Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивачка 30 березня 2017 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому зазначила, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 30 вересня 2010 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина мешкає разом з позивачкою, відповідач проживає окремо. З 01 травня по 08 травня 2017 року позивач разом з дочкою планує поїхати до Туреччини для оздоровлення дитини, відпочинку, розширення її кругозору. Однак, відповідач дозвіл на виїзд дитини за кордон надавати відмовляється. На сьогодні позивачем вже замовлені то оплачені квитки на відпочинок до Анталії (Туреччина), разом з донькою [PERSON]. Позивач просила надати малолітній [PERSON], [INFO] дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України у супроводі матері [PERSON], [INFO] (РНОКПП [NUMBER]), паспорт серії [NUMBER], виданий 18 листопада 2010 року Васильківським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], у період з 01.05.2017 року по 08.05.2017 року до Анталії, Туреччина. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позові. Відповідач у судовому засіданні позовну заяву визнав та не заперечував проти задоволення позову. Треті особи у судове засідання не з'явилася, від Органу опіки та піклування Павлівської сільської ради надійшла письмова заява з проханням слухати справу у відсутність їх представника. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30 вересня 2010 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO](а.с.6,7). Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Згідно ст. 141 CK України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України, визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3858-XII, Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадян України», додатком 4 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. №152 із відповідними змінами, тощо. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27 січня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, також у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Як встановлено в судовому засіданні позивачка, у період з 01.05.2017 року по 08.05.2017 року має намір тимчасово для відпочинку виїхати з малолітньою дочкою за кордон до Анталії, Туреччина (а.с.8-12). Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну, а також право на охорону здоров'я гарантуються Конституцією України (ст.ст.33,49). За змістом ст.ст. 154, 155 СК України батьки мають право на самозахист дитини, а здійснення ними своїх батьківських прав мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини. Враховуюче вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законні, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем при оплаті судового збору у розмірі 640 грн., необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved