Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом вселення її до житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06.06.1981 року між нею та відповідачем укладено шлюб. В період шлюбу, а саме в 1997 році, позивач, як член сім'ї відповідача за згодою останнього була зареєстрована за адресою: [INFO], б. 41. На сьогоднішній день шлюб між сторонами не розірвано, однак вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. . Декілька років тому відповідач почав проживати у будинку з іншою жінкою, через що почав чинити позивачу перешкоди у користуванні житловим будинком де вона зареєстрована, в результаті чого остання вимушена мешкати у своїх батьків, створювати їм незручності. Позивач жодного разу не була відсутня у зазначеному будинку понад 6 місяців, зверталась до відповідача з проханням надати можливість проживати їй в будинку, на що відповідач категорично відмовляв. Вказує на те, що відповідач протиправно не надає доступ позивачу до житлового приміщення, право на користування яким підтверджується фактом реєстрації місця проживання позивача, тому остання вимушена звернутися до суду та просити вселити її до житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Горького, буд. 41. В судовому засіданні позивач та її представник, кожен окремо наполягали на задоволенні позовних вимог позивача з підстав викладених в позові. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки йому не зрозуміло чому саме зараз позивачка виявила бажання вселитись до його будинку, в якому він мешкає з іншою жінкою. Вислухавши доводи позивача, її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ч.1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що з 06 червня 1981 року позивач по справі - [PERSON] перебуває з відповідачем [PERSON] в шлюбі, зареєстрованому Центрально - Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 422 від 06 червня 1981 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ № 293460 (а.с. 9). [PERSON] на праві приватної власності належить 2/3 частки житлового будинку з відповідною частиною господарчих побудов, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Горького, буд. № 41, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 листопада 1994 року виданого Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі № 18 дод., сторінка 109, запис зроблено № 20452 (а.с. 11, 20-25). З матеріалів справи вбачається, що в період шлюбу, а саме 04 грудня 1997 році позивач, як член сім'ї власника за згодою відповідача була зареєстрована за адресою: [INFO], б. 41, про що свідчить відмітка в паспорті позивача (а.с. 5-7) та що не заперечується самим відповідачем. Як вказував в позові позивач та ці доводи нічим не спростовані, що на сьогоднішній день шлюб між сторонами не розірвано, однак подружжя шлюбних відносин не підтримують, після припинення фактичних шлюбних відносин між ними виникли неприязні стосунки та вони почали проживати окремо. Посилання позивача в частині того, що відповідач проживає з іншою жінкою у вказаному будинку та чинить їй перешкоди в здійсненні доступу до будинку підтверджується поясненнями самого відповідача, який в судовому засіданні не заперечував факту проживання з іншою жінкою та його небажання проживати разом з позивачем в одному будинку. Частиною 3\~ст. 47 Конституції України\~встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 3\~ст. 9 ЖК України\~передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим жилим приміщенням. До членів сім"ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Аналогічні положення містяться і у ч. 1\~ст. 405 ЦК України, згідно яких члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Підстави та порядок позбавлення членів сім"ї власника права користування жилими приміщеннями визначені у ст. 157 ЖК України, якою встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого приміщення. Таким чином, позивач як член сім'ї власника частини будинку набула право користування ним і на час звернення позивача до суду не втратила це право користування. Відповідно до п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2\~встановлено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати: чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлено угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї певний порядок користування жилим приміщенням. Оцінивши подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та враховуючи, що відповідач дійсно чинить їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням, за таких обставин суд вважає, що право позивача на спірне житло підлягає захисту в судовому порядку шляхом примусового вселення до спірного будинку з зобовязанням відповідача передати ключі від спірного житла. Крім цього, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved