Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовною заявою, у якій просить визнати недійсним пункт 3.5 Кредитного договору №\~DNKWGK00000001 від 11.10.2012р. та пункти 1, 4 Додаткової угоди №1 від 02.04.2015р., укладених між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк». У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, посилаючись на несправедливість вказаних умов договору. Представник відповідача судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивач була ознайомлена з умовами договору та підписала його, а відтак підстави для задоволення позову відсутні. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 11.10.2012р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №\~DNKWGK00000001 (далі Кредитний договір), відповідно до якого відповідач надав позивачу кредитні кошти у розмірі 7 000 000, 00 грн. для придбання нерухомості. Згідно з п. 2.2 Кредитного договору позивач зобовязаний, зокрема, сплатити відсотки за користування кредитом, а також сплатити банку винагороду згідно з п.п. 3.5, 6.2, 7.1 Кредитного договору. Відповідно до п. 3.5 Кредитного договору крім оплати процентів, що підлягають сплаті за цим договором, позичальник сплачує банку також винагороду за користування кредитом у розмірі, який визначається за формулою та залежить від зміни офіційного курсу гривні до долара США. Таким чином, у випадку падіння курсу гривні відносно долара США, позичальник зобовязаний виплатити відповідну винагороду банку, тоді як у випадку зростання курсу гривні відносно долара США, подібна винагорода не сплачується. Оскільки після укладення Кредитного договору офіційний курс гривні до долара США значно зменшився, 02.04.2015р. між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору (далі Додаткова угода), відповідно до п. 1 якої сторони вирішили зафіксувати винагороду за користування кредитом, нараховану відповідно до п. 3.5 Кредитного договору, на 02.04.2015р. в розмірі 13\~554\~520,\~98\~грн. Пунктом 4 вказаної Додаткової угоди також викладено п. 3.5 Кредитного договору в наступній редакції: «3.5. Позичальник сплачує Банку винагороду за користування кредитом в розмірі у строки, зазначені у п. 7.1 даного Договору у розмірі 13\~554,520,98 грн. Сума винагороди за користування кредитом сплачується понад суму процентів, що підлягає сплаті згідно з цим договором, у строк, встановлений п. 7.1 даного договору. При несплаті винагороди за користування кредитом у зазначений строк, винагорода вважається простроченою». Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. З аналізу п. 3.5 Кредитного договору вбачається, що він містить положення, яким передбачено: по-перше, крім процентів, також додаткову винагороду банку за користування кредитом, що не відповідає суті договору про надання споживчого кредиту та абз. 1 ч. 1 ст.\~11 Закону України «Про захист прав споживачів»; по-друге, зміни у витратах позичальника за договором залежно від економічної ситуації в державі, що суперечить п. 3 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; по-третє, що винагорода банку за користування споживчим кредитом залежить від курсу гривні відносно іноземної валюти, що суперечить встановленій абз. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» забороні видачі споживчих кредитів в іноземній валюті; по-четверте, можливість для банку отримати компенсацію у випадку падіння курсу гривні відносно іноземної валюти, проте не передбачено такої ж можливості для позичальника на випадок зростання курсу гривні відносно іноземної валюти. За таких обставин суд доходить висновку, що п. 3.5 Кредитного договору є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача (позичальника). Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому. З огляду на несправедливість п. 3.5 Кредитного договору, а також враховуючи, що п.п.\~1, 4 Додаткової угоди є похідними від п. 3.5 Кредитного договору, суд доходить висновку про існування підстав для задоволення позову та визнання недійсними вищевказаних положень договору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", судові витрати у виді судового збору підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: approved