Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ДП "Волиньвугілля" в особі ВП «Шахта «Бужанська» про стягнення заробітної плати в розмірі 36292,10 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 21 січня 2020 року по 13 серпня 2020 року включно в розмірі 76262,40 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він працював на ВП «Шахта Бужанська», яка є відокремленим підрозділом Державного підприємства «Волиньвугілля» на посаді гірника з ремонту гірничих виробок. 21 січня 2020 року звільнений з підприємства на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. У день звільнення роботодавець не виплатив йому заробітну плату належну при звільненні. Протягом лютого-березня 2020 року частково відповідачем виплачено заборгованість із заробітної плати у сумі 30173,70 грн. згідно виписки з банку від 31 серпня 2020 року. Вказує, що відповідач і на даний час не провів з ним повного розрахунку і не виплатив сум, належних позивачу при звільненні, заборгованість із заробітної плати відповідно до довідки відповідача становить 36292,10 грн. Враховуючи, що середньоденний заробіток позивача становив 529,60 грн., просить суд стягнути з відповідача на його користь 76262,40 грн. середнього заробітку з розрахунку 144 робочих днів - з дня звільнення до моменту звернення до суду. 25 жовтня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву із зазначенням у ньому заперечень, позовні вимоги [PERSON] просить задоволити частково, а саме, стягнути заборговану заробітну плату при звільненні в розмірі 36292,10 грн. в тому числі і вихідну допомогу 26858,67 грн., а середній заробіток за час затримки розрахунку стягнути взявши до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості з врахуванням розумності, справедливості та пропорційності при вирішенні такого роду справ (а.с.23-24). Позивач [PERSON] направив на адресу суду заяву, просить розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується повідомленнями про вручення судових повісток, що знаходяться у матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Як встановлено судом, позивач працював на посаді гірника з ремонту гірничих виробок 4-го розряду в ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» та 21 січня 2020 року звільнений на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим органом законодавства, умов колективного чи трудового договору, з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, згідно ст.44 КЗпП України) (а.с.8,13). Згідно з довідкою відповідача від 05 серпня 2020 року (а.с. 9), заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] станом на 04 серпня 2020 року становить 36292,10 грн. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 529,60 грн. (а.с.9). Позивач [PERSON] звернувся до суду, 13.08.2020 року, після звільнення 21 січня 2020 року з роботи з ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля», станом на день розгляду справи заборгованість по заробітній платі в сумі 36292,10 грн. відповідачем не виплачена, тобто повний розрахунок із звільненим працівником роботодавцем не проведено, що підтвердив представник відповідача у відзиві на позов. З врахуванням наведеного вище, суд позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 36292,10 грн. задовольняє у повному обсязі. З урахуванням того, що 21 січня 2020 року позивача звільнено з посади у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, та з вини підприємства належні звільненому працівникові суми у строки зазначені в ст.116 КЗпП України не були виплачені, суд визначає розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача ДП «Волиньвугілля» в користь позивача. Судом встановлено, що позивача звільнено 21 січня 2020 року, тому саме з 22 січня 2020 року розраховується кількість робочих днів, а саме з наступного дня після звільнення 22 січня 2020 року до моменту звернення до суду -13 серпня 2020 року та становить 144 робочих дні. Таким чином сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 січня 2020 року по 13.08.2020 року, із розрахунку 529,60 грн. (середньоденний заробіток)х 144 (робочі дні за вищевказаний період) = 76262,40 грн. Вирішуючи питання про стягнення суми середнього заробітку суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18). Із вказаного правового висновку слідує, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. З урахуванням очевидної неспівмірності заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості по заробітній платі, характером цієї заборгованості, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що буде відповідати обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат в сумі 50 000 грн. Крім того з відповідача в користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягає до стягнення 547 грн. сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір щодо позовних вимог про стягнення заборгованої заробітної плати в розмірі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved