Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на свою користь завдану шкоду в порядку регресу у розмірі 11983,81 грн та судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 10 червня 2016 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №05127/4100/0000043, предметом якого є страхування транспортного засобу «Lexus», реєстраційний номер [NUMBER] . 09 серпня 2016 року в м. Дніпро на перехресті вулиць Короленко та Костомарівської відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Lexus», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача. Відповідно до постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2016 року відповідача було визнано винним у ДТП. Зазначає, що із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернулась потерпіла сторона та надала всі необхідні документи на підставі чого було складено страховий акт №00200070 від 30 вересня 2016 року та на підставі якого було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 28601,55 грн. Позивач вважає, що у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2019 року цивільну справу передано за підсудністю до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача, повідомлений належним чином про дату, час і місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, а також відзив не подавав, у зв`язку із чим, суд, враховуючи згоду представника позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 09 серпня 2016 року о 14 год. 00 хв. водій [PERSON] керуючи автомобілем «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] , на перехресті нерівнозначних доріг вул. Костомарівської та вул. Короленко у м. Дніпро при виїзді з другорядної дороги, не надав дороги автомобілю «Lexus», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , яка рухалась по головній дорозі, внаслідок чого скоїв зіткнення з даним автомобілем. Внаслідок ДТП транспортні засоби пошкодженні, чим спричинена матеріальна шкода. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2016 року, яка набрала законної сили 13 вересня 2016 року, відповідача визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с.7,8,51-52). Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , автомобіль «Lexus», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, належить [PERSON] (а.с.14). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «Lexus», реєстраційний номер [NUMBER] , на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту №05127/4100/0000043 від 10 червня 2016 року в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» (а.с.6). 11 серпня 2016 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку №00200070 (а.с.10). Відповідачу та його страховику ПрАТ «Європейський Страховий Союз» було надіслано позивачем запрошення для проведення автотоварознавчої експертизи по автомобілю «Lexus», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.16-17,29). Звітом про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу №02/09/16, складеного 17 вересня 2016 року встановлено, що вартість матеріального збитку, спричиненого володільцю транспортного засобу «Lexus», реєстраційний номер [NUMBER] , складає 29454 грн 05 коп. (а.с.18-25). Відповідно до наказу №00200070 від 30 вересня 2016 року, позивачем вирішено виплатити [PERSON] страхове відшкодування згідно розрахунку суми збитку в розмірі 28601,55 грн шляхом перерахування безготівкових коштів по системі «Аваль-Експрес» (а.с.26-27). 03 жовтня 2016 року позивачем було здійснено страхове відшкодування шкоди потерпілій [PERSON] шляхом перерахування безготівкових коштів у розмірі 28601,55 грн (а.с.28). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] , на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до полісу №АЕ9026127 в ПрАТ «Європейський Страховий Союз» (а.с.29). 19 квітня 2017 року ЗАТ «Європейський Страховий Союз» року здійснено страхове відшкодування позивачу в розмірі 16617,74 грн (а.с.30). Відповідачу позивачем була направлена претензія про відшкодування шкоди в порядку регресу від 06 лютого 2019 року за вих №0200070 (а.с.31). Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодовувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV). Згідно до статті 6 Закону N 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до частини першої статті 22 Закону N 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 36.2 статті 36.2 Закону N 1961-IV передбачено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик i потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування i не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Закону N 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи вищевикладене, вирішуючи справу в межах пред`явлених позовних вимог, суд приходить до висновку про доведеність вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь в порядку регресу страхового відшкодування у розмірі 11983,81 грн (28601,55 -16617,74). Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 1921 грн.

Outcome: approved