Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, по якому просить розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 18.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2745. Від шлюбу є двоє дітей: [PERSON], 03.02.2012 року та [PERSON], 15.04.2015 року. Стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку до досягнення сином повноліття, тобто до 03.02.2030 року, а потім по ? частин усіх видів заробітку до досягнення донькою повноліття, тобто до 15.04.2033 року, щомісяця починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 23.08.2018 року. Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає те, що сторони втратили взаєморозуміння один одного та спільні інтереси в житті. А тому, подальше збереження шлюбу є недоцільним. Просила шлюб розірвати. Крім цього, позивачка просила стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку до досягнення сином повноліття, тобто до 03.02.2030 року, а потім по ? частин усіх видів заробітку до досягнення донькою повноліття, тобто до 15.04.2033 року, щомісяця починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 23.08.2018 року. Позивач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про визнання позову. Суд дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність дитини приходить до висновку,\~що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до \~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно зі ст. 110,112 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18.10.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби ОМУЮ (актовий запис № 2745). Свідоцтво про шлюб І - ЖД № 220394. З вказаного свідоцтва вбачається, що дошлюбне прізвище позивачки «Ніколаєва». Від даного шлюбу є неповнолітні діти, [PERSON], 03.02.2012 року та [PERSON], 15.04.2015 року, які проживають із матірю. Відповідно до ч.1ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало неможливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч. 2ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абзацу 2 ч. ст. 115 СК України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що діти проживають з позивачкою. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою\~Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу\~ ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Відповідно до\~ статті 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою\~ статті 181 СК України\~за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України\~передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Враховуючи те, що відповідач проживає окремо, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх малолітньої дитини в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку до досягнення сином повноліття, тобто до 03.02.2030 року, а потім по ? частин усіх видів заробітку до досягнення донькою повноліття, тобто до 15.04.2033 року, щомісяця починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 23.08.2018 року. Згідно з частиною третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають значення. Відповідно до ч.2\~ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2018 рік"у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626\~гривень; від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Суд вважає, що визначений позивачкою розмір аліментів, є обгрунтованим. В силу\~ст. 184 СК України суд\~за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо і участі в утриманні своєї дитини в повному обсязі не приймає, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що про стягнення аліментів. Також суд приймає до уваги визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved