Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист права власності, усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи вимоги тим, що з 19.03.2002 року відповідач в спірній квартирі [ADDRESS] не мешкає, а лише зареєстрований за зазначеною адресою. Оскільки позивач являється власником квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.03.2002 року, просить захистити його право власності та усунути перешкоди у користуванні житлом, шляхом визнання [PERSON], таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач в судове засідання 26.11.2014 року не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити відповідно до обставин, зазначених у позовній заяві. Відповідач до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, будь-яких заяв, клопотань по суті позову не надав. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечував позивач. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 19 березня 2002 року позивач, [PERSON] шляхом купівлі у [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] набув права власності на квартиру [ADDRESS]. За цією ж адресою, відповідно до даних сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Житомирській області, зареєстроване місце проживання відповідача, який не є родичем чи членом сім'ї позивача. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. З довідки депутата Малинської міської ради № 402 від 06.08.2014 року слідує, що відповідач з часу продажу квартири [ADDRESS] не проживає. Відповідно до поштового повідомлення про отримання повістки про виклик до суду вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS]. Відповідач не надав суду належних доказів поважності своєї відсутності у спірній квартирі, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. Судом таких доказів не встановлено при розгляді справи.

Outcome: approved