Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на наступні обставини. 21 червня 2003 року був зареєстрований її шлюб з відповідачем [PERSON]. [INFO] року у них народилася донька [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 1022 та видано свідоцтво серія [NUMBER]. Із 2006 року між нею та відповідачем був розірваний шлюб. Починаючи з цього часу, відповідач проживає окремо й зовсім не цікавиться життям доньки. Всі питання щодо виховання доньки вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Відповідач ніяким чином не піклується про неї, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, що підтверджується довідками виданими адміністрацією школи № 19, у якій навчається донька. Відповідач не дбає про підготовку дитини до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, так як це встановлено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». Донька не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Також відповідач має сплачувати аліменти на утримання доньки за рішенням суду, згідно виконавчого листа № 2-2518, виданого 16.01.2007 року Нікопольським міськрайонним судом. Але відповідач зовсім не сплачує аліменти і станом на 01 листопада 2016 його заборгованість складає 57 261,97 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам. Таким чином відповідач є злісним неплатником. У відповідності з ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування її та її дитини, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вище викладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Згідно ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з ч.2 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на її думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. У відповідності з ч.4 ст.155 СК України, ухилення кого - небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Тому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], яка народилася 14 листопада 2003 року. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі і просили суд їх задовольнити. Представник третьої особи, незважаючи на наявний в матеріалах справи негативний висновок Служби у справах дітей Нікопольської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, проти задоволення позову також не заперечував, вважав, що позбавлення батьківських прав [PERSON] є доцільним та в інтересах дитини. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, згоден, щоб його було позбавлено батьківських прав відносно доньки [PERSON]. Аліменти не платить, бо немає грошей. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвинутись фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровою та нормальним шляхом і в умовах волі і гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням повинно бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно із ст.164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], яка народилась в м.Нікополі Дніпропетровської області (а.с.6). Віталіна проживає разом з мамою - позивачкою по справі (а.с.7-8). Батько неповнолітньої [PERSON] - громадянин України [PERSON], [INFO], не займається вихованням, утриманням, забезпеченням, навчанням своєї доньки (а.с.7-8) та лікуванням дитини, ніде не працює, має заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON], які складають станом на 01.04.2017 року 54 235, 47 грн. (а.с.23-25). Служба у справах дітей Нікопольської міської ради зробила висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої [PERSON], [INFO], посилаючись на ту обставину, що спеціалістами служби у справах дітей проведено відповідну профілактичну бесіду з батьком дитини і встановлено, що до 2009 року він допомагав своїй доньці матеріально і йому невідомо причину подання [PERSON] на аліменти. Крім того, він проти, щоб йог було позбавлено батьківських прав (а.с.30-32). Однак, суд не може прийняти до уваги даний висновок, оскільки в судовому засіданні та перед судовим засіданням в заяві відповідача, яку він написав власноручно, було зазначено, що відповідач не проти позбавлення його батьківських прав і просить суд задовольнити позов. Тобто відповідач сам підтверджує своє небажання виконувати батьківські обов»язки і просить позбавити його цих обов»язків. З огляду на вищевикладене, виходячи з інтересів дитини, враховуючи психологічний стан дитини, думку представника служби у справах дітей, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved