Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, якою просив суд визнати Нежитлові приміщення Нежитлові приміщення в літ. «А-5» колишню квартиру [ADDRESS] реконструйовану і переобладнану у нежитлові приміщення з улаштуванням відокремленого входу та прибудови загальною площею 102,1 кв. м., а саме: Нежитлові приміщення з улаштуванням відокремленого входу та прибудовою загальною площею 101,2 кв.м., а саме: приміщення 26-1 основне приміщення, площею 15,2 кв.м., приміщення 26-2 основне приміщення, площею 25,2 кв.м., приміщення 26-3 санвузол, площею 3,9 кв.м., приміщення 26-4 основне приміщення, площею 57,8 кв.м., які належать на праві власності [PERSON] предметом іпотеки за договором іпотеки № РМL-701/158/2006 від 25.07.2006 та в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № ML 700/1158/2008 від 29.04.2008 у загальному розмірі 3 360 753,25 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 1547 444,80 грн., заборгованості з нарахованих за користування кредитними коштами відсотками у розмірі 265 863,65 грн. та пенею у розмірі 1547 444,8 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (адреса: 03680, м. Київ, вуя Фізкультури, 28-Д, ІК 36789421, р/р 2650700233333 у Регіональному відділенні АТ «ОТП Банк» у м. Харків) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: Нежитлові приміщення Нежитлові приміщення в літ. «А-5» колишню квартиру № 26 по пр. Леніна З1 в місті Харкові реконструйовану і переобладнану у Нежитлові приміщення з улаштуванням відокремленого входу та прибудови загальною площею 102,1 кв. м., а саме: Нежитлові приміщення з улаштуванням відокремленого входу та прибудовою загальною площею 101,2 кв.м., а саме: приміщення 26-1 основне приміщення площею 15,2 кв.м., приміщення 26-2 основне приміщення, площею 25,2 кв.м., приміщення 26- 3 санвузол, площею 3,9 кв.м., приміщення 26-4 основне приміщення, площею 57,8 кв.м., які належать на праві власності [PERSON] на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Харкова по справі № 2-6070/08 що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20491104 від 07.10.2008 року, шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, код ЄДРПОУ 36789421) права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: подачі заяви про державну реєстрацію права власності на підставі вказаних документів Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснення будь-яких платежів за продавця, в тому числі подання заяв та будь-яких документів від імені власника предмету іпотеки до органів реєстраційної служби отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру речових прав на нерухоме майно в органах що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно, Міністерства юристці України, нотаріату, тощо) за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час укладення правочину щодо відчуження предмету іпотеки. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що 29.04.2008 року між Банком - Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та Позичальником - [PERSON] був укладений кредитний договір ML-700/1158/2008, що складається з двох частин (далі - Кредтиний договір ). 29.04.2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між [PERSON] був укладений договір іпотеки № PML-700/1158/2008, відповідно до умов Договору іпотеки, [PERSON] передала в іпотеку Банку нерухоме майно - трикімнатну квартиру загальною площею 95,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 10 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - Позивач) було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов яких до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги по договорам, які були укладені між [PERSON] та Банком. Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Статтею 514 цього ж кодексу встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Як встановлено пунктом 1.7.2. Договору Банк здійснює видачу кредиту Позичальнику 1 однією сумою чи траншами згідно з кредитною заявкою Позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебатування позичкового рахунку Позичальника та Л перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними у кредитній заявці Позичальника, зменшених на утриману комісію Банку у відповідності до тарифів та умов цього Договору. Кожний наступний транш надається Позичальнику за умови підтвердження І ним цільового використання кожного попереднього Траншу, якщо інше не передбачено цим Договором. На виконання умов договору та на підставі наданих кредитних заявок Відповідача Банк перерахував на поточний рахунок Відповідача-1 відкритий в установі Відповідача, кредитні кошти у загальному розмірі 198 000,00 дол. США. Таким чином, за вказаним Договором Відповідач-1 отримав від Позивача кредитні кошти у розмірі 198 000,00 дол. США на строк до 26.04.2038 року, а отже, Банком був виконаний обов'язок щодо надання грошових коштів у позику, умови щодо якого були визначені Договором. Проте, Відповідач умови договору не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість за Договором, що станом на 18.01.2016 року становить 1 524 898,08 грн. та складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі 59 180,13 дол. США, що еквівалентно 1 442 983,19 грн., заборгованості з нарахованих за користування кредитними коштами відсотками у розмірі 1 359,52 дол. США, що еквівалентно 33 149,04 грн. [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконувала, в зв'язку із цим ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості. 18.03.2014 року Комінтернівським районним судом міста Харкова було ухвалено рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено та суд ухвалив: - Стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № ML700/1158/2008 від 29.04.2008 року і в розмірі 3 360 753 грн. 25 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654,00 грн., а всього підлягає стягненню 3 336 407 грн. 25 коп. 07.05.2014 року рішення набрало законної сили. 11 липня 2008 року рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова за [PERSON] було визнано право власності на Нежитлові приміщення в літ. «А-5» колишню квартиру [ADDRESS] реконструйовану і переобладнану у Нежитлові приміщення з улаштуванням відокремленого входу та прибудови загальною площею 102,1 кв. м., а саме: Нежитлові приміщення з улаштуванням відокремленого входу та прибудовою загальною площею 101,2 кв.м., а саме: приміщення 26-1 основне приміщення, площею 15,2 кв.м., приміщення 26-2 основне приміщення, площею 25,2 кв.м., приміщення 26-3 санвузол, площею 3,9 кв.м., приміщення 26-4 основне приміщення, площею 57,8 кв.м. Згідно п. 3.2. ст. 3 Опис предмета іпотеки: предметом іпотеки за цим договором є квартира [ADDRESS], яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого ПН ХМНО Самощенко О.А. 29.04.2008 року за реєстр. № 2288І який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 29.04.2008 року 12 годин 00 хвилини, за номером правочипу 2870316, що підтверджується витягом № 5867643 з Державного реєстру правочинів, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. У судове засідання сторони не з'явились, представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності. Належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомлено. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача у зв'язку із наступним. Згідно з вимогами частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Згідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, згідно матеріалів справи, 29 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № ML 700/1158/2008, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 198 000 доларів США на придбання нерухомого майна зі сплатою 20 відсотків вартості такого майна у відповідності до договору купівлі-продажу, кінцевим терміном повернення кредиту 26 квітня 2038 року та сплатою плаваючого відсотку за користування кредитом, який складається з фіксованого відсотку + FIDR. У зв'язку із неналежним виконанням кредитного договору, за відповідачем утворилась заборгованість, яка була стягнута Заочним рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 18.03.2014 року по справі № 641/1049/14-ц. В забезпечення зобов'язання відповідача за вказаним договором 29 квітня 2008 року сторонами укладено договір іпотеки № PML 700/1158/2008, предметом якого є квартира [ADDRESS], яка була придбана відповідачем на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29 квітня 2008 року. Відповідно до вимог п. 2.3.7 Договору іпотеки, на позичальника покладено обов'язок збереження майна та запобігання зниження ринкової вартості майна з будь-яких підстав, крім тих, які відбуваються незалежно від позичальника. Відповідно до п. 5.2.1. Договору Іпотеки, Відповідачка зобов'язувалась без попередньої згоди Іпотекодержателя не здійснювати будь-яке перепланування та реконструкцію предмета іпотеки. Відповідно до Застереження 1. ст. 3 Договору іпотеки, проведення реконструкції предмету іпотеки не змінює правовідносин між сторонами за цим договором. Відповідно до Застереження 2 ст. 3 Договору іпотеки, предмет іпотеки передається в Іпотеку разом з всіма його покращеннями, поліпшеннями, складовими частинами та внутрішніми системами, що існують на момент укладення договору та виникнуть в майбутньому. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до п. 6.2 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги негайно після виникнення будь-якої з таких обставин: несплати іпотекодавцем іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, порушення Іпотекодавцем будь-якого з його зобов'язань за ст. 5 Договору іпотеки, інших обставин, передбачених Кредитним договором та цим договором. Пунктом 6.1 Договору іпотеки на позичальника покладено обов'язок повідомити Банк про участь позивальника у судовій справі, якщо є ризик втрати всього або частини майна позичальника. 11 липня 2008 року рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова за [PERSON] було визнано право власності на Нежитлові приміщення в літ. «А-5» колишню квартиру [ADDRESS] реконструйовану і переобладнану у Нежитлові приміщення з улаштуванням відокремленого входу та прибудови загальною площею 102,1 кв. м., а саме: Нежитлові приміщення з улаштуванням відокремленого входу та прибудовою загальною площею 101,2 кв.м., а саме: приміщення 26-1 основне приміщення, площею 15,2 кв.м., приміщення 26-2 основне приміщення, площею 25,2 кв.м., приміщення 26-3 санвузол, площею 3,9 кв.м., приміщення 26-4 основне приміщення, площею 57,8 кв.м. Таким чином, фактично вказані вище нежитлові приміщення, на яке відповідач набула право власності за рішенням суду від 11.07.2008 року, є тим же приміщенням, що і передане нею в іпотеку за договором іпотеки № РМL-701/158/2006 від 25.07.2006. Відповідно до вимог ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, ч. 4 ст. 55 Закону України « Про банки та банківську діяльність» за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, у строк та порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що позичальник, який несвоєчасно повернув суму позики, зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст.9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право відчужувати предмет іпотеки виключно на підставі згоди іпотекодержателя. Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України однією із засад цивільних правовідносин є судовий захист цивільних прав та інтересів. Оскільки, [PERSON], здійснила державну реєстрацію права власності на реконструйований предмет іпотеки - Нежитлові приміщення, але не повідомила іпотекодавця- ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про здійснену реконструкцію та не уклала додатковий договір до договору іпотеки єдиними можливим та належним способом захисту прав Кредитора- Іпотекодавця в даному випадку може бути визнання Нежитлові приміщення в літ. «А-5» колишню квартиру [ADDRESS] реконструйовану і переобладнану у Нежитлові приміщення з улаштуванням відокремленого входу та прибудови загальною площею 102,1 кв. м., а саме: Нежитлові приміщення з улаштуванням відокремленого входу та прибудовою загальною площею 101,2 кв.м., а саме: приміщення 26-1 основне приміщення, площею 15,2 кв.м., приміщення 26-2 основне приміщення, площею 25,2 кв.м., приміщення 26-3 санвузол, площею 3,9 кв.м., приміщення 26-4 основне приміщення, площею 57,8 кв.м. Відповідно ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Частиною 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, якщо рішення суду передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, Іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити Іпотекодавця. Відповідно до ч.5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Таким чином Позивач має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором у повному обсязі шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, тобто іпотека є дійсною для наступних набувачів майна. Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України у Постанові від 06 липня 2016 року по справі 6-1213цс16. На підставі змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання Повинно виконуватися належним чином, згідно умов договору, вимог ЦК. Припиняються зобов'язання виконанням, проведеним належним чином, відповідно ст. 599 ЦК України. Непогашений боржником заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за Кредитним договором свідчить про грубе порушення ним його умов, а також вимог 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов'язань. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року - зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Наявність рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Наявність рішення про стягнення з позичальника на користь банку кредитної заборгованості за кредитним договором не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання кредитного зобов'язання та не позбавляє банк права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова ВСУ від 04.09 2013 р. у справі № 6-73цс13). На теперішній час заборгованість [PERSON] за кредитним договором наразі не погашена. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, у раз його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 19 ЦК України, способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, а також наслідком, які вчинені цим порушенням. Способи захисту можуть обиратися самою особою. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позовної заяви. Долю судовий витрат суд вирішує в порядку ст.88 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved