Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача, який мотивувала тим, що 10.08.2016 вони зареєстрували із відповідачем шлюб в Оратівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказує у позові, що спільне життя із відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя і ведення побуту, тому вони припинили спільне проживання, шлюбних стосунків не підтримують, дитину разом не виховують, господарства спільно не ведуть, позивач вважає, що збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам сімї в цілому, що стало підставою звернення до суду із вимогами про розірвання цього шлюбу. Крім цього, позивач вказує у позові, що їх спільна із відповідачем дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, при цьому відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на її утримання не надає, у звязку з чим просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня предявлення до суду позову і до досягнення дитиною повноліття. У визначений судом строк відповідач подав до суду відзив, відповідно до якого позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав та не заперечував щодо його припинення судом. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини визнав частково, зазначивши, що з урахуванням отримуваного ним доходу він спроможний сплачувати аліменти в розмірі прожиткового мінімуму на дитину, що становить 1626 грн. До початку підготовчого судового засідання позивач надала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримує, в частині стягнення аліментів просила присудити із відповідача на її користь на утримання їх дитини аліменти в розмірі 1626 гривень, відновити її дошлюбне прізвище «Філімінчук», а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач у поданій до суду заяві просив про розгляд справи у його відсутність, вказуючи, що згоден на розірвання шлюбу та сплату аліментів на утримання їх дитини в розмірі 1626 гривень. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його за результатами\~\~підготовчого судового засідання, в порядку ст.ст.\~200,\~206 ЦПК України, на підставі наявних у справі матеріалів, при цьому не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що з 10.08.2016 сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований Оратівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, на підтвердження чому є свідоцтво про шлюб серія І-АМ №176518. Мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], що доведено свідоцтвом про народження серія І-АМ № 343627. Судом встановлено, що сторони не бажають миритись, мають стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Відповідно до ст.ст.\~105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1\~ст.110 СК України). Згідно зі\~ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Зважаючи на те, що сторони не мають наміру на збереження шлюбу, наполягають на розлученні, мають стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, їх шлюб втратив ознаки сім'ї, тому суд дійшов до переконання, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дитини, тому вважає, що позов у цій частині підлягає до задоволення. Також суд вважає, за можливе відновити позивачеві її дошлюбне прізвище, оскільки такі її вимоги ґрунтуються на положеннях ст.113 СК України. Вирішуючи вимоги про присудження аліментів із відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини, суд виходить з такого. Статтею 180 ч.1 СК України\~передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст.181 ч.2 СК України). Як убачається із довідки виданої виконавчим комітетом Нападівської сільської ради Липовецького району від 19.10.2018 за №678 (а.с.6), дитина [PERSON], [INFO] проживає разом з матірю на території сільської ради. Обставина щодо проживання дитини біля матері підтверджена Актом обстеження умов проживання від 19.10.2018, який затверджений сільським головою (а.с.7). Наведене свідчить, що позивач має право на звернення до суду із даними вимогами. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1\~статті 182 СК України. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що сторони дійшли згоди щодо розміру аліментів, які підлягають до стягнення на утримання їх спільної дитини у твердій грошовій сумі, що становить 1626 гривень щомісячно і до повноліття дитини. Судом встановлено, що Законом України "Пpo Дepжавний бюджeт на 2019 рік" прожитковий мінімум на дитину до 6 років становить 1626 грн. За встановлених в ході судового розгляду обставин, з урахуванням рівного обовязку батьків щодо утримання дітей, обставин передбачених ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що відповідач спроможний надавати утримання своїй дитині в узгодженому ними як сторонами цього спору розмірі у твердій грошовій сумі 1626 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме обовязку батька щодо надання утримання дитині відповідно до її віку, при цьому, суд враховує такий обовязок і матері, що дозволить створити умови життя необхідні для розвитку їх дитини. Відповідно до ст.180, 191 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на викладене, суд задовольняє позов у цій частині також у повному обсязі. Суд вважає за необхідне допустити рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини до негайного виконання за один місяць. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: approved