Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов'язків, посилаючись на наступні обставини. 28.01.2014 року у відділенні № 33 АТ «Імексбанк» в м.Татарбунари Одеської області була проведена ревізія готівки та цінностей, які знаходяться в сховищі (касі) та обліковуються на балансових і позабалансових рахунках в опломбованій сумці старшого касира-контролера [PERSON] За наслідком проведеної ревізії була встановлена нестача грошових коштів у старшого касира [PERSON] у розмірі 10532 грн. 84 коп. 28.01.2014 року [PERSON] написала пояснювальну записку на ім'я голови правління АТ «Імексбанк» Граматика Ю.І., в якій пояснила, що нестача виникла з невизначеної причини. Цієї ж дати [PERSON] написала зобов'язання, яким зобов'язалась відшкодувати банку шкоду у повному обсязі до 28.02.2014 року. Однак до теперішнього часу шкода не відшкодована. За таких обставин, позивач вимушений звернутись до суду з позовом, в якому просить стягнути шкоду, заподіяну працівником при виконанні трудових обов'язків. Представник ПАТ "Імексбанк" в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав і заявив клопотання про винесення заочного рішення у разі неявки в судове засідання відповідачки. Відповідачка до судового засідання двічі не з'явилась, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, заяви про причину неявки не надіслала. Тому, зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, в порядку ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають з трудового законодавства, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Кодексом законів про працю України. Так, з копії акту службового розслідування від 14.03.2014 року (а.с.7-10) складеного на підставі матеріалів службового розслідування (наказ АТ «Імексбанк» № 64-в від 06.02.2014 року), затвердженого головою правління АТ «Імексбанк» Граматиком Ю.І., вбачається, що старший касир-контролер [PERSON] працює у відділенні № 33 АТ «Імексбанк» в м.Татарбунари Одеської області з 10.06.2013 року. 21.08.2014 року при перерахунку готівки та цінностей, які знаходилися в опломбованій сумці старшого касира-контролера [PERSON], відділення № 33 АТ «Імексбанк» в м.Татарбунари Одеської області, було виявлено недостачу грошових коштів в національній валюті в сумі 10532 (десять тисяч п'ятсот тридцять дві) грн. 84 коп. (службова записка начальника відділення № 33 АТ «Імексбанк» в м.Татарбунари Одеської області Мітакі О.М. СЕД «Імпульс» № s30079 від 28.01.2014 року). 10.06.2013 року з відповідачкою було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно якого вона прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених їй позивачем цінностей (а.с.13). Як вбачається з копії акту про проведення ревізії готівки та цінностей, що знаходиться у відділенні № 33 АТ «Імексбанк» в м.Татарбунари Одеської області від 28.01.2014 року (а.с.4-6), недостача грошових коштів у старшого касира-контролера [PERSON] складає 10532 (десять тисяч п'ятсот тридцять дві) грн. 84 коп. З копії пояснювальної записки від 28.01.2014 року (а.с.11) вбачається, що [PERSON] не може пояснити виникнення нестачі грошових коштів в сумі 10532,84 грн. Копією зобов'язання від 28.01.2014 року (а.с.12) підтверджується, що остання зобов'язується відшкодувати банку суму нестачі грошових коштів в повному обсязі до 28.02.2014 року. Відповідно до п.1.1 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність: касир бере на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання, обробку, перерахування, приймання, видачу (відпуск) довірених йому Банком матеріальних цінностей і у встановленому законом порядку відповідає за їх збереження. Згідно пп.2.1.1 договору працівник зобов'язаний забезпечити схоронність переданих йому банком матеріальних цінностей і вживати всіляких заходів для запобігання їх нестачі, розкраданню, знищенню, псуванню, втратам або іншої шкоди. Відповідно до п.3.1-3.2 договору, працівник несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної банку з його вини. Та у випадку заподіяння шкоди, працівник зобов'язаний добровільно повністю її покрити. Якщо працівник відмовляється добровільно покривати шкоду, банк покриває її у порядку визначеному ст.136 КЗпП України. Відповідно до ст. 130 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Відповідно до ст. 134 КЗпП України до випадків повної матеріальної відповідальності працівників відповідно до законодавства належить відшкодування шкоди у повному розмірі, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до п.5 ст.134 КЗпП України працівники несуть відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини у випадку, коли шкоди завдано недостачею. На підставі ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено установою з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Згідно положень ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. За змістом ст. 135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі недостачі матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Пленум Верховного Суду України у Постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначає, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст. 130, 135-1, 135-3,137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника (п.1). Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди (п. 8). Відповідно до п.4 ч.1 ст.232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації. Відповідно до ст. 138 КЗпП України, обов'язок доказування наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним органу. Відсутність підстави чи хоча б однієї з умов матеріальної відповідальності виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності. Виходячи з вищезазначених норм права, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість і достовірність, суд дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні й доводять наявність вини відповідачки у виявленій в касі недостачі та не відшкодуванні матеріальної шкоди, завданої нею, як працівником, під час виконання своїх трудових обов'язків в сумі 10532 (десять тисяч п'ятсот тридцять дві) грн. 84 коп. З виявленою в результаті проведення ревізії недостачею відповідачка погодилася, про що свідчить її письмове пояснення (а.с. 11-12). Таким чином, всупереч умовам договору та вимог чинного законодавства, відповідачка належним чином свої зобов'язання по відшкодуванню завданої матеріальної шкоди не виконала та не здійснила повернення недостачі у повному обсязі. Суд вважає, що позов обґрунтований, тому підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки позов задоволено та понесені витрати підтверджені платіжним дорученням № 54706 від 26.08.2014 року (а.с. 1). На підставі ст. ст. 130, 132, 134, 135-1, 135-3, 138, 232 КЗпП України,

Outcome: approved