Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним,вказуючи,що [PERSON] в м.Мінськ Республіки Беларусь звернувся до нотаріуса для оформлення спадкових прав на майно, яке належало його матері [PERSON], яка померла [INFO] і до смерті мешкала в м.Мінськ Республіки Беларусь. Після подання нотаріусу документів, було встановлено, що померлій належав в Україні житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] померла його придбала в 1998 році на підставі договору купівлі-продажу укладеного на Універсальній товарній біржі «Виконт-Т» за № 1-182. Позивачем було надано до Баштанської державної нотаріальної контори всі необхідні документи для заведення спадкової справи, державним нотаріусом заведено спадкову справу за № 174/2016 в зв'язку з знаходженням майна на території України. Але, як вияснилося пізніше, державний нотаріус не має можливості видати на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS], відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки пред'явлений нотаріусу правовстановлюючий документ на житловий будинок не посвідчений нотаріально, що суперечить на сьогодні діючим нормам стосовно нерухомого майна. Оскільки всі правочини щодо нерухомого майна укладаються в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню. Далі, державним нотаріусом Баштанської ДНК Гоцуляком С.С. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з вищевикладених підстав. Тому, вимушений, як представник спадкоємця звернутися до суду для визнання договору купівлі - продажу дійсним. За умовами даного договору відповідач та мати позивача дійсно вчинили правочин, тобто уклали договір купівлі-продажу будинку. Відповідач продав житловий будинок та отримав за нього грошові кошти, а мати позивача отримала ключі від житлового будинку та сам будинок для проживання, тобто сторони між собою виконали всі умови передбачені договором. Даний договір купівлі-продажу в подальшому було засвідчено 15.07.1998р. керівником відділу Універсальної Товарної Біржі «Виконт-Т» та зареєстрований за № 1-182. Відповідно до п.9 укладеного Договору № 1-182 мати Позивача -[PERSON] звернулася до КП «Баштанське РБТІ» для реєстрації, 29 грудня 1998 року Баштанським районним бюро технічної інвентаризації було проведено реєстрацію та відповідно до реєстраційного напису на правовстановлюючому документі було проведено реєстрацію на праві приватної власності за [PERSON], видано реєстраційне посвідчення на правовстановлюючому документі за реєстровим № 703 та записано до реєстрової книги № 3. Відповідно до п. 10 вказаного Договору - договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав. Фактично укладений правочин між сторонами по договору, повністю було виконано. Так, на час укладення договору міни в 1998 році відповідачка ухилилася від нотаріального посвідчення договору міни. Крім того не виявила бажання (ухилялися) від нотаріального посвідчення такої угоди і в подальшому. В судове засідання позивач не з'явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явилася, до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та визнання позовних вимог. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору купівлі-продажу №1-182; технічного паспорту на будинок;свідоцтва про смерть [PERSON];витягу із Спадкового реєстру; постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, копію спадкової справи №174/2016) суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 15.07.1998 сторони уклали договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], проте нотаріально його не посвідчили. Посвідчити його на даний час не являється можливим. Дійсність укладеного договору підтверджується наданими доказами. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 15.07.1998 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсно обґрунтованими, а вимогу такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved