Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 1959 року по 20.05.2013 року він працював на ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на посаді електрозварювальника 5 розряду 1 ПТФ комбінату. На день звільнення позивачу підприємством була нарахована заробітна плата у розмірі 10342,10 грн., яка не виплачена до теперішнього часу. Позивач вважає, що відповідно дост.116 КЗпП України відповідач повинен виплати йому середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку. Просить суд стягнути з ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за 515 днів з 30.10.2014 року по 15.11.2016 року в сумі 56526,40 грн. Позивач в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в порядку ст.ст. 74,76 ЦПК України. Представник ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в порядку ст.ст. 74,76 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно дост.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 29.01.2014р. у справі №6-144цс13, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд на підставіст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. [PERSON] з 1959 року по 20.05.2013 року перебував у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «Херсонський бавовняний комбінат» на посаді електрозварювальника 5 розряду 1 ПТФ комбінату, що підтверджується записом у трудовій книжки (а.с.4-6). 20.05.2013 року [PERSON] звільнено з посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, в зв»язку з ліквідацією підприємства, наказ № 31-К від 20.05.2013 року, про що зроблений відповідний запис в трудовій книжці. Відповідно довідки № 4/34/25-18-460 від 16.05.2014 року, виданої ВАТ «ХБК» середньомісячна заробітна плата [PERSON] складає 2304,96 грн. (а.с.7). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона по справі № 666/6028/14-ц від 29.10.2014 року стягнуто з ВАТ «ХБК» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 10342,10 грн. та середній заробіток за невиплачену заробітну плату при звільнені за період з 21.05.2013 року по день звернення до суду з позовом в сумі 36220,80 грн. (а.с.8). На теперішній час позивачу не виплачено заборгованість по заробітній платі. Відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за 515 днів з 30.10.2014 року по 15.11.2016 року. Згідно довідки про заборгованість середня дена заробітна плата позивача перед звільненням складала 2304,96 грн.: 21 день = 109,76 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку складає: 515 днів * 109,76 грн. = 56526,40 грн. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. Таким чином, оскільки позивачу при звільненні не були виплачені належні їй суми від підприємства в день звільнення з вини відповідача та погашення заборгованості по заробітній платі на час розгляду справи відповідачем не здійснено, порушене право позивача на отримання належних їй сум при звільненні у встановлені законом строки - підлягає судовому захисту, та відповідно позов підлягає задоволенню. Також в порядку ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підстапві викладеного,

Outcome: approved