Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою Сумська область, м. Кролевець, вул. Роменця ([PERSON]), 16, мотивуючи свої вимоги наступним. Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.11.1984 року він є власником житла за вищевказаною адресою. У належному йому будинку, окрім нього, зареєстровані: його дружина [PERSON], дочка [PERSON], колишній зять [PERSON] та онука [PERSON] 19 липня 2008 року його дочка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) І.А. зареєструвала шлюб з [PERSON], після чого на прохання останнього він зареєстрував його у своєму будинку. Близько року дочка та зять проживали в належному йому будинку, а потім перейшли проживати в орендоване житло. [PERSON] працював в м.Київ, на вихідні приїздив в м.Кролевець та інколи заходив до них. У лютому 2014 року [PERSON] повідомив, що більше не приїде та забрав свої речі з квартири, де проживав зі своєю дружиною. 14 травня 2015 року рішенням суду шлюб між його дочкою [PERSON] та відповідачем було розірвано. З 2009 року року відповідач не проживає в належному йому будинку, його особистих речей в будинку немає. При цьому він змушений сплачувати надмірні комунальні послуги, не маючи змоги оформити субсидію на житлово - комунальні послуги, чим порушуються його права як власника. На його прохання знятись з реєстрації в будинку [PERSON] не реагує, на контакт не йде. На підставі викладеного, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою: Сумська область, м. Кролевець, вул. Роменця ([PERSON]), 16. Позивач [PERSON] в судовому засідання позов підтримав в повному обсязі та пояснив, що після того, як його дочка [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем, він зареєстрував останнього у своєму будинку. Після весілля дочка з зятем проживали в його будинку один рік, а потім переїхали проживати в орендовану квартиру. З 2009 року відповідач в житлі по вул. Лесі Українки, 16 не проживає, участі в утриманні будинку не приймає, його речей в будинку немає. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням добровільно знятись з реєстрації у належному йому будинку, але він ніяк не реагував. Просить задовольнити позов, оскільки реєстрація відповідача в будинку не дає йому можливості в повній мірі користуватися правами власника будинку, зокрема, при оформленні субсидії по оплаті житлово-комунальних послуг. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про дату та час розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.42). Третя особа [PERSON] з позовними вимогами згодна, при цьому вона пояснила, що є дружиною [PERSON] та проживає в належному йому будинку вул. Лесі Українки, 16 в м.Кролевець. У 2008 році їх дочка [PERSON] уклала шлюб з відповідачем і останній був зареєстрований у вказаному будинку, де проживав один рік. З 2009 року [PERSON] в будинку не проживає, його речей у будинку немає. Третя особа [PERSON], будучи повідомленою про дату та час розгляду справи, в судове засідання не зявилась. Згідно ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання відповідача суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність відповідача та третьої особи. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, свідків, дослідивши письмові докази по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу від 20 листопада 1984 року, посвідченого державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори, позивач [PERSON] придбав шляхом купівлі в [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Роменця, 16 в м. Кролевець Сумської області, що підтверджується копією указаного договору та технічного паспорту на житловий будинок (а.с.12-17, 22-25). Відповідно до рішення Кролевецької міської ради від 18 лютого 2016 "Про перейменування вулиць, провулків арки та парку в місті Кролевець" назву вул. Роменця перейменовано на [PERSON]. Згідно будинкової книги для прописки громадян, що проживають в [INFO] (а.с. 22-25) в даному будинку зареєстровані: [PERSON], його дружина [PERSON] (а.с.5), дочка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] (а.с.6), [PERSON] (зареєстрований з 29 серпня 2008 року) та онука [PERSON]. Рішенням Кролевецького районного суду від 14 травня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.19). З вказаного рішення вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживають окремо. Суд вважає , що відповідач вселився у спірне житло як член сімї власника будинку. Як зазначає позивач, та підтверджує третя особа [PERSON], відповідач в будинку за зареєстрованим місцем проживання не мешкає з 2009 року. Факт тривалого непроживання відповідача в будинку №16 по вул.Лесі Українки в м. Кролевець Сумської області підтвержується показаннями допитаних в судовому зсіданні свідків. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає по сусідству з позивачем та перебуває з його сімєю в дружніх відносинах. Колишній зять позивача [PERSON] не проживає в належному позивачу будинку №16 по вул. Лесі Українки в м. Кролевець більше двох років. Своїх речей в будинку позивача [PERSON] не має. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає по сусідству з позивачем та перебуває з його сімєю в дружніх відносинах. Відповідач не проживає в належному позивачу будинку №16 по вул. Лесі Українки в м. Кролевець з 2009 року. Своїх речей в будинку позивача [PERSON] не має. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої [PERSON] 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Частина 2 ст. 64 ЖК України зазначає, що до членів сім'ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім'ї має також і особа, яка перестала бути членом сім'ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні. Частиною 2 ст.3 СК України встановлює, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 4 ст. 156 ЖК України визначено збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з власної волі залишив належний [PERSON] будинок як житло, яким він користувався за згоди власника, і більше року він не проживає в даному будинку. Відповідач не є членом сімї позивача, оскільки шлюб між ним та дочкою позивача розірвано 14.05.2015 року. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за адресою Сумська область, м. Кролевець, вул. Лесі Українки, 16 судом не встановлено. Судом не встановлено, що між позивачем та членами його сімї і відповідачем була домовленість про збереження за останнім права користування спірним житловим приміщенням. Судом не встановлено, що відповідач оспорював виселення з спірного житла, не звертався до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надав суду доказів, що покинув житло проти його справжньої волі. Як вбачається з пояснень позивача, свідків, третьої особи, відповідач власних речей в будинку позивача не має, участі в утриманні будинку не приймає, більше двох років до будинку не з'являвся. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом встановлений законом. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 4 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: Сумська область, м. Кролевець, вул. Лесі Українки, 16. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в [PERSON]» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи клопотання позивача, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. при подачі позову до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved