Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитною лінією № 005-20040-200213 у розмірі 17766,20 гривень. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем, відповідно до умов заяви № 005-20040-200213 укладено кредитну угоду на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, відповідно до якої позивач відкриває позивачеві картковий рахунок № [NUMBER] та встановлює ліміт кредитної лінії у розмірі 10000,00 гривень. Відповідач зобов'язався сплатити проценти за обслуговування кредитного ліміту у розмірі 5,55% щомісячно, у разі прострочення заборгованості обов'язкового мінімального платежу також сплатити штраф у розмірі 0,01%, але не менше та/або не більше 150,00 гривень за кожен факт прострочення. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання та відкрив відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті гривні та встановив ліміт кредитної лінії у розмірі 10000,00 гривень, відповідач скористалася кредитною лінією, але свої зобов'язання за кредитним договором № 005-20040-200213 від 20 лютого 2013 року не виконує, в результаті чого, станом на 22 липня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 17766,20 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача у судове засідання не з'явився, у позові вказав про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи сповіщалася належним чином, тому суд на підставі письмової згоди представника позивача ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 20 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем, відповідно до умов заяви № 005-20040-200213 укладено угоду на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, відповідно до якої позивач відкриває відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України - гривні та на день укладення угоди встановлює ліміт кредитної лінії у розмірі 10000,00 гривень, строком дії ліміту кредитної лінії 364 дні. Відповідач зобов'язалася сплатити проценти за обслуговування кредитного ліміту у розмірі 5,55% щомісяця, у разі прострочення заборгованості обов'язкового мінімального платежу також зобов'язалася сплатити штраф у розмірі 0,01% але не менше та/або не більше 150,00 гривень за кожен факт прострочення. Вказані обставини підтверджені заявою [PERSON] № 005-20040-200213, тарифами на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет "Нова Готівочка Старт". Позивач виконав взяті на себе зобов'язання та відкрив відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті - гривні та встановив ліміт кредитної лінії у розмірі 10000,00 гривень, відповідач скористалася кредитною лінією, але свої зобов'язання за кредитним договором № 005-20040-200213 від 20 лютого 2013 року не виконує, в результаті чого, станом на 22 липня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 17766,20 гривень, яка складається з: - тіло кредиту у розмірі 6096,20 гривень; - прострочене тіло кредиту у розмірі 3900,00 гривень; - заборгованість за комісіями у розмірі 7770,00 гривень, про що свідчить розрахунок заборгованості по кредитному договору № 005-20040-200213 від 20 лютого 2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що відповідач свої зобов'язання у строки та на умовах, встановлених договором кредиту № 005-20040-200213 від 20 лютого 2013 року не виконує, суд вважає що сума боргу підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на корить позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved