Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що постановою Селидівського міського суду Донецької області від 13.06.2013 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із спливом строків давності. Вину [PERSON] у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України доведено, провадження по кримінальній справі за його обвинуваченням закрито на підставі ст. 49 КК України. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08.09.2014 р., зміненого рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 18.11.2014 року в частині стягнення матеріальної шкоди, та стягнуто з Комунальної лікувально-профілактичної установи Селидівської Центральної міської лікарні на користь [PERSON] у відшкодування витрат на правову допомогу - 1000,00 грн., в іншій частині судове рішення залишено без змін. Зазначені рішення суду перебувають на виконанні у Відділі ДВС Селидівського міського управління юстиції. На виконання зазначеного рішення суду позивачем на користь [PERSON] відшкодовано матеріальну та моральну шкоду у розмірі 55000,00 грн. Рішеннями Селидівського міського суду Донецької області від 02.06.2015 року, від 23.09.2015 року та від 08.02.2016 року з відповідача в порядку регресу на користь позивача стягнуто 55000,00 грн. З урахуванням уточнених позовних вимог позивачем на виконання рішення суду від 08.09.2014 року на користь [PERSON] відшкодовано додатково матеріальну та моральну шкоду у розмірі 66 000,00 грн. відповідно до платіжних доручень: від 25.01.2016 р. № 511 на суму 5000,00 грн.; від 25.02.2016 р. № 533 на суму 5000,00 грн.; від 23.03.2016 р. № 553 на суму 5000,00 грн.; від 27.04.2016 р. № 593 на суму 5000,00 грн.; від 25.05.2016 р. № 618 на суму 5000,00 грн., від 24.06.2016 р. № 618 на суму 5000,00 грн., від 28.07.2016 р. № 693 на суму 5000,00 грн., від 25.08.2016 р. № 731 на суму 5000,00 грн., від 15.09.2016 р. № 751 на суму 5000,00 грн., від 25.10.2016 р. № 777 на суму 5000,00 грн., від 28.11.2016 р. № 804 на суму 5000,00 грн., від 26.12.2016 р. № 841 на суму 10894,88 грн., від 26.12.2016 р. № 842 на суму 105,12 грн. Просить суд, урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з [PERSON] на користь комунальної лікувально-профілактичної установи Селидівська центральна міська лікарня(ЄДРПОУ 01991116) шкоду в порядку регресу, як завдану працівником при виконанні своїх трудових обов»язків у розмірі 66 000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. Судом встановлено, що постановою Селидівського міського суду Донецької області від 13.06.2013 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв»язку зі спливом строків давності. Провадження по кримінальній справі про обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.140 КК України закрито на підставі 49 КК України у зв»язку зі спливом строку давності. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08.09.2014 р. з комунальної лікувально-профілактичної установи Селидівська центральна міська лікарня на користь [PERSON] стягнуто у відшкодування матеріальної шкоди 13000,00 грн. та моральної шкоди, завданої злочином 120000,00 грн. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 18.11.2014 р. рішення Селидівського міського суду Донецької області від 08.09.2014 р. в частині стягнення матеріальної шкоди змінено та стягнуто з комунальної лікувально-профілактичної установи Селидівська центральна міська лікарня на користь [PERSON] у відшкодування витрат на правову допомогу 1000,00 грн. В іншій частині судове рішення залишено без змін. Позивачем відшкодовано [PERSON] матеріальну та моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн. відповідно до платіжних доручень: від 25.01.2016 р. № 511 на суму 5000,00 грн.; від 25.02.2016 р. № 533 на суму 5000,00 грн.; від 23.03.2016 р. № 553 на суму 5000,00 грн.; від 27.04.2016 р. № 593 на суму 5000,00 грн.; від 25.05.2016 р. № 618 на суму 5000,00 грн.; від 24.06.2016 р. № 618 на суму 5000,00 грн., від 28.07.2016 р. № 693 на суму 5000,00 грн., від 25.08.2016 р. № 731 на суму 5000,00 грн., від 15.09.2016 р. № 751 на суму 5000,00 грн., від 25.10.2016 р. № 777 на суму 5000,00 грн., від 28.11.2016 р. № 804 на суму 5000,00 грн., від 26.12.2016 р. № 841 на суму 10894,88 грн., від 26.12.2016 р. № 842 на суму 105,12 грн. Відповідно до Статуту Селидівська центральна міська лікарня за своєю організаційно-правовою формою є юридичною особою, заснованою на комунальній власності територіальної громади м.Селидове. Засновником є Селидівська міська рада. Лікарня фінансується за рахунок грошових коштів місцевого бюджету, фінансування діяльності здійснюється фінансовим управлінням Селидівської міської адміністрації виконкому Донецької області, з видатків, передбачених на охорону здоров»я. На підставі ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею у порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, зокрема, шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. За змістом ч. 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 1353, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. У сенсі ст. 130 КЗпП України до матеріальної шкоди, завданої кримінально караними діями працівника під час виконання трудових обов'язків, відносять, зокрема, і суми зайво сплачених грошових виплат на відшкодування шкоди третім особам. Згідно з п. 3 ч. 10 Положення про матеріальну відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, затвердженого Указом Президії Верховної Ради СРСР від 13 липня 1976 р. N 4204-IX (далі - Положення), робітники і службовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству установі, організації, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. На підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Судом встановлено, що [PERSON] вчинив кримінально карані дії передбачені ч. 2 ст. 140 КК України неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов'язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення. У відповідності із ч. п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України його звільнено від кримінальної відповідальності за спливом строків давності по нереабілітуючим обставинам. Отже, у цьому випадку згідно з ч. 2 ст. 132, ч. 3 ст. 134 КЗпП України, п. 3 ст. 10 Положення, на нього покладається матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини підприємству, установі, організації, яка виразилась у сумах, сплачених комунальною лікувально-профілактичною установою Селидівська центральна міська лікарня [PERSON] в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 66000,00 грн. за рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08.09.2014р. та рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 18.11.2014р. Позивачем доведено належними і допустимими доказами завдання шкоди позивачеві через переслідуване у кримінальному порядку діяння винного відповідача, пов'язане з невиконанням та неналежним виконанням ним своїх трудових обов'язків, що стало підставою для виплати [PERSON] заподіяної шкоди, ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані в силу ст. 60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 660 грн. 00 коп.. На підставі ст. 1191 ЦК України, ст..ст. 130,134 Кодексу законів про працю України та,

Outcome: approved