню свого сина. Аліменти не сплачує. Він дуже сильно зловживає спиртними напоями, ходить брудним, підтримує відносини з місцевими бомжами. У неї є усі умови для нормального розвитку і проживання дитини. У онука є необхідний одяг, взуття, шкільні приладдя, іграшки, він відвідує школу. У школі усім відомо про те, що він проживає разом зі своєю бабусею, тобто нею, саме вона відвідує усі шкільні збори. З урахуванням наведених обставин, вирішила звернутися до суду з вищевказаним позовом, просить суд його задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. У подальші судові засідання не прибула, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволені позову наполягала. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, повідомлення про причини неявки, а також ніяких пояснень і заперечень щодо заявлених позовних вимог та клопотання про відкладення розгляду справи від них не надходило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності до пункту 5 частини 5 статті 74 Цивільного процесуального кодексу України шляхом надсилання судової повістки за місцем їх реєстрації, про що є відповідні поштові повідомлення, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. В судовому засіданні представник 3-ї особи позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, та позбавити відповідача батьківських прав, у подальші судові засідання не прибула, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала. У судовому засіданні була вислухана судом дитина - [PERSON], який пояснив суду, що йому 12 років, він живе разом з бабусею, батьків не бачив давно, більше 4 років тому назад, вони ним не цікавляться, бабуся турбується про нього. Підтримав свою бабусю та просив позбавити обох батьків відносно нього батьківських прав. Суд, заслухавши пояснення сторін, вислухав думку дитини, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що 04 жовтня 2003 року [PERSON] одружився з [PERSON], після одруження у обох стало прізвище «[PERSON]» та «[PERSON]». [INFO] (а.с.11) народився [PERSON], його батьками є: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Відповідно до копії акту від 20 січня 2017 року (а.с.12) позивач проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм онуком - [PERSON], який з 2013 року по теперішній час проживає разом зі своєю бабусею за вищевказаною адресою. Згідно копії довідки про склад сім'ї від 24 січня 2017 року (а.с.13) [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] з жовтня 2012 року. З копії свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.14) вбачається, що відповідач В14) вбачається, що відповідач [PERSON] народилась [INFO] і її батьками є: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Тобто позивач є матір'ю відповідача - [PERSON] Відповідно до копії характеристики (а.с.18) наданої директором Часовоярської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №17, [PERSON] навчається у даній школі з 5 класу, його батьки проживають за межами міста. Навчанням, вихованням сина не цікавляться, матеріально його не забезпечують, не відвідують батьківські збори. Ярослав перебуває на вихованні у бабусі та дідуся, пропусків без не поважної причини не має. Згідно висновку органу опіки та піклування Артемівської райдержадміністрації від 25 травня 2017 року, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [PERSON] у відношенні їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Орган опіки та піклування Артемівської райдержадміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [PERSON] у відношенні їх малолітньої дитини [PERSON], 16 червня 2005. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 15, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що дійсно з боку відповідачів має місце ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків та неналежне їх виконання, воно не було пов'язано як об'єктивними так і суб'єктивними причинами. За таких обставин у суду є усі правові підстави для застосування крайнього заходу впливу відносно відповідачів та позбавити їх батьківських прав, які на теперішній час не мають бажання спілкуватися з сином, не сплачують кошти на його утримання. Наданий суду висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, суд вважає прийняти до уваги під час ухвалення рішення, оскільки як було встановлено в судовому засіданні відповідачі не виконують належним чином свої батьківські обов'язки, які зокрема полягають у повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ч.3 статті 10, ч.1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З огляду на вищевикладене та позицію органів опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідачів є обґрунтовані і заявлені з метою захисту прав та законних інтересів малолітнього [PERSON], а тому підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні було доведено, що відповідачі на даний час не приділяють уваги своїй дитині, ухиляються від належного виховання сина, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. Окрім того, слід зауважити, що сам факт позбавлення відповідачів батьківських прав щодо своєї малолітньої дитини не є остаточним, оскільки відповідно до ст.169 СК України, в разі зміни їх поведінки, суд за їх позовом може поновити їх батьківські права. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, зазначене лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Судом встановлено, що між сторонами не має домовленості відносно розміру сплати аліментів відповідачем на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 Сімейного кодексу України). Разом з тим, позивачем, надано суду достовірних та достатніх доказів в обґрунтування доводів про той факт, що слід стягнути з кожного відповідача аліменти у розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 30 січня 2017 року та інші істотні обставини, які підтверджуються письмовими доказами, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Згідно з п.3 ч. 2 ст. 179 СК України, неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Роз'яснити відповідачам, що відповідно до ст. 186 Сімейного кодексу України, за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачення аліментів. У разі нецільового витрачення аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділення Державного ощадного банку України. Разом з тим, згідно з положеннями ст.55 ЦК України, опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Згідно з ч.1 ст.58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно з ч.2, 3,4 ст.63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника; при призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Згідно з поданням органу опіки та піклування Артемівської райдержадміністрації [PERSON] може бути опікуном по відношенню до малолітнього онука [PERSON] Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що позивач за станом свого здоров'я, соціальним положенням та матеріальним становищем може виконувати обов'язки опікуна; вона звернулася із письмовою заявою до органів опіки та піклування та до суду про призначення її опікуном над малолітнім онуком; між бабусею та онуком склалися позитивні стосунки і вона має можливість і бажає реально виконувати обов'язки опікуна, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині і вважає, що в інтересах дитини буде доцільно призначити позивача опікуном. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з кожного відповідача окремо на користь позивача судовий збір по 320 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved