Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з дійсним позовом і в його обґрунтування вказав, що він з 23 березня 2001 року по 01 листопада 2013 року знаходився у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Комбінат з озеленення та благоустрою Краснолуцької міської ради», займав посаду водія. 01 листопада 2013 року був звільнений за ч. 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату та ліквідацією підприємства. За час роботи комунальне підприємство «Комбінат з озеленення та благоустрою Краснолуцької міської ради» не виплачувала йому заробітну плату, внаслідок чого створилась заборгованість по заробітній платі, яка станом на 27.02.2014 року становить 14466,18 грн. за період з липня 2013 року по листопад 2013 року, і яка визнається відповідачем, що підтверджується довідкою, наданою головою ліквідаційної комісії КП «Комбінат з озеленення та благоустрою Краснолуцької міської ради» від 27.02.2014року №33. Під час звільнення і по сьогодні відповідач не провів повний розрахунок належних від підприємства сум, чим порушив законі права позивача гарантовані статтею 116 КЗпП України. Відповідно до статті 117 ч.1 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому позивач вважає, що відповідач зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку, тобто з 01 листопада 2013 року по теперішній час 04 березня 2014 року ( час пред*явлення позову до суду), який становить 18983,16 грн. (153,09грн. (середньоденна заробітна плата відповідно до довідки № 35 від 03.03.2014р.) Х 124 календарних дні затримки розрахунку (листопад, грудень 2013 року та січень,лютий, 4 дні березня 2014р.)). В судове засідання позивач не з*явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує повністю. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення відповідачу судової повістки за особистим підписом уповноваженої особи. Про причини неявки до суду відповідач не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з*явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги позивача підтримує повністю. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позивача, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Принцип своєчасності виплати заробітної плати закріплено у ч.7 ст.43 Конституції України, згідно до якої право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 10 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України -кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивач працював з 23 березня 2001 року по 01 листопада 2013 року у комунальному підприємстві «Комбінат з озеленення та благоустрою Краснолуцької міської ради», займав посаду водія, про що є відповідні записи в трудовій книжці. 01 листопада 2013 року був звільнений за ч. 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату та ліквідацією підприємства. На підставі ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Заробітна плата позивачу не виплачена, та станом на 27.02.2014 року заборгованість складає 14466 грн. 18 коп., що підтверджується довідкою № 33, виданою 27.02.2014 року головою ліквідаційної комісії. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці ", якщо при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільнені, судом буде встановлено, що в день звільнення працівнику не виплачена заробітна плата, то на підставі ст.117 КЗпП України суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Цю саму вимогу містить і ст.12 Конвенції № 95 Міжнародної Організації Праці про охорону заробітної плати, згідно з якою при припиненні дії трудового договору з працівником проводиться остаточний розрахунок із виплатою всієї належної йому заробітної плати. Відповідач не надав суду доказів щодо спростування доводів позивача стосовно вини відповідача в несвоєчасній виплаті заробітної плати. Судом встановлено, що відповідач, порушуючи вимоги ст. 116 КЗпП України не провів повного, остаточного, розрахунку в день звільнення позивача й до теперішнього часу. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, у випадку несплати з провини власника або уповноваженого їм органу нарахованих звільненому робітнику сум в строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно сплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по час фактичного розрахунку. Як вбачається з довідки відповідача, середньоденна заробітна плата позивача складає 153 грн. 09 коп. Таким чином: сума 153 грн. 09 коп. х на кількість днів затримки виплати заробітної плати 124 дня (30 днів листопада 2013 року, 31 день грудня 2013 року, 31 день січня 2014 року, 28 дня лютого 2014 року та 4 дня березня 2014 року) = 18983 грн. 16 коп. - сума середнього заробітку за час затримки розрахунку. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума в розмірі 14466 грн. 18 коп.+18983 грн. 16 коп. = 33449 грн. 34 коп. З відповідача також підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 334 грн. 49 коп.

Outcome: approved