Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про відшкодування шкоди у звязку з дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.11.2011 року відповідачка, керуючи автомобілем марки „Хонда", державний номерний знак [NUMBER] по бул. Перова, в м. Києві, не дотрималась безпечної дистанції та швидкості руху, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем «Ніссан», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] На підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування АСК «ОМЕГА» було виплачено потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 19 705,40 грн. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.12.2011 року в ДТП визнано винною відповідачку. 23.04.2012 року позивач звернувся до відповідачки з регресною вимогою, однак коштів так і не отримав, тому ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА»» було вимушено звернутися з даним позовом до суду. Заочним рішенням суду від 26.11.2013 року позовні вимоги ПАТ АСК «ОМЕГА» було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА»» матеріальну шкоду в розмірі 19 705 грн. 40 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 229 грн. 40 коп. Ухвалою суду від 23.01.2014 року заочне рішення суду від 26.11.2013 року було скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 31.01.2014 року провадження по справі було зупинено до розгляду Апеляційним судом м. Києва апеляційної скарги [PERSON] на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 09.12.2011 року по адміністративній справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Ухвалою суду від 27.03.2014 року провадження по справі було відновлено. В судовому засіданні 08.04.2014 року представник позивача підтримав позовну заяву в повному обсязі, просив суд про її задоволення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася, належним чином повідомлялася судом про день та час розгляду справи. Представник відповідачки в судовому засіданні надала суду письмові заперечення на позовну заяву та пояснила, що фактично відносини, на підставі яких у позивача виникає право вимоги до її довірительки, це суброгація. Крім того, позивачем не було враховано те, що відповідачкою вже компенсовано суму у розмірі 2189 грн. 48 коп., яку було добровільно сплачено на рахунок позивача. Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30.11.2011 року відповідачка [PERSON], керуючи автомобілем марки „Хонда", державний номерний знак [NUMBER] по бул. Перова, в м. Києві, не дотрималась безпечної дистанції та швидкості руху, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем «Ніссан», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.12.2011 року в ДТП визнано винною відповідачку та до неї застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 6). Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту від 26.11.2010 року автомобіль «Ніссан», д/н [NUMBER] було застраховано у ЗАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» (а.с.4-5). На підставі договору та відповідно до страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування АСК «ОМЕГА» потерпілій особі було виплачено страхове відшкодування в розмірі 19 705,40 грн. (а.с. 9-10). 23.04.2012 року позивач звернувся до відповідачки з регресною вимогою, однак коштів так і не отримав. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес, це нове право, що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те, що страховик виконав обов'язок за страховим зобов'язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов'язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Роз'яснення про застосування вищезазначених понять також наведені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року. Відповідно до якого, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку в даному випадку слід застосовувати суброгацію, а не регрес. При цьому виходячи з роз'яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1999 року, суд вважає, що відшкодуванню на користь позивача підлягає сума в розмірі 19 705 грн. 40 коп., тобто сума здійсненого страхового відшкодування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження сплати позивачу збитків понесених ним в зв'язку із виплатою страхового відшкодування відповідачем суду не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 17 515 грн. 92 коп., оскільки відповідно до платіжних доручень від 25.02.2014 року та 17.03.2014 року останньою добровільно було сплачено на користь позивача 2189 грн. 48 коп. в рахунок матеріальної шкоди пов»язаної з виплатою страхового відшкодування. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, відповідача на користь позивача підлягає стягненню 229 грн. 40 коп. витрат з оплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved