Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 23.08.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 405. В обґрунтування вимог зазначила, що починаючи з 23.08.2008 вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. З відповідачем сумісно не проживають з лютого 2014 року, шлюб існує формально. Перебування в шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам. Спору про місце проживання дитини та майно подружжя немає. Позивач в попереднє судове засідання не з»явилася. В позовній заяві зазначила справу розглядати без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в попереднє судове засідання не з»явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав повністю. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. П.10 постанови ПВСУ за №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. ст. 21 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що починаючи з 23.08.2008, сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 405. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Спору майно подружжя немає. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, подружні відносини припинені, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 113 СК України після розірвання шлюбу позивач бажає залишити прізвище набуте у шлюбі - «[PERSON]».

Outcome: approved