Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

позивач звернуся до суду з даним позовом, посилаючись на факт прийняття спадщини на 7/10 та 3/10 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS], після смерті [INFO] року [PERSON] та [INFO] року [PERSON]. В зв'язку з тим, що за життя спадкодавці не встигли оформити правовстановлюючі документи на частини будинку порушує питання про визнання за ним права власності на це майно в порядку спадкування за законом та заповітом. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення позову з викладених у ньому обставин. Представник відповідача, будучи повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув. Треті особи по справі [PERSON] та [PERSON] подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечили. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в загальному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, [INFO] року помер батько позивача [PERSON] після смерті якого відкрилася спадщина на 7/10 частин житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS]. [INFO] року помер дядько позивача [PERSON] після смерті якого відкрилася спадщина на 3/10 частини житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS]. Вказаний будинок належав спадкодавцям на підставі договору дарування від 18 травня 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу в Київській області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2500. Згідно відмітки, яка міститься на вказаному договорі, право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] зареєстровано в КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації». Належність цього майна померлим також стверджується даними будинкової книги та інвентаризаційної справи №316. Позивач - син померлого [PERSON] і спадкоємиць за законом, який у встановлений ст. 1270 ЦК України строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. [PERSON] - дядько позивача, який за життя склав заповіт від 24 червня 2015 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області Петровською Т.В., яким все своє майно заповів позивачу [PERSON] Позивач у встановлений ст. 1270 ЦК України строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті дядька [PERSON] відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Зазначене підтверджується матеріалами спадкових справ №2/2017 від 30 січня 2017 року та №3/2017 від 30 січня 2017 року після померлих [PERSON] та [PERSON] Інших спадкоємців по справі не має, що підтверджується матеріалами згаданих спадкових справ. Терті особи по справі - мати та брат позивача [PERSON] і [PERSON] із заявами про прийняття справи до нотаріальної контори не зверталися. 30 травня 2017 року приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Островська Л.П. відмовила позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та заповітом після смерті [PERSON] та [PERSON] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на частини житлового будинку. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім'я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Оскільки померлі хоч і зареєстрували право власності на отримані на договором дарування частини будинку, однак не встигли оформити правовстановлюючі документи на них, що перешкоджає позивачу здійсненню права спадкування майна і отриманню свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 243 ЦК УРСР 1963 року в редакції чинній на момент укладання договору дарування за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Відповідно до ст. 244 ЦК УРСР 1963 року в редакції чинній на момент укладання договору дарування договір дарування на суму понад 500 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. Таким чином спадкоємці набули право власності на спадкове майно шляхом отримання його в дар на підставі договору дарування. Отже, право власності на набуте до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зважаючи на викладене житловий будинок [PERSON] та [PERSON], який перейшов у спадщину позивачу, належав їм на праві власності з 1996 року і подальша зміна законодавства не позбавила їх набутого права власності на нього, а позивач (спадкоємець) має право на визнання за ним права на власності будинок, як об'єкт спадкування після смерті свого батька та дядька. Разом з тим, як вбачається з довідки на нерухоме майно [NUMBER] від 04 липня 2017 року виданої КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» літня кухня під літерою «Е» та прибудова під літерою «а1» збудовані самочинно. Згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Оскільки літня кухня під літерою «Е» та прибудова під літерою «а1» збудовані самочинно, спадкоємці в установленому законом порядку права власності на них не набули, а тому вказані приміщення не входять до складу спадщини після їх смерті, відтак не можуть бути успадковані позивачем. Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що в порядку спадкування за заповітом та законом позивач набув право власності на вказане спадкове майно, яке належало батькові та дядьку позивача, які померли і не встигли його оформити, а тому це перешкоджає видачі свідоцтва про право власності на спадщину. Питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Таким чином, заявлене позивачем право підлягає визнанню, а пред'явлений позов - задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved