Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезгаданим позовом. На підтвердження позовних вимог посилається на те, що 22.11.2007 року уклала шлюб з відповідачем, від якого у них 22.02.2008 року народився син [PERSON]. Вказує на те, що подружнє життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя. В результаті цього виникали непорозуміння і сварки. Неодноразово відповідач піднімав руку на неї. Все це відбувалося на очах у неповнолітньоїдитини, що негативно впливає на її психологічний розвиток. Син почав боятися батька. Примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Крім цього, відповідач не надає кошти на утримання дитини, чим ставить сім»ю у важке матеріальне становище. Позивач в судовому засіданні підтримала позовну заяву з підстав, викладених у ній. Додала, що відповідач не пускав її до хати і дитина викликала поліцію. Ненормальна атмосфера в сім»ї триває вже місяцями. Вона окремо готує їсти, вони сплять в різних кімнатах. Відколи подала позов до суду, відповідач вдавати, що турбується про дитину. Вказує на те, що відповідач має канцелярський магазин, і навіть з цього асортименти дитина нічого не бачить. Представник відповідача вказав, що позов в частині розірвання шлюбу визнає, а щодо позовної вимоги про стягнення аліментів просив відмовити за безпідставністю. Наголосив, що згідно акту обстеження умов проживання відповідач проживає в квартирі разом із сином турбується про нього,купляє йому усе необхідне та займається його вихованням. Тому вже сам відповідач міг би на тих самих підставах заявити позов до позивачки про стягнення аліментів. За відсутності доказів у стягненні аліментів слід відмовити. Заслухавши думку позивача, представника відповідача, дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами\~статті 264 ЦПК\~під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд з»ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є відсутність бажання позивача будувати у подальшому сімейні відносини, внаслідок чого припинилось між сторонами почуття взаємної любові, поваги та дружби, внаслідок чого вони не підтримують подружніх відносин протягом тривалого часу. Як встановлено в судовому засіданні, наданий судом термін для примирення між позивачем та відповідачем до позитивного результату не привів, позивач поновлювати сімейні стосунки не бажає, а відповідач та його представник в свою чергу не представили суду доказів та не навели суду жодних обставин, за яких можливе примирення з позивачем та ними не наведено аргументованих фактів та підстав, які б свідчили про можливе збереження сімї. Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач щодо цього не заперечує, то відповідно рішення суду в цій чатині підлягає до задоволення. Крім того, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. \~ \~ \~ \~ Разом з тим, згідно\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Обовязок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище позивача, який надає матеріальну допомогу дитині, однак самостійно не може повноцінно утримувати дитину, оскільки несе інші витрати повязані з її фізичним, духовним та моральним розвитком, і відповідача - платника аліментів (є працездатною особою, молодого віку), рівність прав та обов'язків обох батьків щодо дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вимоги розумності та справедливості і визначає їх в твердій грошовій сумі, яка підлягає стягненню з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, що на думку суду, на даний час буде відповідати інтересам дитини, враховуючи вік та матеріальні потреби, можливості відповідача, а також те, що доходи з відрахуванням вищезгаданих витрат (аліментів на утримання дитини) повинні забезпечити їй прожитковий мінімум, визначений державою. При цьому, посилання представника відповідача на акт обстеження умов проживання, як основний доказ у його позиції для відмови у стягненні аліментів суд оцінює критично зважаючи на те, що такий складався без повідомлення позивачки як матері дитини та її участі. Відтак, позиція дитини та її заяви в цей час були зумовлені присутністю батька(відповідача), за ініціативою(заявою) якого ці обстеження і проводилися. Отже при складанні цього документу не було заслухоно аргументи протилежної сторони, а отже і не враховано її позицію. Посилання представника відповідача на бездоказовість заявленного позову в частині стягнення аліментів частково заслуговує на увагу суду. Однак, вирішуючи це питання, суд також враховує наступні складові: - загальновідомим є розмір ціни газу для населення(ч.3 ст.82 ЦПКУ), який не відповідає доходам громадян для обігріву належного їм житла, особливо в зимовий період. Інші комунальні платежі теж складають значну частку витрат сімейного бюджету. Позивачем стверджувалось, що її доходи в місяць складають 3500 гривень на руки. Строною відповідача цей факт не заперечувався. Разом з тим, позивачка зазначала, що її витрати тільки на газ в зимовий період складають близько 2000 гривень. Ця обставина представником відповідача теж не заперечувалась, наголошувалось тільки на непредставленні суду відповідних доказів. При цьому заявлялось, що і відповідач сплачує за комунальні послуги, хоча доказів на підтвердження цього, відповідно теж надано суду не було; - при цьому, за нормами нового ЦПК суд позбавлений можливості самостійно витребовувати докази; - за період розгляду справи представник відповідача зазначив про куплені його довірителем для дитини спортивні кросівки. Позивач ствердила це. Про купівлю іншого асортименту одягу та товарів стороною відповідача не зазначалось, що свідчить про відсутність таких фактів. Для періоду часу в п'ять місяців це явно недостатньо; - переліком, необхідного для розвитку та забезпечення дитини володіла тільки сторона позивача, що вказує на її безпосередню участь у цьому процесі; - разом з тим стороною відповідача акцентувалось на необхідному забезпеченні утримання дитини, але відповідних доказів не подавалось із аргументацією тільки на обов'язок позивача подавати докази. \~ \~ \~ \~Таким чином із врахуванням наведенного та незапереченні відповідача у необхідності забезпечувати дитину з його боку та й таку участь у цьому процесі, суд вважає за можливе чітко означити таку суму, яка б цільово використовувалася на потреби дитини в розмірі 1500 грн., що відповідатиме обставинам даної справи. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути 704,80 грн.судового збору на користь позивача та 704,80 грн. судового збору в дохід держави. Враховуючи викладене та

Outcome: approved