Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно, яке відкрилось після смерті його батька [PERSON] . В обґрунтування свого позову зазначає, що після смерті батька, він як спадкоємець першої черги, прийняв спадщину, шляхом звернення до нотаріальної контори. До складу спадщини входить будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, через відсутність правовстановлюючого документа на будинковолодіння, виданого на ім`я померлого [PERSON] , нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому він позбавлений можливості в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права на нього. Вказані обставини і слугували підставою для його звернення до суду з даним позовом. В підготовчому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позову та просив їх задовольнити, а розгляд справи по суті провести в підготовчому засіданні з огляду на визнання відповідачем позову. Також пояснив, що пам`ятає, як батько будував житловий будинок, це був 1992 рік, на той час йому було десь 11 років. Влітку 1992 року вони вже проживали в новому будинку, який збудований поряд із аварійним (старим) будинком. Також пояснив, що [PERSON] це дочка матері від першого шлюбу, тому вона не є спадкоємицею першої черги. Представник позивача адвокат Макаренко С.О. в судовому засіданні позов підтримала, додатково до пояснень викладених у позові додала, що будівництво будинку по [ADDRESS] померлий [PERSON] здійснював в першій половині 1992 року, тобто до введення в дію Постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» якою вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Отже, зазначила, що будинок, який був збудований померлим до 05.08.1992 не потребує введення в експлуатацію. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Диканської селищної ради Полтавського району Полтавської області в підготовче засідання не з`явився, але вказаним органом надіслано на адресу суду відзив на позов, згідно якого відповідач визнав позов в повному обсязі та просить розглянути справу без участі представника. Третя особа приватний нотаріус Хіцан Т.В. до суду подав заяву про розгляд справи у її відсутність. Заперечень проти позову не подала. Також зазначила, що [PERSON] вчасно прийняв спадщину, інших спадкоємців немає. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з?явилась, подала пояснення в яких вказала, що заперечень проти позову не має, просить розглядати справу у її відсутність. 24.02.2021 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~Враховуючи те, що позивач позов підтримав, відповідачем було подано відзив на позов, у якому він зазначив про визнання позову, його визнання позову не суперечить закону та не порушує права та свободи, інтереси інших осіб, треті особи заперечень щодо заявленого позову не подали, судом розгляд справи по суті проведено в підготовчому засіданні з ухваленням рішення, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Заслухавши позивача [PERSON] та його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджено належно завіреною копією свідоцтва про смерть (а.с 4). Заповіту останній за своє життя не складав. До складу спадщини, яка відкрилася на час його смерті, входить будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,25 га за місцем розташування житлового будинку. Відповідно до довідки ПП ПБТІ «Інвентарізатор» реєстрація права власності на вказаний будинок станом на 31.12.2012 не проводилася (а.с.20). На час смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та проживав разом із [PERSON] та [PERSON] (а.с.23). Позивач, як спадкоємець першої черги в 6-ти місячний строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] , що підтверджується відповідною заявою (а.с.7). Дружина померлого [PERSON] [PERSON] подала до нотаріуса заяву про відмову від належного їй спадкового майна за законом (а.с.8). Інші спадкоємців за законом немає. Проте, нотаріус відмовив позивачу, як спадкоємцю за законом, в отриманні свідоцтва про право на спадщину, через відсутність правовстановлюючого документа, виданого на ім`я померлого на будинковолодіння (а.с.9). Відповідно до статей\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). За правилом\~статті 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , виданого 27.10.2020 ПП Полтавським бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", домоволодіння в цілому складається з житлового будинку позначеного літ. А-1, літньої кухні літ. Б, сарая літ. «В», «в», «Г», «г», погреба літ. «г1», колодязя питного №1. Зазначені будівлі та споруду побудовані в 1992 році. На підставі рішення виконавчого комітету Великобудищанської сільської Ради народних депутатів від 20.02.1991 спадкодавцю [PERSON] виділена земельна ділянка загальною площею 0,25 га в [ADDRESS] для забудови (а.с.17). Будівництво спадкового домоволодіння здійснювалося на підставі рішення виконавчого комітету Диканської районної Ради народних депутатів № 27 від 29.01.1992, яким видано [PERSON] дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на 2 кімнати, житловою площею 30 кв.м. та господарських будівель у с.В.Будища Диканського району Полтавської області (а.с.13) Як встановлено в ході судового розгляду, житловий будинок та господарські будівлі побудовані спадкодавцем до 05.08.1992 року. Згідно даних\~погосподарської книги\~№ 8\~за 2011-2015\~роки,\~житловий будинок,\~який розташований\~в [ADDRESS] \~рахується за\~ [PERSON] ,\~1950\~року народження\~(а.с.22). До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року). Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Отже, за життя [PERSON] правомірно набув право власності на спірне домоволодіння, проживав в ньому та користувався ним як власник, хоча не здійснив реєстрацію такого в органах БТІ, тому суд приходить до висновку, що дане нерухоме майно належало йому на законних підставах та є спадковим. Позивач, як син померлого [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, в установленому законом порядку прийняв спадщину, отже позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved