Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь позивача грошові кошти в сумі 18641 грн. 13 копійок, що були виплачені останньому в якості авансу на відрядження, які відповідач за цільовим призначенням не використав та не повернув позивачу. В обґрунтування позову позивач вказав, що відповідач - [PERSON] з 16.08.2016 по 14.11.2016 працював на посаді радника голови правління ПрАТ «[PERSON] - Дніпровське МППЗТ». Наказом Позивача № 248 від 10.10.2016 Відповідач з 11.10.2016 р. строком на 30 діб був направлений у відрядження до Костянтинівської та Миронівської філій Позивача з метою надання практичної допомоги в проведенні інвентаризації цих філій. Кошти на відрядження в сумі 15100,00 грн. Відповідач отримав на особисту банківську картку. Починаючи з наступного дня (11.10.2016) і по дату звільнення (14.11.2016) Відповідач фактично «зник» та був недоступний в режимі телефонного зв'язку. Миронівська та Костянтинівська філії надали інформацію проте, що Відповідач з 11.10.16 і по 18.10.16 на філіях не з'являвся. В подальшому 14.11.2016 року було видано наказ № 11 про притягнення до дисциплінарної відповідальності радника голови правління [PERSON], яким до Відповідача було застосовано форму дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, оскільки причиною для цього був прогул Відповідачем роботи без поважних причин строком більше місяця. Наказом Позивача № 241/ос від 14.11.2016 було звільнено Відповідача з роботи за прогул без поважних причин. Позивач звернувся до Відповідача з листом від 25.11.2016 № 4214 з вимогою повернути 18641,13 грн. виділених коштів на відрядження з урахуванням санкцій за несвоєчасне повернення коштів, проте до цього часу кошти на відрядження та санкції за їх неповернення Відповідачем в добровільному порядку повернуті не були. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи у суді, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає, що відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин, а тому суд може розглянути справу у відсутності особи, яка не з'явилась. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] з 16.08.2016 по 14.11.2016 працював на посаді радника голови правління ПрАТ «[PERSON] - Дніпровське МППЗТ». Наказом Позивача № 248 від 10.10.2016 Відповідач з 11.10.2016 року строком на 30 діб був направлений у відрядження до Костянтинівської та Миронівської філій Позивача з метою надання практичної допомоги в проведенні інвентаризації цих філій, що підтверджується копією наказу. Як вказує позивач, зазначений Наказ на відрядження та посвідчення про відрядження Відповідач отримав особисто в кабінеті в.о. голови правління в присутності заступників голови правління та самого в.о. голови правління. Кошти на відрядження в сумі 15100,00 грн. Відповідач отримав на особисту банківську картку згідно кошторису витрат, затвердженого в.о. голови правління Позивача, платіжної відомості № 1601 від 11.10.2016 та платіжного доручення № 59869 від 11.10.2016, копії яких знаходяться в матеріалах справи. Починаючи з наступного дня (11.10.2016) і по дату звільнення (14.11.2016) Відповідач був недоступний в режимі телефонного зв'язку і Позивач факсограмою № 3660 від 18.10.2016 зобов'язав Миронівську та Костянтинівську філію терміново надати інформацію про прибуття або відсутність Відповідача на цих філіях. Листами № 689 від 18.10.16 та № 843/01 від 18.10.16 філії повідомили, що Відповідач з 11.10.16 і по 18.10.16 на філіях не з'являвся, що підтверджується копіями листів 14.11.2016 на підприємстві Позивача було проведено оперативну нараду з приводу невиконання Відповідачем вимог наказу № 248 від 10.10.2016 та відсутності останнього на робочому місці з 11.10.2016, що підтверджується протоколом цієї оперативної наради від 14.11.2016. На виконання вимог протоколу оперативної наради було видано наказ від 14.11.2016 № 11 про притягнення до дисциплінарної відповідальності радника голови правління [PERSON], яким до Відповідача було застосовано форму дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, оскільки причиною для цього був прогул Відповідачем роботи без поважних причин строком більше місяця. Наказом Позивача № 241/ос від 14.11.2016 було звільнено Відповідача з роботи за прогул без поважних причин. Відповідно до п. 4.1. Положення про службові відрядження працівників ПрАТ «[PERSON] - Дніпровське МППЗТ» працівник, направлений у відрядження, забезпечується коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом). Аванс відрядженому працівникові видається готівкою або перераховується у безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток не пізніше робочого дня, що передує дню початку відрядження, що підтверджується копією Положення. Згідно п. 3.6 Положення не пізніше трьох робочих днів після повернення з відрядження працівник складає наступну звітність: звіт про виконання технічного завдання; звіт про використання коштів на відрядження (авансовий звіт). Відповідно п. 3.10 Положення, якщо кошти, отримані на відрядження, не використані в повному обсязі, в термін не пізніше трьох робочих днів після повернення з відрядження залишок коштів повертається працівником до каси або підлягає внесенню на поточний рахунок відповідного структурного підрозділу Товариства, що їх видав з призначенням платежу: «повернення грошових коштів по авансовому звіту» Якщо працівник, який перебував у відрядженні, не повертає суму залишку невитрачених коштів протягом звітного місяця, на який перепадає граничний строк (пізніше трьох банківських днів після повернення з відрядження), то така сума підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб за рахунок будь-якого доходу за відповідний місяць, (п. 3.13 Положення). Відповідно до п.п. 170.9.3.а) Податкового кодексу України (далі - ПКУ) у разі якщо під час службових відряджень відряджена особа - платник податку отримав готівку з застосуванням платіжних карток, він подає звіт про використання виданих на відрядження коштів і повертає суму надміру витрачених коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження. Відповідно до п.п. 164.5 ПКУ під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою: К = 100 : (100 - Сп), де К - коефіцієнт; Сп - ставка податку, встановлена для таких доходів на момент їх нарахування. У такому самому порядку визначаються об'єкт оподаткування і база оподаткування для коштів, надміру витрачених платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки. Судом встановлено, що термін відрядження Відповідача закінчився 09.11.2016 року, але до 14.11.2016 року (протягом 3 робочих днів) Позивачу [PERSON] не було подано жодних документів про результати відрядження згідно п. 3.6 Положення (технічний звіт, авансовий звіт) та не було повернуто у вищевказані строки невикористані кошти на відрядження. Згідно розрахунку санкцій за несвоєчасне повернення невикористаних коштів Позивача сума, що підлягає відшкодуванню Відповідачем Позивачу становить 18641,13 грн. Позивач звернувся до Відповідача листом від 25.11.2016 № 4214 з вимогою повернути 18641,13 грн. (кошти на відрядження з урахуванням санкцій за несвоєчасне повернення коштів). До листа був долучений розрахунок санкцій. Те, що [PERSON] отримав цього листа підтверджується повідомленням пошти, де Відповідач розписався за його отримання. Вимоги цього листа Відповідачем було проігноровано і до цього часу кошти на відрядження та санкції за їх неповернення в загальному розмірі 18641,13 грн. Відповідачем Позивачу в добровільному порядку повернуті (сплачені) не були. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. При цьому ст. 1215 ЦК України встановлює, що не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, нормами закону не передбачено повернення працівником підприємству зайво виплачених коштів, крім випадків, встановлених ст. 127 КЗпП України, ст. 1215 ЦК України. Верховним Судом України у п. 24 Постанови Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" дано роз'яснення при вирішенні спорів, пов'язаних із застосуванням ст. 127 КЗпП України, зокрема зазначено, що суди мають враховувати, що: 1) вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати, і сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у зв'язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження), або з інших причин. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачу було виплачено у якості авансу 15100,00 гривень на відрядження, які останній за цільовим призначенням не використав і будучи звільненим з роботи вказані грошові кошти позивачу не повернув, а також з урахуванням санкцій за несвоєчасне повернення коштів, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню у межах заявлених вимог. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved