Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, третьої особи сектору реєстрації Лозівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання права власності на житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що вона знаходилася в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 18 вересня 1976 року. 06.11.2002 року її чоловік помер. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: с. Петрівське, Лозівського району, Харківської області, вул. Центральна (колишня Леніна), б. 147. Спадкоємцями після смерті спадкодавця є вона та [PERSON], який помер 29.05.2005 року. Після смерті свого чоловіка вона фактично спадок прийняла, оскільки мешкала разом зі спадкодавцем, поховала його, розпорядилася його особистими речами. На даний час вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадку, але їй в цьому було відмовлено, оскільки спадкодавець за життя побудував спірний житловий будинок, але в законному порядку його не оформив та не зареєстрував. В звязку з чим просить визнати за нею право власності на спірний житловий будинок після смерті [PERSON], який помер 06 листопада 2002 року. В судове засіданні позивач по справі не зявилася, але надала суду телефонограму в якій просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Представник відповідач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просив розглянути справу за відсутності представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечують. Представник третьої особи в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій просила розглянути справу за відсутності представника, позов визнають в повному обсязі. Представник третьої особи сектору реєстрації Лозівської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить журнал реєстрації вихідної кореспонденції, причини неявки суду не повідомив. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню за наступними підставами: Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. З матеріалів справи вбачається, що 06 листопада 2002 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 349263, виданим Орільською селищною радою Лозівського району, Харківської області 06.11.2002 року. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: житловий будинок з відповідними надвірними спорудами та будівлями, розташований за адресою: с. Українське (колишня назва Петрівське), Лозівського району, Харківської області, вул. Центральна (колишня вул. Леніна), б. 147, який належав спадкодавцю. Так, згідно рішення Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області від 20 листопада 2015 року на виконання вимог Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нациського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» населений пункт Лозівського району Харківської області з села «Петрівське» було перейменовано на село «Українське». Крім цього, згідно з витягом з рішення Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області від 25.12.2015 року вул. Леніна в с. Петрівське була перейменована на вул.. Центральна. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, а у відповідності до вимог ч.1 ст. 1261 ЦК України, першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, ....той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є позивач та [PERSON], який помер 29 травня 2005 року, що підтверджується актовим записом про смерть № 435, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області 17.06.2005 року. У ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з матеріалів справи, позивач по справі прийняла спадок після смерті свого чоловіка, оскільки є її заява про прийняття спадку, а також є свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.02.2005 року, виданого нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], з якого вбачається, що [PERSON] прийняла 1/2 частину майна [PERSON], який помер 06 листопада 2002 року. Згідно п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. На даний час позивач звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: с. Українське, Лозівського району, Харківської області, вул. Центральна, б. 147, після смерті [PERSON], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно. Так, як вбачається з матеріалів справи [PERSON] побудував в 1986 році спірний житловий будинок та був зареєстрований в ньому до дня своєї смерті, що підтверджується довідкою Орільською селищною радою Лозівського району Харківської області від 14.03.2016 року. Як вбачається з вищевказаної довідки у відповідності до погосподарської книги спірний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, 1986 року побудови, який знаходиться за адресою: с. Українське, Лозівського району, Харківської області, вул. Центральна, б. 147 належав [PERSON]. Приналежність спірного житлового будинку спадкодавцю [PERSON] підтверджується також довідкою Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області № 02-25/164 від 14 березня 2016 року з якої вбачається, що згідно погосподарських книг житловий будинок, розташований за адресою: с. Українське, Лозівського району, Харківської області, вул. Центральна, 147 належав померлому [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (смерті спадкодавця) і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2014 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2014 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2014 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно судова колегія керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року № 533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року №45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Зважаючи на те, що в погосподарській книзі є запис про належність житлового будинку № 147\~\~по вул. Центральній в с. Українське, Лозівського району Харківської області [PERSON], крім того, є всі підстави для задоволення позову. Таким чином, визнання представником відповідача предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Outcome: approved