Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому пояснив, що вона та її син [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 29.01.2016 року за реєстровим № 35, є власниками житлового будинку, що знаходиться по вул. Оборонна, 67/ Високовольтна, 12 у м. Запоріжжі. Даний факт підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 52385660 від 01.02.2016 року та технічним паспортом. У зазначеному будинку проживають позивач та третя особа з 05.02.2016 року по теперішній час, про що свідчать відмітки в їх паспортах. Крім того, з 23.06.1978 року по теперішній час в належному позивачу будинку зареєстрований, але не проживає колишній власник будинку [PERSON] та його дружина [PERSON], чим порушують права позивача, як власника. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу без її присутності, не заперечує проти розгляду справи заочно. Відповідачі у судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про час і місце слухання справи, що підтверджується оголошенням в газеті «Запорізька правда» від 24.03.2016 року, будь-яких клопотань чи заяв на адресу суду не надавали. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши заяву позивача та письмові докази в справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки він відповідає вимогам закону та обґрунтований письмовими доказами. Згідно ст. 13 Конституції України кожному гарантується державний захист прав власності. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 29.01.2016 року за реєстровим № 35, є власниками житлового будинку, що знаходиться по вул. Оборонна, 67/ Високовольтна, 12 у м. Запоріжжі. Право власності на вказаний будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 01.02.2016 року, номер запису про право власності 52385660. Згідно п. 12 зазначеного договору купівлі-продажу за домовленістю сторін, зняття з реєстрації місця проживання у відчужуваному житловому будинку продавця має бути не пізніше 01.02.2016 року. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власниками будинку на теперішній час є [PERSON], [PERSON], а оскільки між відповідачами та позивачем, третьою особою не існує ніяких правовідношень, передбачених главою 32 ЦК України з приводу користування майном, суд дійшов до висновку, що відповідачі безпідставно продовжують бути зареєстровані в будинку, оскільки втратили право користування ним. В добровільному порядку відповідачі не припинили порушення права позивача власності шляхом зняття з реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, чи остаточного рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином, дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суддійшов висновку, що реєстрація відповідачів за вказаною адресою чинить перешкоди позивачу у користуванні належного йому на праві приватної власності будинку, чим порушують його право власності, тому вважає його таким, що підлягає захисту у спосіб, обраний позивачем.

Outcome: approved