Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме на квартиру № 119, розташовану у будинку № 34, по вул. 9-ої Авіадивізії, в м. Маріуполі. В позовній заяві зазначила, що 04.11.2008 року померла її мати, [PERSON], 06.04.2015 року помер її батько [PERSON], після смерті яких залишилось спадкове майно, у вигляді квартири № 119, будинку № 34, по вул. 9-ої Авіадивізії у місті Маріуполі. Вищевказаний будинок є кооперативним і її батько набув право власності цією квартирою шляхом виплати всіх пайових внесків. За вищевказаною квартирою вона проживає з 29.09.1987 року та зареєстрована з 11.07.1995 року, та була зареєстрована на час смерті батька. Після смерті батька позивач звернулась до Приватного нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом, в видачі якого їй було відмовлено, про що 17.02.2017 року приватним нотаріусом було винесено відповідну постанову. Просила суд визнати за нею право власності на квартиру №119, розташовану у будинку №34, по вул. 9-ої Авіадивізії в місті Маріуполі. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача, Маріупольської міської ради, у судове засідання не зявився надавши заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.11.2008 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-НО № 347428 виданим 05.11.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, та яка є матірю [PERSON]. 05.04.2015 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-НО № 912051 виданим 06.04.2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, та який є батьком [PERSON]. Згідно ордеру №001620 від 24.06.1987 року, виданого виконавчим комітетом Жданівської міської ради, [PERSON] була надана квартира №119, яка розташована у будинку №34, по вул.9-ої Авіадивізії в місті Маріуполі, на сімю з трьох осіб, площею 27,4кв.м. З матеріалів спадкової справи № 53/2015 до майна померлого 05.04.2015 року [PERSON] вбачається, що крім позивачки [PERSON] інших спадкоємців у померлого не має. Згідно копії постанови Приватного нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] від 17.02.2017 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру №119, яка розташована у будинку №34, по вул.9-ої Авіадивізії в місті Маріуполі, у звязку із тим, що не були подані правовстановлюючі документи на вищезазначену квартиру. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ст. 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод та інтересів та має право на захист таких прав. Положеннямист. 15 Закону України «Про власність» від 1991 року, який діяв до вступу в законну силуЦивільного кодексу України від 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідност. 128 ЦК України(в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. Відповідно дост. 328 ЦК України від 2003 року право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ст. 384 ЦК України від 2003 року в разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року №9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплена і у ч. 4 ст. 41 Конституції України, яка закріплює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Стаття 1218 ЦК України, передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] фактично були власниками спірної квартири, а позивач є спадкоємцем за законом після померлих батьків, оскільки подала у визначений законом строк заяву як спадкоємець до нотаріальної контори, а інших спадкоємців у померлого не має. У звязку із цим, суд вважає, що позивач фактично прийняла спадщину. Разом з цим, відсутність державної реєстрації права власності на квартиру позбавляє позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. З огляду на вказане суд вважає, що оскільки після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді квартири №119, яка розташована у будинку №34, по вул.9-ої Авіадивізії в місті Маріуполі, позивач прийняла спадщину у вигляді спірної квартири, але у неї є складнощі в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом, тому суд вважає необхідним захистити права позивача та визнати за нею право власності на квартиру №119, яка розташована у будинку №34, по вул.9-ої Авіадивізії в місті Маріуполі, загальною площею 45,7кв.м., житловою 27,4кв.м. На підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції (1952 р.), ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 392, 1218, 1223, 1258, 1261 ЦК України,

Outcome: approved