Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] ради про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради, мотивуючи тим, що в лютому 2008 року він звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання частково недійсним договору дарування 23/100 часток будинку, укладеного 31.05.2001 року, та визнання права на спадщину за законом на 1/6 частину будинку, що знаходиться по 2-му провулку Революційному, 9 (7) в м.Вінниці. Рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 21.05.2008 року позовні вимоги [PERSON] були задоволенні повністю. Вказаним рішенням суду був встановлений факт прийняття позивачем в шестимісячний строк спадщини, яка відкрилась в м.Вінниці 21.01.1994 року після смерті матері позивача [PERSON] На момент відкриття спадщини земельна ділянка ще не була приватизована і перебувала у спільному безстроковому користуванні батьків позивача. 19.12.1995 року [PERSON] був складений заповіт, яким він заповідав по ? частині спірного будинку: онуку від сина [PERSON] та онуці від дочки [PERSON] [PERSON] [PERSON] знаючи, що позивач і його сестра [PERSON] є також спадкоємцями після смерті матері, не поставивши їх до відома, здійснив приватизацію всієї земельної ділянки по 2-му провулку Революційному, 9 (7) в м.Вінниці, тим самим позбавивши позивача права на приватизацію тієї частини землі, яка мала б належати йому. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 27.01.2000 року №45 [PERSON] було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 592 кв.м, для будівництва і обслуговування житлового будинку за вказаною адресою. 29.01.2001 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування земельної ділянки площею 0,0584 га по 2-му провулку Революційному, 9 (7) в м.Вінниці. 10.04.2007 року [PERSON] був виданий державний акт серії ЯБ №706084 на право власності на земельну ділянку по 2-му провулку Революційному, 9 (7) в м.Вінниці, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за №010700100390. 15.10.2009 року помер батько позивача [PERSON] Таким чином, позивач вважає, що рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 27.01.2000 року №45 не відповідає закону і порушує його права, тому він вимушений був звернутися до суду і просив суд визнати незаконними та скасувати: рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 27.01.2000 року №45 «Про передачу і надання земельних ділянок громадянам у приватну власність і користування» в частині передачі [PERSON] безоплатно у приватну власність земельної ділянки, яка розташована по 2-му провулку Революційному, 7, площею 592 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку; державний акт на право приватної власності на землю, виданий [PERSON] міською радою 06.12.2000 року на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 27.01.2000 року №45 [PERSON] на земельну ділянку, яка розташована по 2-му провулку Революційному, 7, площею 0,584 гектара для будівництва і обслуговування житлового будинку. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити, зазачили, що протиправність дій відповідача полягає в тому що при приватизації [PERSON] не повідомив про спадкоємців [PERSON], які проживали у домоволодінні , були в ньому зареєстровані і прийнятли спадщину. Без скасування рішення та державного акт позивач не може реалізувати своє право на приватищзацію земельної ділянки, яка відповідає його частці майна у спільній частковій власності . Судові витрати просили залишити за позивачем. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні заперечив, щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на заперечення відповідно до яких, [PERSON] був власником житлового будинку, розташованого по 2-му провулку Революційному 9 (7) в м. Вінниці на підставі свідоцтва про право особистої власності посвідченого Першою державною нотаріальною конторою 31.12.1982 року за реєстровим № 21-12683 зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації 20.04.1964 року. Як власнику майна на підставі його заяви, рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 45 від 27.01.2000 року «Про передачу і надання земельних ділянок громадянам у приватну власність і користування» йому була передана безоплатно у приватну власність земельна ділянка, яка розташована по 2-му провулку Революційному 9 (7) в м. Вінниці, площею 592 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку. Оскільки, позивач став власником майна 15.12.2008 року на підставі рішення Ленінського районного суду м.Вінниці від 21.05.2008 року, що набуло законної сили 08.07.2008 року, проте оскаржуване рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради прийняте 27.01.2000 року. Отже, станом на 27.01.2000 року позивач не являвся власником майна, заяв до [PERSON] міської ради та виконавчого комітету [PERSON] міської ради з приводу передачі у власність земельної ділянки не подавав, тому жодних прав та інтересів позивача, оскаржуваним рішенням не порушено. Крім того, позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду із вказаним позовом, оскільки позивачу будо відомо про порушення свого права ще у 2010 році. В судовому засіданні третя особа [PERSON] та її представник проти задоволення позову заперечили мотивуючи тим, що земельна ділянка перебувала у приватній власності [PERSON], оскільки була одержана ним із державного земельного фонду, а тому не являлась спільною сумісною власністю подружжя. Позивач став власником майна 15.12.2008 року, на підставі рішення Ленінського районного суду м.Вінниці від 21.05.2008 року, яке набрало законної сили 08.07.2008 року. Тому, оскільки станом на 2000 рік позивач не був власником майна та не подав заяв до [PERSON] міської ради з приводу передачі у власність земельної ділянки, його права та інтереси оскаржуваним рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради не порушені. [PERSON] та її представаник вважвють, що [PERSON]Ю, користується зеимельною ділянкою і його права не порушені. Передати йому частку земелі, що відповідає його частці у ломоволодіння вона не бажає. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 21.05.2008 року у цивільній справі №2-1544/08 за позовом [PERSON]Ю до [PERSON], [PERSON] про визнання права на спадкування за законом, визнання частково недійсним правочину та встановлення факту прийняття спадщини, позовні вимоги [PERSON] були задоволенні повністю (а.с. 5-6). Наведеним судовим рішенням був встановлений факт прийняття позивачем в шестимісячний строк спадщини, яка відкрилась в м.Вінниці 21.01.1994 року після смерті матері позивача [PERSON] Крім того, вказаним рішенням були встановлені обставини про те, що батькам позивача [PERSON] та [PERSON] належав, збудований ними в період шлюбу, будинок № 9 (7) по 2-му провулку Революційному в м.Вінниці, а право власності на дане будинковолодіння 20.04.1961 року було зареєстровано на імя [PERSON] Мати позивача [PERSON] померла 21.01.1994 року і після її смерті відкрилась спадщина на ? частину вказаного будинковолодіння. Також судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були чоловік [PERSON], дочка [PERSON] та син [PERSON] в частинах (по 1/3 від ? будинку або по 1/6 від всього будинковолодіння). Ніхто із спадкоємців до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, так як на момент смерті спадкодавці вони проживали в спірному будинку. Тому, вищевказані спадкоємці фактично всі прийняли спадщину та між ними склався порядок користування спірним будинковолодінням. Сестра позивача та дочка [PERSON] [PERSON], померла 21.01.2005 року і після її смерті між сторонами виник конфлікт щодо користування спірним будинком. В ході зясування конфліктної ситуації в 2006 році, позивач дізнався, що [PERSON] подарував спірний будинок [PERSON], оформивши у 2001 році два договори дарування, а саме: договір від 01.02.2001 року на 77/100 частин спірного будинку та договір від 31.05.2001 року на 23/100 частин цього ж будинку, тобто останнім договором подарував [PERSON] належну, фактично, [PERSON] частку в будинку по спадщині. Тому, рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 21.05.2008 року було визнано частково недійсним договір дарування від 31.05.2001 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] в частині 1/6 частини будинку № 9 (7) по 2-му провулку Революційному в м.Вінниці. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права особи є визнання такого права. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено та сторонами не заперечуються ті обставини, що 19.12.1995 року [PERSON] був складений заповіт, яким він заповідав по ? частині спірного будинку: онуку від сина [PERSON] та онуці від дочки [PERSON] [PERSON] [PERSON] знаючи, що позивач і його сестра [PERSON] є також спадкоємцями після смерті матері, не поставивши їх до відома, здійснив приватизацію всієї земельної ділянки по 2-му провулку Революційному, 9 (7) в м.Вінниці, тим самим позбавивши позивача права на приватизацію тієї частини землі, яка мала б належати йому. Відповідно до ч.1 ст. 30 ЗК України, в редакції чинній на момент набуття права власності на вказане будинковолодіння, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 27.01.2000 року №45 [PERSON] було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 592 кв.м., для будівництва і обслуговування житлового будинку за вказаною адресою (а.с. 79). 06.12.2000 року на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 27.01.2000 року №45 [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, яка розташована по 2-му провулку Революційному, 7, площею 0,0584 гектара для будівництва і обслуговування житлового будинку (а.с. 93 зворот). 29.01.2001 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування земельної ділянки площею 0,0584 га по 2-му провулку Революційному, 9 (7) в м.Вінниці (а.с. 80). 10.04.2007 року [PERSON] був виданий державний акт серії ЯБ №706084 на право власності на земельну ділянку площею 0,0584 гектара по 2-му провулку Революційному, 9 (7) в м.Вінниці, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за №010700100390 (а.с. 41). 15.10.2009 року помер батько позивача [PERSON] Таким чином, позивач був позбавлений можливості належно користуватись своїм майном та можливості реалізувати своє право на приватизацію частини земельної ділянки розташованої по 2-му провулку Революційному, 9 (7) в м.Вінниці, тобто за місцем розташування належної йому частини будинку. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Отже рішення виконкому [PERSON] міської ради від 27.01.2000 року № 45 " ПРро передачу і надання земельних ділянок громадянам у приватну власність і користування" в частині передачі [PERSON] земельної ділянки , яка розташована в м. Вінниці по 2-му провулку Революційному 9 ( 7) , - порушує право позивача на отримання частки земельної ділянки, яка відповідає його частці у спільній частковій власності на домоволодіння, тобто є протиправним відносно позивача . Оскільки суд дійшов висновку про протиправність та скасування рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 27.01.2000 року №45, як такого, що порушує права позивача, тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню і державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, яка розташована по 2-му провулку Революційному, 7, площею 0,0584 гектара для будівництва і обслуговування житлового будинку, який був виданий [PERSON] міською радою 06.12.2000 року [PERSON] на підставі цього рішення. Твердження представника відповідача, щодо пропуску строку позовної давності, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки в матеріалах справи міститься постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 03.09.2014 року про задоволення аналогічних позовних вимог, між тими самими сторонами про той самий предмет, з тих самих підстав. Ухвалою [PERSON] апеляційного адміністративного суду від 16.10.2014 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03.09.2014 року залишено без змін. Однак Ухвалою колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 17.06.2015 року, постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 03.09.2014 року та ухвала [PERSON] апеляційного адміністративного суду від 16.10.2014 року скасовані. Провадження у справі закрито, у звязку з тим, що у вказаних правовідносинах має місце спір про цивільне право, отже дана справ повинна бути розглянута за правилами цивільно-процесуального законодавства (а.с. 64-78). На підставі викладеного,

Outcome: approved