Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивачі, діючи в інтересах неповнолітньої дитини, звернулись до суду із позовною заявою про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення, виселення, визначення порядку користування квартирою. Позовні вимоги мотивовано тим, що їх неповнолітня дитини [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS]. Власником решти ? частини квартири є відповідач [PERSON] Позивачі стверджують, що відповідач чинить дитині перешкоди в користуванні квартирою, в зв'язку з чим просять суд визначити порядок користування квартирою: виділити дочці в користування кімнату № 5 площею 10,6 кв. м, відповідачеві - кімнати № 6 та № 7 відповідно 17,7 кв. м та 14, 6 кв. м; виселити відповідача з кімнати № 5; вселити їх неповнолітню дитину в кімнату № 5; зобов'язати відповідача не чинити їх неповнолітній дитині перешкоди в користуванні квартирою. Позивачі в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та їх обгрунтуання, суду пояснили, що спірна квартира у 2006 р. була приватизована, її власниками стали позивач [PERSON], її дочка [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON] - батьки позивача [PERSON] У 2008 р. [PERSON] подарувала свою частку сестрі [PERSON], після смерті [PERSON] його частку успадкувала [PERSON], котра подарувала свої частки [PERSON] На цей час власниками квартири є [PERSON] - ? частини, а також неповнолітня дитина позивачів [PERSON] - ? частини. У 2008 р. позивачі придбали в [ADDRESS] будинок, в якому мешкають по цей час разом з трьома неповнолітніми дітьми: [PERSON], 2005 р. народження, [PERSON], 2011 р. народження, [PERSON], 2013 р. народження. Будинок на цей час знаходиться в аварійному стані, в зв'язку з чим сім'я має намір посилитись в спірній квартирі. Про це вони восени 2016 р. повідомили [PERSON] - співвласницю квартири, але вона відмовила їм. Після цього вони неодноразово звертались до відповідача з вимогою про вселення дочки в квартири, однак отримували відмови. Таким чином відповідач перешкоджає співвласнику квартири в користуванні власністю, що стало причиною звернення до суду з позовом в інтересах дитини. Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що відповідач визнає право малолітньої [PERSON] на ? частину квартири. Проти задоволення позову відповідач заперечує, оскільки перешкоди в користуванні квартирою не чинить; співвласник квартири - малолітня дитина має часткову цивільну дієздатність, не може мешкати окремо від своїх батьків; позивачі мають намір вселитись в квартиру всією сім'єю у складі 5 осіб, що призведе до обмеження права користування власністю відповідача. Крім того, на цей час в квартирі, окрім відповідача мешкають та зареєстровані ще 4 особи: матір, чоловік, син та онук відповідача, які мають право користування квартирою. Представник третьої особи - Служби у справах дітей по Комунарському району Запорізької міської ради в судовому засіданні пояснила, що малолітня дитина дійсно не має можливості мешкати окремо від дітей, місцем її проживання є місто проживання батьків, тому просить ухвалити рішення на розсуду суду. За клопотанням представника відповідача до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено осіб, котрі зареєстровані та мешкають у спірній квартирі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] - в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина [PERSON]. Третя особа [PERSON] з позовом не погодилась, в судовому засіданні пояснила, що спірна квартира дійсно належить її дочці [PERSON] та онучці [PERSON] На цей час в квартирі мешкають [PERSON] з чоловіком, сином, онуком та вона, займаючи кімнату № 5 площею 10,6 кв. м. Співвласник квартири [PERSON] є малолітньою, мешкає разом з батьками в будинку в м. Токмаку. Родина [PERSON] неодноразово приїздила до них в гості, знаходились в квартирі, жодних перешкод ім. не чинили. Восени 2016 р. вони заявили, що мають намір всією сім'єю перейти жити в квартиру. Дочка не заперечує, щоб [PERSON] мешкала в квартирі, однак заперечує, щоб вселялись її батьки та ще двоє неповнолітніх дітей, які не мають право користуватись квартирою. Треті особи [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомлені про час розгляду справи, в судове засідання не з'явились, однак суд вважає можливим розглянути справу за їх в відсутності. Позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] - в розмірі ? частини, [PERSON] - ? частина. (а.с. 14) У зазначеній квартирі зареєстровані: співвласник [PERSON], її матір [PERSON], чоловік [PERSON], син [PERSON], онук [PERSON]. (а.с. 38-42) [PERSON], [INFO] р., відповідно до ст. 31 ЦК України є малолітньою особою. Її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7), які перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6), та мають ще двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. (а.с. 8, 9) Згідно довідки про склад сім'ї [PERSON], [PERSON] разом з малолітніми дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані і мешкають в будинку [ADDRESS], власником якого є [PERSON]. (а.с. 17) Відповідно до ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами ст. 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. За правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні вимоги містить ст. 383 ЦК України. Згідно роз'яснень, викладених у п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосування положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з такого. Відповідно до положень ст. 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. При цьому само по собі заперечення співвласника проти вселення іншого співвласника та відсутність можливості у останнього самостійно, без звернення до співвласника, реалізувати свої права (відсутність ключів від приміщення, вчинення скандалів, заміна замків, дверей тощо) при відсутності вільного доступу до належного йому майна є підставою вважати, що співвласник чинить перешкоди у користуванні належною позивачу власністю. В судовому засіданні позивачі пояснили, що відповідач чинить перешкоди у користування квартирою співвласнику майна - [PERSON] - їх малолітній дитині. Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підтвердження своїх позовних вимог позивачі надали лише відповідь Служби у справах дітей по Комунарському району Запорізької міської ради від 22 серпня 2016 р. (а.с. 18), однак цей документ не містить інформації щодо вчинення відповідачем перешкод у користуванні [PERSON] квартирою. Представник Служби у справах дітей Петренко Г.Ф. суду пояснила, що позивачі дійсно звертались до вказаного органу із заявою щодо сприяння у вирішені питання користування малолітньою дитиною квартирою. Вони ставили питання про вселення родини в квартиру або викупу відповідачем частки, що належить дитині. Позивачі в судовому засіданні підтвердили, що вони бажають або вселення в квартиру всієї сім'ї, або викупу відповідачем частки. Представник відповідача суду пояснив, що відповідач заперечує проти вселення в квартиру всієї сім'ї, оскільки її члени, окрім дочки [PERSON], не мають права користування квартирою. Щодо викупу частки квартири, що належить дитині, відповідач не заперечує проти такого вирішення спору, однак для цього потрібен час для відшукання коштів. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що між співвласниками квартири дійсно виник спір щодо порядку користування житловим приміщенням, однак вчинення перешкод з боку відповідача не доведено. При цьому суд зауважує, що позивачі ототожнюють право користування квартирою їх малолітньою дитиною (як складової права власності) з правом користування квартирою ними, що не ґрунтується на законі. З наведених вище підстав суд відмовляє у задоволені позову про усунення перешкод у користуванні квартирою. Також не підлягає задоволенню вимога позивачів про зобов'язання відповідача надати їм комплект ключів від вхідних дверей квартири, оскільки вони не мають права користування цим житловим приміщенням. При вирішенні вимог про вселення малолітньої дитини [PERSON] в квартиру, визначення порядку користування квартирою, суд приймає до уваги таке. Відповідно до ст. 29 ч.3 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] мешкає разом зі своїми батьками в [ADDRESS], де зареєстровані всі члени цієї сім'ї, тому не може бути самостійно вселена в спірну квартиру. При цьому суд приймає до уваги, що згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1959 р., дитина має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про неможливість вселення малолітньої дитину в квартиру без батьків. Вирішити питання про вселення дитини в квартиру з батьками, або з одним з них, суд не може, оскільки у них відсутнє право користування цим житловим приміщенням, а співвласник [PERSON] проти цього заперечує. Суд також враховує, що сім'я [PERSON] має свій житловий будинок, право власності на який зареєстровано за дружиною, в якому вони й мешкають разом з трьома малолітніми дітьми. З наведених підстав суд відмовляє у задоволені позову в частині вселення [PERSON] в квартиру, а від того й визначення порядку користування квартирою. Вимога про виселення відповідача з кімнати 5 спірної квартири також не підлягає задоволенню, оскільки порядок користування квартирою судом не визначається, виділ в натурі частки квартири не проводився, співвласники майна мають рівні права користуватись квартирою. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з позивачів в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі по 689 грн.

Outcome: approved