Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа ЦНАП м. Покровська про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 24.12.2020 року вона придбала у [PERSON] земельну ділянку з розташованим на ній житловим будинком з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] . Однак, відповідачка, всупереч домовленостям, після укладення договору купівлі-продажу до теперішнього часу добровільно не знялася з реєстраційного обліку у вищезазначеному домоволодінні, чим порушує майнові права позивачки. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням - житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до наданою заяви просить справу розглядати без її участі (а.с.46). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день і час слухання справи повідомлялася належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, не надала відзив на позовну заяву (а.с.49, 62, 64, 68). Представник третьої особи ЦНАП м.Покровська в судове засідання не з`явився, відповідно до поданого клопотання просив справу слухати без участі представника ( а.с. 32,66, 74). Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що, в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки належним чином повідомлений про день і час слухання справи відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, не повідомив про причини неявки, не подав відзив, а позивачка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка є власницею житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком від 24.12.2020 року ( а. с. 6-9). Як вбачається з матеріалів справи в житловому будинку [ADDRESS] значиться зареєстрованою [PERSON] , [INFO] ( а.с. 16). Згідно довідки КУ Покровський координаційний комітет самоорганізації населення № 7877 від 15.01.2021 року [PERSON] значиться зареєстрованою в житловому будинку [ADDRESS] , але не проживає в ньому з червня 2014 року.( а.с. 17). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав",оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до п.3 ч.1 ст.346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право власника будинку (квартири) та членів його сім`ї користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Зазначена висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14. Відповідно до положень норм ст.ст.16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Враховуючи вищевказані обставини, та те що між сторонами по справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, суд вважає, що відповідачка, залишаючись зареєстрованою у будинку ,розташованому по [ADDRESS] , власником якого є позивачка [PERSON] , є сторонньою для неї особою, яка перешкоджає позивачці належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує її права, як власника. За таких обставин , враховуючи факт припинення за відповідачкою [PERSON] права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved