Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача із позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. На підставу своїх вимог позивач спирається на те, що 9 жовтня 2002 року в місті Київ помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БК №490887, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, 25 квітня 2003 року. Після смерті громадянина [PERSON], залишилося належне йому майно у вигляді земельної ділянки загальною площею 2,8587 га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Русалівської сільської ради, Маньківського району, Черкаської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІУ-ЧР №028537, зареєстрованого за №300 від 17 грудня 2003 року, на підставі рішення Русалівської сільської ради, Маньківського району, Черкаської області, №15-4 від 19 лютого 2001 року. 29 червня 2016 року [PERSON], який являється спадкоємцем майна свого померлого батька [PERSON], звернувся з заявою до нотаріальної контори з вимогою видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на згадану земельну ділянку. В цей же день, державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори [PERSON], по даній заяві було винесено «Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії», від 29 червня 2016 року, підставою якої стало неналежність правовстановлюючого документу, а саме державного акту на право приватної власності на землю. Після перевірки правовстановлюючого документа нотаріусом було виявлено, що право власності спадкодавця - [PERSON], померлого 9 жовтня 2002 року, на земельну ділянку площею 2,8587 га., що знаходиться в межах Русалівської сільської ради, Маньківського району, Черкаської області, виникло після його смерті, а саме згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІУ-ЧР №028537, виданого Русалівською сільською радою, Маньківського району, Черкаської області, 17.12.2003 року. Таким чином, на даний час оформити право власності на спадкове майно свого померлого батька [PERSON], його син [PERSON], в установленому порядку через нотаріальні органи не може, що і змусило його звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з"явилася, але згідно письмової заяви просить справу розглядати у її відсутність та підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Представник Русалівської сільської ради, в судове засідання не зявився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає та просить справу слухати у його відсутності. Представник Держгеокадастру у Маньківському районі Черкаської області, в судове засідання не зявився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає та просить справу слухати у його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що 9 жовтня 2002 року в місті Київ помер [PERSON] (а.с.12). Судом встановлено, що після смерті [PERSON], залишилося належне йому майно у вигляді земельної ділянки загальною площею 2,8587 га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Русалівської сільської ради Маньківського району Черкаської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ЧР №028537, зареєстрованого за №300 від 17 грудня 2003 року, на підставі рішення Русалівської сільської ради, Маньківського району, Черкаської області, №15-4 від 19 лютого 2001 року. (а.с.11). Також судом встановлено, що 29 червня 2016 року позивач, який являється спадкоємцем майна свого померлого батька [PERSON], звернувся з заявою до нотаріальної контори з вимогою видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на згадану земельну ділянку і в зв"язку з даним зверненням. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 червня 2016 року, підставою винесення якої стало неналежність правовстановлюючого документу, а саме державного акту на право приватної власності на землю, а саме після перевірки правовстановлюючого документа нотаріусом було виявлено, що право власності спадкодавця - [PERSON], померлого 9 жовтня 2002 року, на земельну ділянку площею 2,8587 га., що знаходиться в межах Русалівської сільської ради Маньківського району Черкаської області, виникло після його смерті, а саме згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІУ-ЧР №028537, виданого Русалівською сільською радою, Маньківського району Черкаської області, 17.12.2003 року. Таким чином, на даний час оформити право власності на спадкове майно свого померлого батька [PERSON], його син [PERSON], в установленому порядку через нотаріальні органи не може (а.с.13). Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Ст. 322 ЦК України зобов'язує власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а відповідно ст. 1217 нього ж кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на моменті відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, а за ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Стаття 1223 ЦК України визначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від є її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, а відповідно ч. 3 ст. 1268 цього ж кодексу спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ст.1225 ЦК України визначає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, тому позов позивача підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved