Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів, в якій посилається на те, що він є власником житлового будинку № 18 по вул. Суходольській у м. Чернівці. Разом із ним у його будинку зареєстровані відповідачі, які є родичами позивача, які знаходяться із ним у родинному звязку як двоюрідний брат, тітка та двоюрідна сестра. Однак, будучи зареєстрованими у його помешканні, відповідачі там фактично не проживають протягом близько 20 років. Реєстрація місця проживання відповідачів у вказаному житловому будинку створює перешкоди для здійснення права власності позивачем, оскільки він змушений сплачувати комунальні послуги із врахуванням кількості зареєстрованих мешканців., а також позбавлений можливості отримати субсидію. У звязку із викладеним позивач просить ухвалити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним майном. У судове засідання позивач не зявився. Однак надіслав до суду письмову заяву зпроханням справу розглянути без його очасті. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не зявились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду в газеті «Буковина». Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 вересня 2013 року зареєстрованому в реєстрі за №1464, серія БТК 442022, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON], договору про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності від 27 вересня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №1856, серія НМТ 110736, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.11.2017р. №103304931 [PERSON] є власником житлового будинку літ.А, загальною площею 204,30 кв.м, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, за адресою вул.Суходольська, 18 м.Чернівці. Згідно довідки виданої ПП «Садгора-Сервіс» м. Чернівці № 1248 від 29.11.2017 року у будинку № 18 по вул. Суходольській у м. Чернівці зареєстровані, окрім інших, [PERSON] - тітка, [PERSON] - племінник, [PERSON] - племінниця. Як вбачається із акту № 204 від 29.11.2017 року складеного комісією в складі двох працівників ПП «Садгора-Сервіс» за присутності сусідів, по вул. Суходольській, 18 у м. Чернівці дійсно зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], однак не проживають там близько 20-ти років. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Так, подаючи до суду негаторний позов, позивач просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користування своєю власністю, які заважають їй здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що вказана квартира знаходиться в приватній власності позивача, не належить до державного чи комунального майна, що виключає застосування до правовідносин між сторонами норми Житлового кодексу України. Проте, з метою визначення кола членів сімї власника житла беруться до уваги положення ст. 64 ЖК України де до них відноситься дружина наймача, їх батьки і діти. Судом встановлено, що відповідачі є родичами [PERSON], однак не є членами його сімї, оскільки не проживають у вказаній квартирі та не повязані спільним побутом із її мешканцями. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ї, а тому в даному в випадку власник обгрунтовано звернувся до суду із вказаним позовом. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Таким чином,

Outcome: approved