Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа - Чотирнадцять Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування на 4/6 частини квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO]. померла мати позивачів [PERSON] За життя померла заповіт не склала. Після її смерті, позивачі у визначений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки померла мати не зареєструвала своє право власності у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зазначені обставини й стали причиною звернення позивачів до суду із зазначеним позовом. До початку судового засідання позивачі подали заяву, в якій підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі. До початку судового засідання представник Київської міської ради подала пояснення, в яких просила розглядати справу за її відсутності та прийняти рішення на підставі поданих доказів. До початку судового засідання завідувач Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника нотаріальної контори. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене, суд 18.05.2015р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO]. померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER], актовий запис №64 (а.с. 10). Свідоцтвом про народження від 10.03.1977 року, Серія [NUMBER], актовий запис №30 підтверджується те, що [PERSON] була матір'ю [PERSON] (а.с. 11). Свідоцтвом про народження від 17.07.1979 року, Серія [NUMBER], актовий запис №185 підтверджується те, що [PERSON] була матір'ю [PERSON] (а.с. 15, 16). Відповідно до свідоцтва про право власності від 20.03.2007 року 1/2 частка в спільному сумісному майні, придбаному подружжям за час шлюбу, що складається з квартири [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON] (а.с. 4). Згідно зі свідоцтвом про право власності на спадщину за законом від 20.03.2007 року спадкоємицею майна на 1/6 частку в спадковому майні, що складається з 1/2 квартири [ADDRESS], є [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. З матеріалів спадкової справи №541/14 померлої [INFO]. [PERSON] вбачається, що 15.09.2014 року позивачі звернулися до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (а.с. 63, а.с.63 зв.). Разом з тим, постановою №3933/02-31 від 22.12.2014 року Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], оскільки вони не надали належним чином зареєстрованого правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності померлої на вищевказану квартиру (а.с. 20, 81). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Померла [PERSON] заповіту не залишила, а тому спадкування має здійснюватися за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» та за нормою ч. 1 ст. 1258 ЦК України, справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Ч. 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Згідно зі ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що позивачі в іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не можуть, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачами права власності на 4/6 частини квартири [ADDRESS] у порядку спадкування після померлої [PERSON] ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 1216, 1217, 1218 1223, 1261, 1268, 1296, 1297 ЦК України, та

Outcome: approved