Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач звернулася до районного суду з позовною заявою, в якій просять позбавити відповідача право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], мотивуючи тим, що позивач перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі в період з 1990 р по 2004 р., який 21.12.2004 року сторони розірвали. Позивачу належить 1/2 частина вказаної квартири. З 2004 року відповідач добровільно залишив житлове приміщення. З того часу в квартиру не приходив, комунальні послуги не сплачує. Позивач стверджує, що її колишній чоловік добровільно не знімається з реєстраційного обліку у вказаній квартирі, на зв'язок не виходить. Вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням як такий, що не користується ним більш 1 року без поважних причин. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, уточнивши, що позивач пішов з квартири після розірвання шлюбу приблизно в січні 2005 р. до іншої жінки, забравши свої речі та майно. З цього часу відповідач в квартирі не живе та взагалі там не з'являвся, де його точне місце проживання, назвати не може. Будинок № 124 є приватним, поділений на 2 половини та має різні входи, уявляючи собою окремі квартири, а тому право власності співвласників оформлено на частини будинку як спільна часткова власність. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись, що наявні всі передбачені законом підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, тим самим відповідач у буде позбавлений права користування вищевказаною квартирою. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог закону. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Представник третьої особи, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явився, повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з цим, суд на підставі ст.ст.169 ч.4, 224 ч.1 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, встановивши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.09.1999 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Куликовською Т.В. за реєстром № 2663 та зареєстрованого в БТІ м.Києва 09.09.1999 р. в реєстровій книзі д.36-89 за реєстром № 17886, позивач [PERSON] є власником 1/2 частину житлового будинку під номером [ADDRESS]. Як вбачається з наданих документів, вказана частина домоволодіння уявляє собою окрему частину житлового будинку під літерою «А», розподіленого в натурі, маючи окремий вхід. Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 21 грудня 2004 року актовим записом № 688, складеним відділом РАЦС Подільського РУЮ у м.Києва, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського РУЮ у м. Києві 24.02.2005 р. З довідки форми № 3, виданої КП "Дирекція з управління з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва" за вих..№ 3065 від 24.06.2016 р. та наданих документів, вбачається, що на час розгляду справи в спірному житловому приміщенні зареєстровані: позивач [PERSON], [INFO], як власник, - з 04.11.2000 р., відповідач [PERSON], [INFO], як колишній чоловік, - з 16.12.2004 р., та спільний син сторін - [PERSON], [INFO], - з 27.02.2003 р. За змістом ст.156 ч.1 Житлового Кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до вимог ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє права членів сім'ї власника права користування займаним приміщенням. Згідно з актами, складеними ЖЕД по обслуговуванню приватного сектора Подільського району м.Києва 17.04.2015 р., 08.07.2015 р. та 16.10.2015 р., відповідач [PERSON] фактично не проживає за місцем своєї реєстрації з 2005 р. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який є сусідом позивача у справі, підтвердив суду той факт, що відповідач не мешкає в квартирі приблизно з січня 2005 р., житло покинув добровільно, перешкод в користуванні відповідачу житлом позивач не чинила, його речі і майно в квартирі відсутні. Додав, що ці факти він також підтверджував своїм підписом в актах ЖЕД. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який є сином сторін, показав, батько [PERSON] пішов жити до іншої жінки та з 2005 р. з ним та матір'ю [PERSON] не проживає. У суду не має підстав стави під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим доказам. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мав об'єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод йому позивач не чинила, майно та речі відповідача в квартирі відсутні. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що з січня 2005 року відповідач не користується вищевказаним житлом без поважних причин, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, як власнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи її законні права та інтереси які необхідно поновити. На спростування доводів позивача відповідач всупереч вимогам ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не надав суду доказів, котрі б підтверджували факт його проживання у спірній квартирі або поважність причин не проживання у цій квартирі. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач не проживає у спірному будинку без поважних причин понад рік, тому згідно ч.2 ст. 405 ЦК України він вважається таким, що втратив право на користування цим житлом. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідач [PERSON], не мешкаючи в спірній квартирі з січня 2005 р. без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв'язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, ст.ст.64, 156 ЖК України, ст.405 ЦК України,

Outcome: approved