Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивач звернулася до відповідача з позовом про стягнення аліментів , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 09 вересня 2005 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дочок: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] які перебувають на утриманні позивачки. Через неправильну поведінку відповідача сім»я фактично розпалася і з 25 грудня 2009 року позивачка з дітьми проживають окремо від відповідача, який ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей позивачці не надає. Просить стягнути з відповідача [PERSON], [INFO] аліменти на утримання двох неповнолітніх дочок у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не з»явилася, але надала суду письмову заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення, доповнила, що шлюб з відповідачем не розірвано, інших дітей у відповідача немає. Відповідач в судове засідання не з»явився хоча про дату слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином про що свідчить зворотнє поштове повідомлення про вручення судової повістки [PERSON] 16.01.2014 року на 31.01.2014 року. Будь-яких заяв від відповідача до суду не надходило. За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Факт перебування сторін в сімейних правовідносинах підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] на а.с.6. Згідно ч.1 ст.122 СК України дитина, зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. З копій свідоцтв про народження вбачається, що у сторін під час перебування сторін в сімейних правовідносинах народилися діти: дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України „Про охорону дитинства" зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібюностей, поважати гідність дитини, госувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. З довідки № 932 від 14.11.2013 року виданої Новоолександрівською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області вбачається, що [PERSON], [INFO] року зареєстрована та проживає в [ADDRESS] та має на утриманні двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.2). Отже, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що двоє неповнолітніх дітей - дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO] року народження, проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, які одержані для утримання дитини, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням. Згідно ст.186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України . На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову у частці заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися як аліменти на дитину, яка відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною першою статті 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, у разі виникнення якої одержувач має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ч. 1 ст.182 СК України, а також той факт, що відповідач інших дітей немає. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину у відповідності до ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довесити ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги , встановленою та приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вони повністю підтверджуються матеріалами справи . Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved