Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом, в якому зазначила, що на початку 90-х років, її мати [PERSON] , [INFO] , почала спільно проживати однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , у його будинку, за адресою [ADDRESS] . Оскільки, на той час вони були вже немолоді люди, офіційно шлюб в державних органах не реєстрували. Проте, 15.06.1994 року, між ними було укладено церковний шлюб , що підтверджується відповідним Свідоцтвом про вінчання. З того часу [PERSON] , постійно, безперервно проживала з [PERSON] за вищевказаною адресою. Будинок з господарськими будівлями і спорудами належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом №1Д-648 по реєстру, виданому 13.12.2000 року, державним нотаріусом Калуської МДНК .Попович О.В . У володінні матері позивача, на той час також була квартира, за адресою [ADDRESS] , тому місце своєї реєстрації (прописки), на нову адресу [ADDRESS] вона не змінювала. В даній квартирі по [ADDRESS] фактично проживала її онука. В 2012 році , мати продала квартиру, але оскільки не мала правовстановлюючих документів на будинок по [ADDRESS] , а [PERSON] вже помер, то не могла там зареєструватись, тому зареєструвалась за адресою [ADDRESS] , де зараз проживає позивач. [INFO] [PERSON] помер і з цієї дати слід відраховувати строк володіння нерухомим майном [PERSON] . Після смерті [PERSON] , мати позивачки [PERSON] залишилась проживати у його будинку по [ADDRESS] . Син [PERSON] - [PERSON] , ні до смерті батька, а ні після його смерті, у даному будинку не проживав, заяви про прийняття спадщини ним не було подано, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №57714182 від 27.09.2019 року, не заперечував щодо проживання матері позивача [PERSON] в будинку, лише зрідка (раз чи два на рік ) приїздив щоб навідати її та поїхати на могилу батька. [PERSON] , відкрито проживала і володіла будинком за адресою [ADDRESS] . Її проживання в будинку було правомірним та добросовісним, оскільки майно після смерті чоловіка, з яким вона проживала однією сім`єю , ні за ким іншим не було зареєстровано. Фактично титульний (офіційний) власник майна був відсутній і майно документально залишилось безхазяйним. Спадкоємець померлого - син [PERSON] спадщину не прийняв. Щодо користування і володінням будинком [PERSON] він не заперечував. Отже володілець майна - [PERSON] була впевнена у тому, що на це майно не претендують інші особи і що вона є власником цього майна. Заволодіння цим майном не може бути неправомірним (здійснене шляхом викрадення, грабунку, шахрайства тощо), а також не грунтувалось на договорі (договорі оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо). [INFO] мати позивачки [PERSON] померла. Похоронний обряд також було проведено у будинку за адресою [ADDRESS] . Після її смерті спадкоємцем стала позивачка. 28.03.2016 року нею у встановлений законодавством строк було подано Заяву про прийняття спадщини в Калуську міську державну нотаріальну контору та було заведено спадкову справу. Одразу після смерті матері, позивач стала володіти, доглядати та користуватись будинком [ADDRESS] , сплачувала комунальні платежі, здійснювала поточний ремонт, обробляла присадибну земельну ділянку . За умови відсутності офіційно зареєстрованих власників будинку чи будь - яких інших осіб які можуть претендувати на нього, позивач вважає що є добросовісним власником даного майна. У володіння та користування він перейшов до неї цілком правомірно, оскільки залишився їй після смерті її матері, спадкоємцем якої вона являється , і щодо цього нею було подано офіційно заяву про спадкування. Водночас, зважаючи на відсутність документів на право власності та державної реєстрації права власності на будинок [ADDRESS] , у позивача немає змоги там зареєструватись чи переукласти договори на постачання комунальних послуг. Загалом строк безперервного володіння будинком, з урахуванням правонаступництва позивача за [PERSON] , починаючи з 03.11.2005 року по дату подачі позову складає більше 14 років, а тому вважає, що за нею слід визнати право власності на даний житловий будинок. Тому прохає суд визнати на нею право власності за набувальною давністю на дане майно. В судовому засіданні представник позивача адвокат Боднар Н.Я. позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити . Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак 09.12.2019 року ним подано заяву, згідно якої розгляд справи просить проводити без його участі, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання про те, що він є сином [PERSON] , який помер [INFO] . В 1991 році його батько став проживати однією сім`єю з [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Вони взяли церковний шлюб, [PERSON] була доброю господинею. Після смерті [PERSON] , [INFO] , в будинку стала проживати її дочка, позивач по справі [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання про те, що вона проживає навпроти будинку позивачки . Її мати [PERSON] проживала разом із [PERSON] з 1991 року однією сім`єю. Після смерті [PERSON] , [INFO] , в будинку стала проживати її дочка, позивач по справі [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання про те, що він проживає навпроти будинку позивачки,знав добре [PERSON] . Він прожива разом із [PERSON] з 1991 року. Після їх смерті в будинку проживає дочка [PERSON] . [PERSON] . Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, судом встановлено наступне. Встановлено, що мати позивачки [PERSON] на початку 90-х років почала спільно проживати однієї сім`єю з [PERSON] у його будинку за адресою [ADDRESS] , який належав йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом №1Д-648 по реєстру, виданому 13.12.2000 року, державним нотаріусом Калуської МДНК Попович О.В. , спадкова справа №347. (а.с.4). 15.06.1994 року між ними було укладено церковний шлюб, що підтверджується відповідним Свідоцтвом про вінчання (а.с.47). У володінні матері позивачки , на той час також була квартира, за адресою [ADDRESS] , тому місце свої реєстрації (прописки), на нову адресу [ADDRESS] вона не змінювала. В даній квартирі по [ADDRESS] фактично проживала її онука. В 2012 році , мати позивачки продала квартиру , що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 24.04.2012 року №954 (а.с.57-58), але оскільки не мала правовстановлюючих документів на будинок [ADDRESS], а [PERSON] вже помер, то не могла там зареєструватись, тому зареєструвалась за адресою [ADDRESS] . де зараз проживає позивач. [INFO] [PERSON] помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.48). [INFO] померла [PERSON] (а.с.49),що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.49). [PERSON] , відкрито проживала і володіла будинком за адресою [ADDRESS] . Її проживання в будинку було правомірним та добросовісним, оскільки майно після смерті чоловіка, з яким вона проживала однією сім`єю , ні за ким іншим не було зареєстровано. Фактично титульний (офіційний) власник майна був відсутній і майно документально залишилось безхазяйним. Спадкоємець померлого - син [PERSON] спадщину не прийняв. Щодо користування і володінням будинком [PERSON] він не заперечував, що підтвердив у своїх пояснення як свідок у судовому засіданні. Отже володілець майна [PERSON] була впевнена у тому, що на це майно не претендують інші особи і що вона є власником цього майна. Заволодіння цим майном не може бути неправомірним (здійснене шляхом викрадення, грабунку, шахрайства тощо), а також не грунтувалось на договорі (договорі оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо). [PERSON] , аж до моменту смерті проживала по [ADDRESS] , самостійно сплачувала комунальні платежі в цьому будинку, здійснювала поточний ремонт, обробляла присадибну земельну ділянку, що також підтверджено показами свідків у судовому засіданні. Після смерті [PERSON] її спадкоємцем стала позивачка - дочка [PERSON] . 28.03.2016 року позивачем , у встановлений законодавством строк, було подано Заяву про прийняття спадщини в Калуську міську державну нотаріальну контору (а.с.54) та заведено спадкову справу, що підтверджується Інформаційною довідкою №57990360 від 21.10.2019 року (а.с.52). Позивач після смерті матері стала володіти, доглядати та користуватись будинком [ADDRESS] , сплачувала комунальні платежі, здійснювала поточний ремонт, обробляла присадибну земельну ділянку (садила город та збирала урожай), що стверджується копіями квитанцій (а.с.59,60) та показами свідків. Згідно п. 3 ст. 335 ЦК України: безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю. Відповідно до ст. 344 УК України: особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. В даному випадку попередній власник майна помер і спадщину не було оформлено, тому позов подано до Калуської міської ради яка управляє майном територіальної громади. Верховний Суд України у постанові від 27.09.2018р., по справі № 571/1099/16-ц, зауважив, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність, володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. На підтвердження існування такого нерухома майна, було замовлено Звіт про незалежну оцінку житлового будинку з господарськими будівлями, який був здійснений суб`єктом оціночної діяльності - [PERSON] , який було здійснено 16.10.2019 року (а.с.5-38) . Згідно даного звіту, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , складається з дерев`яного житлового будинку загальною площею 89,45 кв. метрів, житловою площею 39,6 кв. метрів, сараю, вбиральні, криниці, та огорожі. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). В даному випадку позивач [PERSON] є правонаступником який почав володіти майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, діє презумпція правомірності набуття права власності на майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відкритість володіння означає, що воно є очевидним для усіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, але це не означає, що володілець зобов`язаний спеціально інформувати оточуючих про своє володіння річчю. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Власники майна так і як і будь - які інші особи, які могли б претендувати на майно відсутні. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). З наведеного суд приходить до висновку, що загалом строк безперервного володіння будинком, з урахуванням правонаступництва [PERSON] за [PERSON] , починаючи з 03.11.2005 року по дату подачі позову - 22.11.2019 року, складає більше 14 років. Відповідач по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому позивач після такого володіння набула право власності за набувальною давністю на вищевказане майно. За вказаних обставин позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved