Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 липня 2008 року між Акціонерним поштово - інвестиційним банком «Аваль», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0001/82/36458, із змінами та доповненнями внесеними додатковими угодами №014/0001/82/36458/Д від 23 серпня 2006 року, №014/0001/82/36458/Д від 28 вересня 2006 року так №014/0001/82/364558/Д від 26 лютого 2009 року відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 118 000, 00 доларів США, зі сплатою 14 % річних з кінцевим терміном повернення до 17 серпня 2016 року. У зв'язку з тим, що відповідач належним чином зобов'язання не виконує станом на 28 січня 2015 року заборгованість становить 278 956,53 доларів США, з яких: 62 972,89 доларів США- заборгованість за кредитом; 26 842,96 доларів США -сума заборгованості по нарахованих та несплачених відсотках за користуванням кредитом; 189 140,68 - сума пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Зважаючи на викладене, просить стягнути із відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по справі. Представник позивача Кушнірюк Ю.Д. в судове засідання не з'явився, проте надіслав до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує та просить розглянути справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причину своєї неявки суд не повідомив та не просив справу слуханням відкласти. За таких обставин, за згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.526 ч.1 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Відповідно до ст.530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Із змісту ст. 610 ЦК України вбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ч.1 п.4 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до положень ст.ст.546,1048,1049,1054,1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі; за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Судом встановлено, що між Акціонерним поштово - інвестиційним банком «Аваль», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0001/82/36458, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 118 000,00 доларів США, зі сплатою 14 % річних з кінцевим терміном повернення до 17 серпня 2016 року, а вразі прострочення грошового зобов'язання - сплатити пеню у розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Відповідач [PERSON] належним чином зобов'язання не виконував, а тому станом на 28 січня 2015 року заборгованість по кредитному договору № 014/0001/82/36458 становить 278 956,53 доларів США з яких: 62 972,89 доларів США- заборгованість за кредитом; 26 842,96 доларів США -сума заборгованості по нарахованих та несплачених відсотках за користуванням кредитом; 189 140,68 - сума пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року № 6 - 145 цс 14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Із матеріалів справи вбачається, що Акціонерний поштово - інвестиційний банк «Аваль» мав право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі ліцензії НБУ № 10 від 20 квітня 2001 року, таку ж ліцензію має ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 05 жовтня 2011 року. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає, що необхідно вирішити питання про стягнення сплаченого позивачем судового збору. На підставі ст.ст. 509, 526, 530, 536, 610, 611, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved