Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно в якій вказує, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] були братом та сестрою по матері [PERSON], оскільки остання перебувала у двох шлюбах. Від першого шлюбу у [PERSON] народилася донька [PERSON], в другому шлюбі нею було усиновлено [PERSON] До смерті батьків [PERSON] та [PERSON] проживали разом із ними у с. Біла Кіцманського району Чернівецької області. У 1979 році с. Біла зазнало стихійного лиха та вказану сім'ю визнано потерпілою від зсуву. Рішенням Чернівецької обласної ради [PERSON] було виділено земельну ділянку в розмірі 0,06 га для будівництва індивідуального житлового будинку із земель колгоспу «Червоний прапор» у м. Чернівці. Вказана родина переїхала проживати у збудований будинок [ADDRESS]. На момент смерті [PERSON] у 1988 році [PERSON] постійно проживав разом із нею та вступив у володіння будинковолодінням. Оскільки житловий будинок не був узаконений, [PERSON] звернувся до Чернівецької міської ради із проханням про вирішення питання щодо узаконення житлового будинку та приватизації земельної ділянки на якій вона збудована. Однак отримав відмові у зв'язку із відсутністю підтвердження факту родинних стосунків між ним та [PERSON] 29.06.2012 року заповідачем [PERSON] було складено заповіт, яким він все своє майно заповів позивачу. [INFO] року [PERSON] помер. Позивач звернувся до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори з письмовою заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії оскільки ним не було надано документи, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Позивач вказує, що до складу спадкового майна входить житловий будинок у [ADDRESS]. За відсутності можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати право власності за ним на вказане будинковолодіння. Представник позивача у судовому засіданні дав пояснення аналогічні викладеним у позові, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засіданні не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що дійсно [PERSON] вчинив заповіт на користь позивача, яким все своє майно заповів останньому. [PERSON] у встановлений строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину видати йому не виявилось можливим, оскільки спадкоємець не надав правовстановлюючі документи на нерухоме майно. Свідок [PERSON], сусідка спадкодавця, в судовому засіданні вказала, що [PERSON] дійсно проживав у вказаному будинковолодінні, а позивач є його прийомним сином, який приїжджав до батька, допомагав по господарству та після смерті останнього продовжує користуватись будинком та земельною ділянкою на якій він розташований. Свідок [PERSON], сусідка [PERSON], пояснила, що знає позивача вже тривалий час, він допомагав [PERSON] по господарству, організовував похорон останнього та в даний час також користується будинковолодінням. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 340/10 від 20.05.1980 року [PERSON], як особі постраждалій від стихійного лиха, виділено земельну ділянку для індивідуального будівництва у [ADDRESS] Як встановлено із довідки ЧКОБТІ № 3454 від 24.12.2015 року та технічного паспорта на будинковолодіння по [ADDRESS], станом на 1989 рік на земельній ділянці за вказаною адресою побудовано житловий будинок літ. А загальною площею 65,10 м.кв. в тому числі житловою 45,70 м.кв. та допоміжною - 19,40 м.кв., літня кухня літ. Б площею 27,1, сарай літ. В площею 5,9 м.кв., вбиральня літ. Г площею 3,0 м.кв., огорожа № 1,2. Житловий будинок складається із 1 - веранди площею 6,60 м.кв, 2 - коридору площею 6,70 м.кв., 3 - кімнати площею 16,30 м.кв., 4 - кімнати площею 12,70 м.кв., 5 - кімнати площею 16,70 м.кв., 6 - кухні площею 6,10 м.кв. Проте будинковолодіння в експлуатацію не здане та право власності на нього належним чином оформлено не було, а тому правовстановлюючі документи відсутні. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що дійсно, будівництво вищевказаного будинку проводилось в період до 1992 року, що, тим не менш, не може визнаватись самочинним будівництвом. В листі Держархбудінспекції № 40-12-2409 від 01.09.2011 року вказано, що 05.08.1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. До цієї дати, не передбачалась процедура введення житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.12.1988 року [PERSON] померла [INFO] року. Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці встановлено факт родинних стосунків між [PERSON] та [PERSON] як брата та сестри, оскільки [PERSON] була рідною донькою [PERSON] а [PERSON] відповідно до довідки про усиновлення № 5 від 10.11.1953 року є усиновленим сином [PERSON] Встановлено також і те те, що вони з 1980 року по день смерті [PERSON] проживали разом у будинковолодінні по [ADDRESS] Як вбачається із довідок першої Чернівецької державної нотаріальної контори № 613/01-16 від 22.03.2016 року та державного архіву Чернівецької області № 252 від 25.03.2016 року не виявляється можливим надати для дослідження суду в якості доказу спадкову справу відкриту після смерті [PERSON] оскільки вона фактично відсутня. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР (який діяв на момент виникнення правовідносин) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ст. 532 ЦК УРСР усиновлені та їх нащадки при спадкоємстві після смерті усиновителя або його родичів прирівнюються до дітей усиновителя та їх нащадків. У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Стаття 530 ЦК УРСР вказує, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Суд позбавлений можливості встановити коло спадкоємців [PERSON], однак після її смерті ніхто у шестимісячний строк не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому жоден, окрім [PERSON], не може вважатись таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] Натомість [PERSON], який у відповідності до ст. 532 ЦК УРСР прирівнюється до рідного брата померлої [PERSON] та належить до другої черги спадкоємців, на момент смерті сестри постійно проживав разом із нею та після її смерті вступив в управління та володіння майном, а тому згідно ст. 549 ЦК УРСР вважається таким, що спадщину прийняв. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року. Проте до своєї смерті, [PERSON] 29.06.2012 року вчинив заповіт, яким розпорядився, що на випадок його смерті усе його майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось він заповідає [PERSON]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особина випадок своєї смерті. У відповідності до ст 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Таким чином судом встановлено, що [PERSON], успадкувавши від своєї сестри [PERSON] нерухоме майно у вигляді будинковолодіння по [ADDRESS] та в подальшому заповів його, на випадок своєї смерті, [PERSON], та пізніше помер. Однак у [PERSON] та у його сестри [PERSON] на момент їхньої смерті був відсутній правовстановлюючий документ на вказане будинковолодіння, яке було побудоване до 1989 року, оскільки за життя ніхто з них не встиг належним чином його виготовити. Після смерті [PERSON], [PERSON] звернувся до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори з письмовою заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії оскільки ним не було надано документи, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. З позовом про визнання права власності на спадщину в судовому порядку, може звернутися особа у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Дані роз'яснення містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування". Так, позивач вказує, що право власності на будинковолодіння було наявне у [PERSON], який заповів йому нерухоме майно у вигляді вказаного будинковолодіння, проте свідоцтво про право на спадщину отримати він не може, оскільки його право власності підлягає сумніву винесеною постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причин відсутності правовстановлюючих документів. На підставі викладеного, оскільки позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], належним чином прийняв спадщину, право власності на будинковолодіння, як встановлено судом, належало [PERSON], позивач має всі правові підстави володіти, користуватись та розпоряджатись своїм спадковим майном на яке прохає визнати право власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved