Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цим позовом, в якому вказала, що з відповідачем по справі перебуває в шлюбі з 24 липня 2005 року, мають трьох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом із позивачем. З початку 2018 року вона разом із відповідачем не проживає та не підтримує сімейних відносин. Сторони спільне господарство не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Спору про поділ майна та виховання дітей на день винесення рішення немає. Позивач просила розірвати шлюб, відновити її дошлюбне прізвище "[PERSON]" та стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. Позивач у судове засідання не з'явилася. Подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю та просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився. Подав заяву, в якій позов визнав повністю та безумовно, просив справу розглянути у його відсутність. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Ухвалою судді від 13 липня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 3 серпня 2018 року (а.с.13). Згідно з частиною третьою статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд вважає, що законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в даному випадку в наявності, що підтверджується доданими до позовної заяви такими доказами. Відповідно до копій свідоцтв про народження, сторони є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.6, 7, 8). Згідно з свідоцтвом шлюб, сторони уклали шлюб 24 липня 2005 року та зареєстрували його у виконкомі Северинівської сільської ради Жмеринського району, актовий запис №5 (а.с.9). Підставою даного позову є те, що позивач бажає розірвання шлюбу, однак у них з відповідачем є троє неповнолітніх дітей, а тому розірвання шлюбу можливе лише в судовому порядку. В даному випадку предметом позову є розірвання шлюбу між сторонами. Вказаний спір регулюється положеннями Сімейного кодексу України. В даному випадку підлягаються застосуванню положення статей 105, 110, 112, 113. Відповідно до статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі статтею 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він безумовно визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В даному випадку в наявності є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні відповідно до вимог статті 206 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами частини першої статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного, суд вважає, що 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету, а решту 50 відсотків - стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved