Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що [INFO] [PERSON] , на підставі заповіту своєї матері [PERSON] , 1947 року народження, яка померла [INFO] отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме: 1/2 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок за [ADDRESS] , виданим приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області Кармасьовою О.В., спадкова справа № 20/2020, зареєстровано в реєстрі № 997. При оформленні документів було встановлено, що в будинку [ADDRESS] з 10.01.2007 року зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується відомостями № П1-63234-ю/л виданими Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської Ради від 24.03.2021 р., хоча з 10.02.2012 року [PERSON] та по теперішній час не проживає за даною адресою, що підтверджується Актом про його не проживання підписаний сусідами, підписаний Головою ОСОН «Суворовський» Плаксий Т. І. завірений печаткою Комітету мікрорайону «Суворовський» в м. Одесі від 30.03.2021 року. Таким чином більше восьми років [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] та де він зараз мешкає, позивачу не відомо. Наявність реєстрації [PERSON] в будинку, змушує позивача сплачувати комунальні платежі за відповідача, який не користується та не проживає у вказаному будинку. Комунальні служби, що надають послуги по утриманню будинку та прибудинкової території в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців з урахуванням відповідача, та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів які [PERSON] вимушений сплатити таким службам за надані послуги. Позивач не має можливості оплачувати комунальні послуги за колишніх мешканців. [PERSON] не приймає жодної участі в утриманні вказаного будинку і не сплачує комунальні послуги. Крім того, наявність зареєстрованих людей у будинку позбавляє [PERSON] законної можливості вільно користуватися та розпоряджатися власним майном. У зв`язку з цим [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Враховуючи зазначене, позивач просив його позов задовольнити, визнавши відповідача, [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням а саме, будинком за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси Сувертак І. В. від 29 квітня 2021 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 21,22). Позивач надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову. (а.с. 4). Відповідач засобами поштового зв`язку надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. (а.с. 26). Згідно до вимог ч.4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] , на підставі заповіту своєї матері [PERSON] , 1947 року народження, яка померла [INFO] отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме: 1/2 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок за [ADDRESS] , виданим приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області Кармасьовою О.В., спадкова справа № 20/2020, зареєстровано в реєстрі № 997. (а.с. 12-14) При оформленні документів було встановлено, що в будинку [ADDRESS] з 10.01.2007 року зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується відомостями № П1-63234-ю/л виданими Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської Ради від 24.03.2021 р., хоча з 10.02.2012 року [PERSON] та по теперішній час не проживає за даною адресою, що підтверджується Актом про його не проживання підписаний сусідами, підписаний Головою ОСОН «Суворовський» Плаксий Т. І. завірений печаткою Комітету мікрорайону «Суворовський» в м. Одесі від 30.03.2021 року. (а.с. 5,6). Таким чином більше восьми років [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] та де він зараз мешкає, позивачу не відомо. Наявність реєстрації [PERSON] в будинку, змушує позивача сплачувати комунальні платежі за відповідача, який не користується та не проживає у вказаному будинку. Комунальні служби, що надають послуги по утриманню будинку та прибудинкової території в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців з урахуванням відповідача, та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів які [PERSON] вимушений сплатити таким службам за надані послуги. Позивач не має можливості оплачувати комунальні послуги за колишніх мешканців. [PERSON] не приймає жодної участі в утриманні вказаного будинку і не сплачує комунальні послуги. Крім того, наявність зареєстрованих людей у будинку позбавляє [PERSON] законної можливості вільно користуватися та розпоряджатися власним майном. Як вказано у Постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За результатом розгляду вказаної справи ВСУ постановив: «Усунути перешкоди [PERSON] у користуванні будинком, що розташований [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням». Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї права користуватися житлом. Такого висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 25 липня 2018 року у справі № 638/13030/13-ц, провадження № 61-20713св18. Відповідач залишаючись зареєстрованим у квартирі позивача, порушує права та законні інтереси позивача, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. Враховуючи встановлені у справі обставини, та те що між сторонами у справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, суд дійшов висновку про те, що відповідач залишаючись зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , власником якого є позивач [PERSON] , є сторонньою особою, яка перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує його права, як власника. Такого висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 29 січня 2018 року у справі № 766/1955/16-ц, провадження № 61-755св18. Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" - громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнавши [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням а саме, будинком за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved