Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивач звернулася до Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області з позовом до [PERSON] , третьої особи приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А. про визнання права власності на 1/2 частину будинку та земельної ділянки в порядку спадкування, в якому зазначила, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді частки на житловий будинок із господарськими будівлями і частки земельної ділянки під ним, площею 544 кв.м. за адресою: [ADDRESS]). Мати позивачки, дружина спадкодавця [PERSON] відмовилась від належної їй за законом частини спадщини, подавши 04.06.2015р. заяву нотаріусу. Позивач, як дочка, є спадкоємцем частини будинку, що належала її батькові [PERSON] в праві спільної сумісної власності. 01 грудня 1998 року , бабуся позивачки [PERSON], подарувала свій будинок разом із земельною ділянкою, що знаходиться за адресою [ADDRESS], двом своїм синам: батькові позивачки - [PERSON] та батькову відповідача - [PERSON]. Вищевказаний факт підтверджується копією договору дарування АА№028135 від 01.12.1998 року. Спадкове майно складається з будинку - житловою площею 25,5 кв.м, господарських будівель: сараю (літ.Б), сараю- (літ.В), вбиральні (літ.М) , гаражу (літ.Н), душа -(літ.Г), колодязя-(літ.К), огорожі №1, погребу (ВП), та земельної ділянки, площею 554 кв.м., на якій розташований будинок. Земельна ділянка належала дарувальниці [PERSON] на підставі державного акту від 07.10.1998 року за № 717. Як і передбачено цивільним законодавством України, вона у шестимісячний строк звернулася до приватного нотаріуса Кременчуцького нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А., з приводу видачі їй свідоцтва про право на спадщину, після смерті батька. Однак постановою № 475 від 17 вересня 2015 року їй було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва на частину будинку [ADDRESS] , через те, що відсутні правовстановлюючі документи щодо належності майна спадкодавцеві, не виділені частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та відсутній державний акт про право власності на частку в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Таким чином, у зв*язку з тим, що за життя спадкодавець не зареєстрував в державному реєстрі речових прав право на свою час тину нерухомого майна, то нотаріус запропонував спадкоємцю звернутись до суду. З відповідачем по справ [PERSON] позивач в досудовому порядку не може дійти згоди щодо розподілу часток в спільній спадковій власності. Тому позивач вимушена звернутися до суду. Враховуючи, що з 01.01.2013 року органи БТІ не вчиняють реєстраційні дії щодо прав власності у зв*язку із прийняттям Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і, відповідно, нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право власності на спадкове майно за законом, оскільки первинно за спадкодавцем такого права не було оформлено і зареєстровано у державному реєстрі. Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За визначенням ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Зі ст. 364 ЦК України виходить, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. З огляду на вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне задовольнити позов. Позивач в судовому засіданні просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача не заперечували проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. [INFO] року помер батько позивачки - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER], запис №38 від 20.02.2015 року). Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді частки на житловий будинок із господарськими будівлями і частки земельної ділянки під ним, площею 544 кв.м. за адресою: [ADDRESS]). Мати позивачки, дружина спадкодавця [PERSON] відмовилась від належної їй за законом частини спадщини, подавши 04.06.2015р. заяву нотаріусу. Позивач, як дочка, є спадкоємцем частини будинку, що належала її батькові [PERSON] в праві спільної сумісної власності. Спадкове майно складається з будинку - житловою площею 25,5 кв.м, господарських будівель: сараю (літ.Б), сараю- (літ.В), вбиральні (літ.М) , гаражу (літ.Н), душа -(літ.Г), колодязя-(літ.К), огорожі №1, погребу (ВП), та земельної ділянки, площею 554 кв.м., на якій розташований будинок. Земельна ділянка належала дарувальниці [PERSON] на підставі державного акту від 07.10.1998 року за № 717. 01 грудня 1998 року , бабуся позивачки, [PERSON], подарувала свій будинок разом із земельною ділянкою, що знаходиться за адресою [ADDRESS], двом своїм синам: батькові позивачки - [PERSON] та батькові відповідача - [PERSON]. Вищевказаний факт підтверджується копією договору дарування АА№028135 від 01.12.1998 року. Як і передбачено цивільним законодавством України, позивачка у шестимісячний строк звернулася до приватного нотаріуса Кременчуцького нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А., з приводу видачі їй свідоцтва про право на спадщину, після смерті батька. Однак постановою № 475 від 17 вересня 2015 року їй було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва на частину будинку [ADDRESS] , через те, що відсутні правовстановлюючі документи щодо належності майна спадкодавцеві, не виділені частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та відсутній державний акт про право власності на частку в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. У відповідності до ст. 370 ЦК України «Співвласники мають право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній сумісній власності». Згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається , що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, необхідно визначити розмір часток співвласників будинку та земельної ділянки у рівних розмірах - по 1/ 2 кожному. За таких обставин суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved