Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою і просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO], який помер [INFO] , є її батьком та визнати за нею право власності на земельну частку (пай), у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Словечне» розміром 2,00 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) вартістю 5023 грн., що належала [PERSON] на підставі рішення Овруцької райдержадміністрації №152 від 05.05.1997, мотивуючи тим, що її батьки проживали разом однією сім`єю в с. Антоновичі Овруцького району Житомирської області і вели спільне господарство з 1961 року по день смерті батька - [INFO] . Своїх шлюбних стосунків до дня її народження батьки не оформляли, так як не придавали цьому значення, а тому в свідоцтві про її народження запис про батька відсутній. Після її народження батьки продовжували проживати разом і вести спільне господарство. Батько утримував її та піклувався про неї. [INFO] він помер. Вона фактично прийняла спадщину за законом після смерті [PERSON] , так як протягом шести місяців після його смерті вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки має на руках оригінал свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Однак, в нотаріальній конторі, куди вона звернулася за оформленням права на спадщину на зазначену земельну частку (пай) їй було відмовлено, так як не доведено факт батьківства, оскільки у свідоцтві про її народження у графі «батько» запис про батька відсутній. Крім того, нею не були пред`явлені правовстановлюючі документи на спірну земельну частку (пай), а лише їх копії. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач в своїй позовній заяві просить справу слухати у її відсутність. Відповідач надіслав клопотання, в якому просить справу розглядати у відсутності їх представника. Щодо задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов слід задовольнити з наступних підстав. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.11.2003. На день смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Словечне», розміром 2,00 в умовних кадастрових гектарах вартістю 5023 грн., що належала йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0269960, який було видано на підставі рішення Овруцької районної державної адміністрації №152 від 05.05.1997, що підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) від 10.12.1997. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.12.1963 вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . В графі батько значиться прочерк, матір`ю зазначена - [PERSON] . Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00025312419 від 22.01.2020, свідчить про зміну прізвища [PERSON] з « [PERSON] » на « [PERSON] » в зв`язку з укладенням шлюбу. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р. , необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства, спільне виховання або утримання ними дитини. Згідно із ч. 2 та ч. 3 ст. 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. Враховуючи те, що позивач народилась у 1963 році, суд має застосувати до вказаних правовідносин норми Кодексу про шлюб та сім`ю, а саме норми ч. 2 ст. 53 КпШС України. Згідно норм вказаної статті, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою як одного з батьків так і самої дитини після досягнення нею повноліття. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини та відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. В третьому абзаці п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Довідка виконавчого комітету Словечанської сільської ради №466 від 06.02.2020 свідчить про те, що [PERSON] , [INFO], дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] до дня своєї смерті - [INFO] , один. З довідок виконавчого комітету Словечанської сільської ради №746 від 12.11.2003 та №1204 від 14.05.2020 слідує, що [PERSON] , [INFO] , дійсно доглядала свого батька - [PERSON] по день смерті і поховала за власний рахунок. Факт батьківства, а саме, що [PERSON] є батьком [PERSON] підтверджує також копія особового рахунку з погосподарської книги №774, з якої вбачається, що до складу членів сім`ї [PERSON] входять: [PERSON] , [INFO], - голова, [PERSON] , [INFO] - чоловік, [PERSON] , [INFO] , - дочка та [PERSON] , [INFO] , - дочка. У суду не має підстав не довіряти письмовим доказам, які свідчать про походження [PERSON] , [INFO] , від [PERSON] , який помер [INFO] , а також про спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; спільне виховання дитини; спільне утримання дитини та визнання останнім свого батьківства, а тому суд приходить до висновку, що вона є дочкою останнього і відповідно слід встановити факт батьківства. Встановлення зазначеного факту необхідно для оформлення права на спадщину. Позивач являється спадкоємцем за законом. Після смерті [PERSON] вона фактично прийняла спадщину на підставі ст.549 ЦК України 1963 року, так як протягом шести місяців після його смерті вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки має на руках оригінал свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЖИ -6 №210969 від 15.05.2001. Крім позивача інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, немає. В нотаріальній конторі, куди вона звернулася за оформленням права на земельну частку (пай), їй було відмовлено, так як нею не надано правовстановлюючого документа на земельну частку (пай), а лише його копію. Зазначені обставини підтверджуються копіями: довідки Словечанської сільської ради Овруцького району №466 від 06.02.2020, сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0269960 від 10.12.1997, свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЖИ-6 № 210969 від 15.05.2001, постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №380/02-31 від 24.02.2020 та повідомлення Овруцької ДНК №759/02-14 від 23.04.2020. Статтею 525 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст.548 ЦК України в редакції 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За таких обставин, суд вважає, що позивач набув право власності на спадкову земельну частку (пай) на підставі діючої на момент прийняття спадщини ст.12 Закону України "Про власність" від 07.02.1991. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. в доход держави.

Outcome: approved