Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи тим, що 29 березня 1999 року його дружина, [PERSON], згідно договору купівлі-продажупридбала у громадянки [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вул.Свердлова(Злагоди),57 в смт. Петрове Петрівського району Кіровоградської області, який 09 липня 1999 року згідно договору дарування подарувала позивачу. В даний час позивач має намір продати вказаний будинок, однак нещодавно під час перегляду документів виявилось, що у належному йому домоволодінні зареєстрований громадянин [PERSON], який є сином громадянки [PERSON], у якої його дружина придбала будинок. При цьому, з 1999 року [PERSON] у вищевказаному будинку не проживає, однак до цього часу з реєстраційного обліку не знявся, чим створює позивачу перешкоди в користуванні власністю, а тому позивач просить суд усунути йому перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву, в якій прохав суд слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, посилаючись на обставини, викладенні в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином через повідомлення в газеті «Народне слово» №42 від 20 жовтня 2016 року та №48 від 01 грудня 2016 року (а.с.51,55). Згідно ч.9 ст.74 ЦПК України - відповідач, місце проживання (перебування чи роботи) або місцезнаходження якого позивачеві невідоме, навіть після його звернення до адресного бюро і органів внутрішніх справ, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Петрівської селищної ради Кіровоградській області також в судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву, в якій прохав суд слухати справу без їх участі, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 29 березня 1999 року дружина позивача, [PERSON], придбала у громадянки [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вул.Свердлова, 57 в смт.Петрове Петрівського району Кіровоградської області, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим Петрівською держнотконторою Кіровоградської області і зареєстрованим у Петрівській дільниці Олександрійського бюро технічної інвентаризації 7 квітня 1999 року (а.с.8). 09 липня 1999 року [PERSON] подарувала [PERSON] вищевказаний будинок, що підтверджується копією договору дарування, посвідченого Петрівською держнотконторою Кіровоградської області 09 липня 1999 року за реєстровим № 882 і зареєстрованим в Петрівській дільниці Олександрійського бюро технічної інвентаризації 14 липня 1999 року (а.с.9). У вищевказаному будинку також зареєстрований відповідач [PERSON], який на момент укладення договору купівлі-продажу не знявся з реєстраційного обліку, що підтверджується записами в будинковій книзі (а.с.15-23). Згідно довідки Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області №1870 від 23 травня 2016 року [PERSON] дійсно зареєстрований в [INFO], але за даною адресою не проживає, так як проживав разом зі своїм батьком [PERSON] по вул. Дружби, 59, в смт. Петрове, Петрівського району, Кіровоградської області; на даний час громадянин [PERSON] не проживає на території Петрівської селищної ради Кіровоградської області(а.с.24), таким чином всі обов'язки по утриманню та обслуговуванню будинку виконує лише позивач, який позбавлений права в повній мірі розпоряджатися належним йому нерухомим майном, в звязку з тим, що в його будинку зареєстрований відповідач, який там не проживає. Крім того відповідно до довідки державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» №1.1/1-2400 від 11 жовтня 2016 року [PERSON] знаходився на лікуванні, відповідно до постанови Петрівського районного суду Кіровоградської області від 22 жовтня 1998 року, з 10 грудня 1998 року по 03 березня 2006 року; для подальшого лікування, на підставі постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2006 року, був переведений у відділення з посиленим наглядом Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні імені [PERSON] (а.с.36,39). Так згідно повідомлення Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні імені [PERSON] №06-10/5489 від 28 жовтня 2016 року [PERSON] дійсно знаходився на лікуванні в даній лікарні з 03 березня 2006 року по 16 серпня 2007 року з діагнозом: легка розумова відсталість з порушенням поведінки (а.с.45). Відповідно до рішення Петрівської селищної ради Кіровоградської області №185 від 23 червня 2016 року було перенумеровано житловий будинок з надвірними будівлями, який належить [PERSON], розташований по вул. Злагоди, смт. Петрове, з вул. Свердлова, буд.№57 на №55 по вул. Злагоди, смт. Петрове, Петрівського району, Кіровоградської області (а.с.52). На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). При цьому, як вбачається з правових позицій Верховного Суду України викладених в Ухвалах від 13 липня 2011 року та від 21 липня 2010 року, де зазначається, що права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника користуватись житлом для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника. Виникнення права членів сімї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сімї на користування цим будинком. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих обєктів, Закон не передбачив при переході прав і обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла ст. ст. 810,814 ЦК України). Частина 4 ст.156 ЖК УРСР передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сімї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. На це наголошується також в пункті 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав » від 07.02.2014 року №5, де зазначається, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 1 частини 1 статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації Виходячи з наведеного, суд вважає, що мати відповідача по справі [PERSON] уклавши з дружиною позивача [PERSON] договір купівлі-продажу належного їй будинку, припинила своє право власності на цей будинок, внаслідок чого було припинено і право відповідача, як члена її сімї, на користування цим будинком. Крім того, згідно гі.4,5 ч.1 ст.406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту та не використання сервітуту протягом трьох років підряд. Проте, ч.2 ст.405 ЦК України передбачено спеціальний строк невикористання майна власника в один рік для особистого сервітуту права проживання особи. При цьому, ч.2 ст.406 ЦК України встановлено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Оскільки позивач є власником будинку №55, що розташований по вулиці Злагоди в смт. Петрове, Петрівського району, Кіровоградської області, а відповідач тривалий час не проживає в даному будинку, чим перешкоджає позивачу реалізувати в повному обємі право власності на будинок, то необхідно зобовязати відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні будинком шляхом позбавлення його права користування ним. На підставі викладеного, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати громадянина [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються ст.319,321,391,405,406 ЦК України, ст.72,150,156 Житлового кодексу України, ст.7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". На підставі викладеного та

Outcome: approved