Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] 07.06.2018р звернулася до суду з дійсним позовом в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вказуючи, що батьком її малолітнього сина [PERSON] є [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті залишилась спадщина - 1/4 частина квартири [ADDRESS] . Її син є спадкоємцем за законом першої черги після смерті свого батька [PERSON] . Крім її сина, спадкоємцем за законом першої черги була мати померлого - [PERSON] , яка також прийняла спадщину після смерті свого сина, оскільки проживала разом з померлим у спірній квартирі, та була її співвласницею. [INFO] [PERSON] померла. Зазначила, що після смерті [PERSON] спадкоємцями її майна є її ( [PERSON] ) син [PERSON] - онук померлої, та відповідач [PERSON] , який є сином померлої. Спадкова справа після смерті [PERSON] була відкрита за її ( [PERSON] ) заявою 10.01.2018 року нотаріусом Другої Краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С., про що є витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі. Для оформлення свідоцтва про право на спадщину вона звернулася за інформацією про право власності на нерухоме майно, яке належало [PERSON] . Із наданих відомостей з державного реєстру речових прав вона дізналась, що за [PERSON] зареєстровано право власності на всю квартиру [ADDRESS] , в тому числі 1/4 частина на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації, та 3/4 на підставі свідоцтв про право на спадщину ВМВ №960853 від 07.04.2009 року та ВКР №532254 від 05.09.2008 року. Позивачка вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом ВМВ № 960853 від 07.04.2009 року, видане Другою краматорською державною нотаріальною конторою р/№ 1202 після смерті [PERSON] на 1/4 частину квартири [ADDRESS] [PERSON] є недійсним, оскільки видане без врахування 1/8 долі квартири, що належить її сину [PERSON] в порядку спадкування після смерті його батька [PERSON] . Отже, [PERSON] належала не вся квартира, а 7/8 частин спірної квартири, що входить до складу спадкового майна. Враховуючи зазначене, позивачка вважає, що її неповнолітньому сину [PERSON] належить 9/16 частин квартири [ADDRESS] , в тому числі: в порядку спадкування після смерті його батька [PERSON] - 1/8 частина квартири, після смерті бабусі [PERSON] - 7/16 частин квартири. Оформити право на спадщину за своїм сином вона ( [PERSON] ) не може у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та неможливістю їх відновлення оскільки [PERSON] померла. Позивачка [PERSON] просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом ВМВ №960853 від 07.04.2009 року, видане Другою краматорською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер 1202, після смерті [PERSON] на ј частину квартири [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] - в частині 1/8 частини квартири, та визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 9/16 частину квартири [ADDRESS] , в тому числі на 1/8 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та на 7/16 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та надали суду пояснення, зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, надали відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що дійсно, згідно свідоцтва на право власності на житло, [PERSON] , який помер [INFO] , мав у приватній власності 1/4 частики квартири [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] в квартирі мешкала його мати [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачка [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк не звернулася із заявою про прийняття спадщини по невідомій причині. Крім того, на момент смерті [PERSON] був живий і його батько, [PERSON] , який був спадкоємцем першої черги, та також мав обов`язкову частку у спадщині, як непрацездатний батько померлого [PERSON] . Таким чином, частка спадкового майна у [PERSON] становить 1/16 частки квартири. Також зазначили, що позивачка вказує ціну позову у розмірі 12591,56 грн., але не надала розрахунку на підтвердження вказаної суми. Якщо вказана сума є вартістю долі у спадщині, то відсутня оцінка спірного нерухомого майна. Позивачка, на думку відповідача та його представника, заявляє дві взаємовиключні вимоги. Неможливо визнати право власності на 9/16 частин квартир без скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно якого [PERSON] після смерті свого сина [PERSON] , та визначення долі спадщини для кожного із спадкоємців, а саме: [PERSON] , [PERSON] та малолітнього [PERSON] . Після чого позивачка повинна знову звернутися до суду про визначення долі спадкування вже після смерті [PERSON] . Просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Крім того, відповідач [PERSON] 27.08.2018р звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про відшкодування витрат на поховання спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , в якій зазначив, що ним у зв`язку з похованням [PERSON] 01.11.2017 року були сплачені такі послуги: згідно накладної Фізичної особи-підприємця [PERSON] . сплачено 8020,00 грн.; згідно накладної Фізичної особи-підприємця [PERSON] . сплачено 3030,00 грн.; згідно накладної Фізичної особи-підприємця Винниченко О.Л. сплачено 2532,00 грн.; організація поминок в кафе «Традиція» на суму 6817,50 грн.; поминки 9 днів на суму 2810,00 грн., а всього на суму 23209,50 грн. Відповідач вважає, що оскільки позивачка по первісному позову претендує на частку спадкового майна, то вона повинна понести витрати, які пов`язані з похованням [PERSON] . Таким чином, [PERSON] повинна йому сплатити кошти в сумі 11604,75 грн. Просить суд стягнути з позивачки на його користь вказану суму. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнали та просили відмовити у їх задоволенні, надали відзив на зустрічну позову заяву, в якому зазначили, що відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» № 1102-IV поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання, поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Наведене свідчить про те, що церемонія поминання не відноситься до поховання. Більше того, зі змісту правових норм ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» випливає, що церемонія поховання та церемонія поминання є зовсім різними правовими поняттями. Вказують, що у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди» роз`яснено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Таким чином, витрати на проведення поминальних обідів будь-то одразу після поховань, або на 9 днів, 40 днів, 1 рік, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодовувати які спадкоємець зобов`язаний відповідно до ст.1232 ЦК України. В зустрічній позовній заяві взагалі не зазначено які саме послуги на поховання крім поминок були сплачені відповідачем [PERSON] , у зв`язку з чим встановити чи були ці послуги розумними не виявляється можливим. Крім того, на думку позивачки та її представника відповідачем [PERSON] не підтверджена сплата цих послуг належними доказами, оскільки додані до зустрічної позовної заяви накладні не вказують на те, що позивач поніс витрати на поховання. Вони є неналежними доказами та не можуть бути взяті судом до уваги. Вказали, що якщо відповідач [PERSON] стверджує, що саме він поніс витрати на поховання спадкодавця, то він мав отримати допомогу, яка передбачена ст.53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку повинен був витратити на поховання померлої. Але зазначені обставини відповідач замовчує. Також зазначили, що [PERSON] не є спадкоємицею після смерті [PERSON] , тому не претендує на майно померлої та не може нести будь-які зобов`язання спадкоємця, передбачені чинним законодавством. Просять в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. Представник третьої особи - Другої краматорської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, від завідуючої Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюкової Н.С. до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Краматорської міської ради Берегова І.В. не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій просила ухвалити рішення на розсуд суду відповідно до норм чинного законодавства. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] - не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.1268 ЦК України не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.4 ст 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження (серія [NUMBER] , виданого 28.09.2004 року виконкомом Ясногірської селищної ради м.Краматорська Донецької області, актовий запис №62) батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та позивачка [PERSON] . Відповідно до копії запису акту про народження № 553 від 17 березня 1979 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть (серія [NUMBER] , виданого 16 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1724) [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді ј частки квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24.12.1999 року органом приватизації місьвиконкому, зареєстрованого в Краматорському міському бюро технічної інвентаризації 06.01.2000 року під №11003543. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] , у відповідності до положень ст.1261 ЦК України, є його син [PERSON] та мати [PERSON] , по 1/8 частки спірної квартири. 07 квітня 2009 року державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Чумаковою О.І. матері померлого [PERSON] - [PERSON] , 1953 року народження, видано свідоцтво про право на спадщину за законом ВМВ 960853 (зареєстровано в реєстрі за №1202), відповідно до якого спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається з: однієї четвертої частки трикімнатної квартири [ADDRESS] . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №123683185 від 14.05.2018 квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , з них: 1/4 частка на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 24.12.1999, орган приватизації міськвиконкому; 3/4 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину ВМВ № 960853 від 07.04.2009, виданого Другою краматорською ДНК, р/№ 1202; свідоцтва про право на спадщину ВКР № 532254 від 05.09.2008, виданого Другою краматорською ДНК, р/№ 3850. Суд вважає, що вказане свідоцтво про право на спадщину за законом ВМВ 960853 видано [PERSON] без урахування 1/8 частки спірної квартири, яка в порядку спадкування належить неповнолітньому сину померлого [PERSON] - [PERSON] , який прийняв спадщину у відповідності до ч.4 ст.1268 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» іншою підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним може бути, зокрема, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. Таким чином, оскільки у зв`язку з видачею [PERSON] свідоцтва про право на спадщину ВМВ 960853 (зареєстровано в реєстрі за №1202), після смерті [PERSON] , були порушені права неповнолітнього сина померлого - [PERSON] , на спадкування за законом, суд вважає необхідним визнати недійсним вказане свідоцтво - в частині 1/8 частини квартири. Крім того, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть (серія [NUMBER] , виданого повторно 19 грудня 2017 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 2880 від 31 жовтня 2017 року) [PERSON] померла [INFO] . Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , у відповідності до положень ст.1261 ЦК України, є її син [PERSON] - відповідач у справі, та онук померлої - [PERSON] , за правом представлення у відповідності до положень ч.4 ст.1268 ЦК України, по 7/16 частки спірної квартири. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстру (№ витягу 50501367, дата видачі: 10.01.2018) Другою краматорською державною нотаріальною конторою 10.01.2018 року, за заявами [PERSON] та [PERSON] , відкрита спадкова справа за номером у Спадковому реєстрі 61837801, номер у нотаріуса 8/2018, щодо майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 01 червня 2018 року постановою державного нотаріуса Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюкової Н.С., [PERSON] , в інтересах якого діє його законний представник [PERSON] , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його бабусі [PERSON] за правом представлення через відсутність правовстановлюючих документів. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищезазначене, суд вважає необхідним визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 9/16 частину квартири [ADDRESS] , в тому числі на 1/8 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та на 7/16 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про відшкодування витрат на поховання спадкодавця, суд зазначає наступне. У своїй зустрічній позовній заяві [PERSON] просить стягнути з [PERSON] частину понесених ним витрат на поховання спадкодавця [PERSON] та організацію поминок, у загальній сумі 11604,75грн. Згідно до ч.1 ст.1232 ЦК України спадкоємці повинні відшкодовувати розумні витрати, які зазнав один з них, або інша особа на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. У відповідності до ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10.07.2003 року під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання не підлягають відшкодуванню згідно з вимогами закону. У п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди» роз`яснено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підтвердження понесення витрат на поховання померлої [PERSON] відповідачем [PERSON] надані суду копія накладної ПП «[PERSON]. » від 30.10.2017 року, виданої на ім`я [PERSON] на загальну суму 3030,00 грн.; копія накладної від 30.10.2017 року ПП « [PERSON] », виданої на ім`я [PERSON] на загальну суму 2532,00грн.; копія накладної від 30.10.2017 року ПП « [PERSON] », виданої на ім`я [PERSON] на загальну суму 8020,00грн. Статтею 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР визначено, що розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця. Розрахунковий документ - це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Відповідно до п.2 ч.1 ст.3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції. Форми і зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг, визначено Положенням про форму та зміст розрахункових документів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13 "Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми №ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок) ". Відповідно до вказаного положення розрахунковими документами є: 1)Фіскальний касовий чек на товари (послуги); 2) Фіскальний касовий чек видачі коштів; 3) Розрахункова квитанція; 4) Спрощена розрахункова квитанція; 5) Фіскальний касовий чек за приймання та переказ готівкових коштів через ПТКС. Враховуючи вищевикладене, накладна не є розрахунковим документом та не підтверджує факт надання послуг та понесених витрат. Отже надані відповідачем [PERSON] накладні, на підтвердження понесених ним витрат на поховання, є неналежними доказами та не приймаються судом до уваги при ухваленні рішення по справі. На підставі викладеного суд вважає необхідним відмовити [PERSON] в задоволенні його зустрічних позовних вимог до [PERSON] про відшкодування витрат на поховання спадкодавця. Згідно ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 1409,60грн.

Outcome: approved