Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 12.05.2016 року він позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 6900 євро, який зобовязався повернути вказані кошти до 30.11.2016 року, про що написав відповідну розписку. Станом на 31.01.2017 року відповідач не вчинив жодних дій щодо повернення позики, тому просить стягнути з останнього борг в сумі 9600 євро, що еквівалентно 276744 грн. 34 коп. згідно з офіційним курсом Національного банку України даної валюти станом на 31.01.2017 року, три проценти річних за прострочення повернення позики в сумі 1383 грн. 72 коп. та проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ в сумі 6474 грн. 66 коп., а всього 284602 грн. 72 коп., а також просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, однак від них надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримують, просять справу розглядати у їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не зявився, однак про день, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, проте судова повістка не вручена адресату та повернута до суду з звязку з тим, що останній, згідно повідомлення Гусятинської сільської ради від 20.03.2017 року №98, відмовляється від одержання судової повістки. Відповідно до ч.8 ст. 76 ЦПК України «У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою». Відповідно до п.1 ст. 224 ЦПК України - "у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи". Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ч. 1, 1049 ч.1 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначенні родавими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що згідно розписки від 12.05.2016 року вбачається, що 12.05.2016 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 6900 євро, які останній зобовязався повернути до 30.11.2016 року, однак станом на 31.01.2017 року свої зобовязання не виконав та не повернув позивачу борг в сумі 9600 євро, що еквівалентно 276744 грн. 34 коп. згідно з офіційним курсом Національного банку України даної валюти станом на 31.01.2017 року, який складає 2882.7535 грн. за 100 євро. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене та те, що в даному випадку позивачем не ставилась вимога про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та інший розмір процентів від простроченої суми, ніж передбачено даною нормою закону, не встановлений вищевказаним договором позики, суд не може вийти за межі позовних вимог, тому вважає за необхідне стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми за період з 01.12.2016 року по 31.01.2017 року, які складають 48 євро, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 31.01.2017 року еквівалентно 1383 грн.72 коп. (9600 : 100 х 3 : 365 днів х 61 день). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України - «позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України». Беручи до уваги те, що договором не встановлений розмір процентів за користування позикою, то їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, зокрема 14 % в рік, а отже за період з 01.12.2016 року по 31.01.2017 року розмір процентів за користування позикою становить 224,6 євро, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 31.01.2017 року еквівалентно 6474 грн. 66 коп. (9600 : 100 х 14 : 365 днів х 61 день). Отже, загальна сума заборгованості складає 284602 грн. 72 коп. (9600 євро, що еквівалентно 276744 грн. 34 коп. + 1383 грн.72 коп. + 6474 грн. 66 коп.), яка підлягає до стягнення з відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати», а тому суд рахує за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2846 грн. 02 коп. судового збору, сплаченого останнім при подачі позову.

Outcome: approved