Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач звернулася до Ширяївського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Ширяївської районна адміністрація, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову відзначено, що позивачка у період з 2011 по 2016 роки проживала як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з [PERSON] . За час сумісного проживання у них народилася донька - [PERSON] . Спільне життя не склалося, після припинення шлюбних відносин, тобто з кінця 2016 року відповідач жодної участі у вихованні або забезпеченні доньки не бере. За рішення суду з відповідача стягуються аліменти, які ним з листопада 2019 року не сплачуються. Позивачка працює на декількох роботах, але коштів не вистачає для повноцінного розвитку дитини, наприклад, записати доньку на танці, куди вона хоче потрапити. В ті рідкі моменти, коли донька зустрічається з батьком, він ображає та принижує її мати, тобто позивачку. Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 31.08.2020 року справа була передана за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Справа 19.10.2020 року надійшла до Приморського районного суду м. Одеси та 20.10.2020 року була передана судді Бондарю В.Я. Ухвалою суду від 21.10.2020 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 23.11.2020 року. У підготовчому засіданні 23.11.2020 року було надано час представнику позивача для ознайомлення з матеріалами справи та відкладено розгляд справи до 02.02.2021 року. До суду 23.11.2020 року надійшов відзив [PERSON] , відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивований тим, що з моменту припинення між сторонами шлюбних стосунків відповідач постійно намагається підтримувати постійний зв`язок з дитиною, брати участь у її виховані та утриманні. Позивачка працює доба через дві і донька часто залишається з батьком або з бабусею - матір`ю відповідача. Відповідач вказує, що більше бере участь у вихованні доньки, ніж її мати. Ставлення позивачки до відповідача змінилося після його одруження з іншою жінкою, вона стала перешкоджати спілкуванню батька з донькою. Затримка в сплаті аліментів сталася у зв`язку з тяжким переломом ноги, через який відповідач два місяці був безробітнім і лише з кінця вересня 2020 року влаштувався на роботу. [PERSON] 02.02.2021 року подав до суду заяву відповідно до якої визнав позовні вимоги, просив позбавити його батьківських прав відносно його доньки [PERSON] . У підготовче засідання учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача - [PERSON] подав заяву про проведення судового засідання за його відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 3 ст.200 ЦПК України закріплено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження, видане повторно 09.02.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ширяївського районного управління юстиції в Одеській області, серії [NUMBER] . Судовим наказом Ширяївського районного суду Одеської області від 20.01.2020 року у справі №518/1482/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів. З довідки-розрахунку державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 01.07.2020 року вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 01.07.2020 року по сплаті аліментів становить 18285,75 грн. З характеристики [PERSON] з Одеської загальноосвітньої школи №79 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області вбачається, що шкільними питаннями займається мама [PERSON] , тато приходив до школи один раз. [PERSON] 28.02.2020 року уклав шлюб з [PERSON] , в результаті чого змінив прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). З квитанції доданих до відзиву вбачається надіслання відповідачем позивачу коштів: 29.01.2020 року у розмірі 340 грн. та 28.08.2020 року у розмірі 2400 грн. Як дійсно вказує відповідач 01.05.2020 року він отримав злам заднього краю правої великогомілкової кістки, що вбачається з виписки Овідіопольської центральної районної лікарні. З 12.06.2020 року [PERSON] зареєстрований в Одеському міському центру зайнятості як безробітний. Станом на 28.10.2020 року [PERSON] працює в Комунальній установі «Соціальний центр матері та дитини» на посаді робітника з комплексного обслуговування приміщень та ремонту будинків з 21.09.2020 року. Вирішуючи спір виходить з наступного. Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України - Конституції, у статті 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз`яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України). Виходячи із змісту ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним із батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Враховуючи зазначені обставини та враховуючи визнання позову відповідачем суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved