Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 03.08.1975 року Зозівською сільською радою Липовецького району Вінницької області, актовий запис № 24.Діти, які народились від даного шлюбу вже повнолітні. Причиною розпаду сім'ї позивач називає те, що на грунті різних характерів виникали непорозуміння та суперечності, внаслідок яких стало неможливим сумісне проживання. [PERSON] відновлювати шлюбні стосунки із відповідачкою не бажає. Через органи ДРАЦС відповідачка розірвати шлюб відмовляється. З огляду на вищевикладене, позивач просить суд розірвати шлюб із [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте в позовній заяві скористався своїм правом, передбаченого ст. 158 ЦПК України заявити клопотання про розгляд справи без його участі, оскільки на час розгляду справи він буде перебувати за межами України. Просив суд в позовній заяві розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Судові витрати з [PERSON] стягувати не бажає. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Суду пояснила, що вони з позивачем 4 (чотири) роки разом не проживають. Просила залишити їй прізвище набуте у шлюбі «[PERSON]». Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд задовольняє клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності та приймає визнання позову [PERSON] Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03.08.1975 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] /а.с.5/. Діти, які народились від даного шлюбу вже повнолітні. Сторони не бажають миритися, мають стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції", і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання позову відповідачкою не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачкою та ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягають на розлученні, мають стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому, суд залишає за відповідачкою, за її проханням, для подальшого іменування шлюбне прізвище - «[PERSON]» . На підставі ст. ст. 6, 10, 11, 60, 174, 212-215, 218, 223 ЦПК України,

Outcome: approved