Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, посилаючись на те, що між ним та ТОВ «Перша українська індустріально-інвестиційна компанія» були укладено договір пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку, відповідно до якого відповідач зобов'язувався передати позивачеві у власність квартиру в житловому будинку за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 174-а, а позивач зобов'язувався сплатити вартість квартири. Договором було встановлено, що житловий будинок вводиться в експлуатацію в четвертому кварталі 2007 року. Надалі забудовником став відповідач. Діючи відповідно до умов договору позивач свої зобов'язання виконав своєчасно та належним чином, сплативши передбачені договором грошові кошти, відповідач же в порушення умов договору свої зобов'язання не виконав, будинок не ввів в експлуатацію, не передав у власність позивача визначену у договорі квартиру. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь пеню за порушення умов договору № 132-Обін в розмірі 79\~401,43 грн., а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20\~000 грн. В судове засідання позивач втретє не зявилась, в позовній заяві висловила клопотання про розгляд справи за її відсутності, посилаючись на стан здоровя. Представник відповідача в судове засідання не з'явився повторно, хоч належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань або заперечень не подавав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважав можливим розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 січня 2006 року ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» та позивач [PERSON] уклали договір №132-ОбІн пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку. Згідно вказаного договору обєктом інвестування є квартира № 363, загальною площею 67,40 м.кв., розташована по вул. Київській, 174-а в м.Обухові Київської області. Вказаним договором передбачено, що інвестор здійснює інвестування будівництва визначеного обєкта інвестування, а підприємство зобовязується передати у власність обєкт інвестування. Договір набирає чинності з дати підписання його сторонами та діє до виконання ними зобовязань. Згідно квитанцій та довідки про інвестування від 10.01.2007 року позивач [PERSON] проінвестувала сто відсотків загальної площі обєкту інвестування, сплативши 251\~261 грн. і набувши майнові права на обєкт інвестування, що підтверджується квитанціями, довідкою. Згідно договору про зміну сторони в зобовязані від 27.07.2009 року ЗАТ «Спільне Українсько-Болгарське підприємство «Богдан» прийняв на себе всі права і обовязки ТОВ «Перша Українська Індустріально-Інвестиційна Компанія» по договору пайової участі в інвестуванні позивача, що підтверджується договором. 21.01.2015 року замовником будівництва «Житлово-будівельним кооперативом «Нектарний» подано, а Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області зареєстровано декларацію про готовність обєкту до експлуатації, що підтверджується листом ДДАБК. Стан здоровя позивача підтверджується медичною документацією. При наданні правової оцінки спору суд враховує наступне. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 6.3 укладеного між сторонами договору передбачено, що у випадку прострочення уведення Обєкта інвестування в експлуатацію більш ніж на 60 днів Підприємство сплачує Інвестору пеню в розмірі 0,1 % від суми інвестиції, за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Поряд з тим, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів щодо точного часу відліку початку та закінчення строків прострочення зобовязання відповідача у спірних правоввідносинах, оскільки в п.1.3 договору серед опису обєкту інвестування визначено плановий термін уведення окремих підїздів будинку в експлуатацію, зокрема підїзду, де знаходиться обєкт майнових прав позивача 4 квартал 2007 року, а пунктами 4.1.4, 5.1, 5.2 договору передбачена можливість встановлення інших строків виконання зобовязань Підприємством (позивач посилається в позові на фінансову кризу). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. З наданого позивачем листа ДДАБК у Київській області вбачається, що замовником будівництва будинку на завершальній стадії був не відповідач, а інша юридична особа - «Житлово-будівельний кооператив «Нектарний». При цьому через неявку сторін залишились незясованими обставини передачі прав забудовника (замовника будівництва), наявність відповідних договірних відносин між позивачем та іншими юридичними особами, а також інші суттєві для надання правової оцінки спірним правовідносинам обставини. Суд відмічає, що позивач просить стягнути пеню за період до 06.05.2015 року, а згідно декларації про готовність обєкту до експлуатації будівництво будинку було завершено 21.01.2015 року. Відомості про отримання позивачем права власності на обєкт інвестування як квартиру (обєкт нерухомого майна) у справі відсутні. Таким чином, переконливих доказів на підтвердження обставин, які покладені в основу позовних вимог, позивач не надала, що унеможливлює достатньо обґрунтований висновок про порушення її прав чи законних інтересів саме відповідачем. Під час судового розгляду суду не подано доказів таких порушень відповідачем умов договору, які б слугували підставою для покладення на відповідача обовязку сплати пені у визначеному позовом розмірі, позивач не довела відповідні вимоги належними і допустимими доказами, тому достатніх підстав для задоволення вимог щодо стягнення пені суд не вбачає. Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обовязків. Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Судом не встановлено достатніх правових і фактичних підстав для покладення на відповідача в судовому порядку обовязку сплати передбачених позовом коштів. Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 5 від 31.03.1995 р., у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Під час судового розгляду позивач не довів вимоги про відшкодування моральної шкоди, зокрема через ухилення позивача від участі в судовому засіданні залишились неконкретизованими відомості про те, якими саме діями відповідача заподіяно шкоду, в чому саме вона полягала, чим обґрунтовується її грошовий розмір, суду не подано переконливих доказів, які б підтверджували в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, який є причинний звязок між винними діями відповідача та наслідками у виді заподіяння моральної шкоди позивачеві, з яких міркувань позивач виходила, визначаючи розмір шкоди. Посилання позивача на ст.258 ЦК України суд не приймає до уваги з огляду на приписи ч.3 ст.267 ЦК України, оскільки відповідач не подавав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід стягнути із позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено, при предявленні позову судовий збір було сплачено не в повному обсязі, тому обовязок доплати судового збору не може покладатись на відповідача.

Outcome: approved