Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2017 р. по 01.07.2019 р. у розмірі 18835,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. 17.11.2007 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №1358. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] 21.08.2013 р. рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області по справі № 263/7201/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно рішення від 23.09.2013 р. Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання [PERSON] , [INFO] , починаючи з 29.08.2013 року і до повноліття дитини. Відповідно до розрахунку державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Чистової Г.О. станом на 01.08.2019 року за період з 01.09.2017 року по 01.07.2019 р. заборгованість [PERSON] по аліментам складає 65553,65 грн. Оскільки відповідач не виконує свої зобов`язання щодо сплати аліментів в результаті чого утворилася заборгованість, у позасудовому порядку вирішити вказаний спір не уявляється можливим, позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою від 25.11.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, справу призначено до розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засідання вказав, що на сьогоднішній день не працює, є інвалідом третьої групи, посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, не надав, оскільки не звертався для підтвердження інвалідності. Доповнив, що з 2016 року по червень 2017 року перебував на обліку у Маріупольському міському центрі зайнятості, за цей період сплачував аліменти. Зазначив, що сина любить, приймає участь в його вихованні, періодично надає матеріальну допомогу, проте регулярно здійснювати допомогу не в змозі, оскільки не може працевлаштуватися. Просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] [INFO] син [PERSON] , актовий запис №1337 /а.с.4/. 21.08.2013 року рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано /а.с.5/. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 17/1 від 01.08.2019 р., виданого державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Чистовою Г.О., станом на 01.08.2019 року за період з 01.09.2017 року по 01.07.2019 р. заборгованість [PERSON] по аліментам складає 65553,65 грн./а.с.6/. Згідно рішення від 23.09.2013 р. Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання [PERSON] , [INFO] , починаючи з 29.08.2013 року і до повноліття дитини /а.с.7/. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України). За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти (аліменти) на дитину присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Такими обставинами можуть бути, зокрема, майновий чи сімейний стан платника аліментів. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно, несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов`язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. У п. 22 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. Верховний Суд України у своїй постанові від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16. В постанові від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц Верховний Суд зазначає, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, матеріали справи не містять, а відповідачем не надані докази на підтвердження відсутності його вини щодо несплати аліментів у встановленому обсязі. Пояснення відповідача щодо його знаходження на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості в період з 2016 року по червень 2017 року не приймаються судом до уваги, оскільки заборгованість щодо сплати аліментів утворилася з вересня 2017 року. На підтвердження наявності статусу інваліда третьої групи відповідачем [PERSON] не надано відповідних документів, тому суд позбавлений можливості приймати вказані пояснення до уваги. Враховуючи те, що відповідачем не надано доказів, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, а також доказів того, що він періодично надає матеріальну допомогу, оскільки цей факт не підтверджується жодним офіційним документом, тим більше, що відповідач [PERSON] не звертався до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з заявою про перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, тощо, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування неустойки. Позивачем до суду надано розмір заборгованості та розрахунок прострочки за кожен місяць з 01.09.2017 р. по 01.07.2019 р., який суд приймає до уваги, оскільки розрахунок виконано відповідно до вимог чинного законодавства. Враховуючи той факт, що відповідачем не надано суду спростування відсутності заборгованості по аліментах, приймаючи до уваги надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов є законним і обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved