Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до Вилоцької селищної ради Виноградівського району про встановлення юридичного факту та визнання права власності на майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після смерті позивачки прадіда [PERSON] 1/2 частина жилого будинку в смт. Вилок по вул. Зелена 46 була успадкована його трьома дочками: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дружиною [PERSON], що підтверджується заключенням про реєстрацію домоволодіння від 29.07.1960 року та виданих в подальшому взамін свідоцтв про право на спадщину - чотирьох свідоцтв про право власності на зазначене майно від 27.01.1961 року, по 1/8 частині на дочок і 5/8 частин на дружину померлого. В подальшому нумерація зазначеного будинку з 1961 року декілька раз змінювалась, а останнім рішенням виконавчого комітету Вилоцької селищної ради від 20.02.2008 року №24, даному будинку присвоєно адресу: смт. Вилок, вул. Зелена №38. Також при видачі зазначених свідоцтв дочкам померлого позивача прадіда - [PERSON] (дівоча [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] було допущено помилки - замість правильно «КОВЧА» свідоцтво від 21.01.1961 року на 1/8 частину будинку було видано на прізвище «КОЧА», а замість правильного прізвища «ГОРОПКО» свідоцтво від 21.01.1961 року на 1/8 частину будинку було видано на прізвище «ГАРАПКО». 14.06.1966 року помирає позивачки прабабка [PERSON], яка за життя заповіту не залишила. Спадкоємцями першої черги на спадкове майно 5/8 частин, жилого будинку в смт. Вилок, вул. Зелена, 38, - були три дочки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] На момент смерті в зазначеному буднику з спадкодавцем [PERSON] проживала бабка [PERSON], яка прийняла спадщину згідно ст.549 ЦК України в редакції 1963 року і стала власницею 6/8 частин вищезазначеного жилого будинку. [PERSON], своєю заявою посвідченою, секретарем Петрівської сільської ради 24.07.1984 року ствердила, що за спадщиною після смерті матері не зверталася і відмовилася від спадкового майна в користь своєї сестри і позивачки бабки [PERSON], яка проживала в цьому будинку на день смерті [PERSON] Інша спадкоємиця [PERSON], також спадщину після смерті матері не прийняла і в нотаріальну контору не зверталася. Це також підтверджується заповітом від 24.06.1998 року, посвідченого Мукачівською держнотконторою, де вона себе вважає лише власником 1/8 частини цього будинку і яку цим заповітом, вона заповідає бабці позивача [PERSON] 22.10.1999 року помирає [PERSON]., яка за життя залишила заповіт від 24.06.1998 року, посвідченого Мукачівською держнотконторою, яка заповіла 1/8 частину цього будинку [PERSON] і позивачки бабка [PERSON] прийняла спадщину згідно ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, оскільки проживала в цьому будинку на момент смерті [PERSON], і стала власником 1/8 частини вищезазначеного жилого будинку, яка належала спадкодавцю. З урахуванням вищенаведених фактичних обставин позивачки бабка [PERSON] - стала власником 7/8 частин зазначеного жилого будинку. 1/8 частина жилого будинку в смт. Вилок, вул. Зелена, 38, згідно довідки Виноградівського БТІ від 23.10.2015 року №514 рахується за сестрою бабки [PERSON] (з урахуванням помилки допущеної при видачі свідоцтва від 21.01.1961 року), яка померла 02.02.1996 року та спадкоємців першої черги не мала, що підтверджується довідкою Пийтерфолвівської сільської ради від 21.12.2015 року №02-38/1395. Позивачки бабка [PERSON] після смерті, позивачки прабабки [PERSON] та після смерті її сестри і власника 1/8 частини [PERSON], яка померла 02.02.1996 року, сама проживала в зазначеному будинку. Вона добросовісно, відкрито, та безперервно володіла 1/8 частиною жилого будинку в смт. Вилок, вул.Зелена №38, утримувала його, підтримувала в належному стані, мешкала, платила за комунальні послуги, а після її смерті все це здійснювала позивач. 08.03.2007 року помирає позивачки бабка [PERSON], яка за життя заповіту на даний будинок не залишила. Після її смерті, позивач фактично прийняла будинок у спадок, оскільки звернулась в установленому законом порядку до Виноградівської держнотконтори, а також доглядала за нею до моменту її смерті, а після її смерті здійснила її похорон та прийняла спадщину за законом і фактично доглядає це майно після її смерті та здійснює його обслуговування і ремонт, несе інші витрати повязані з його утриманням, тобто здійснює всі повноваження власника щодо успадкованого майна. Позивач є єдиним спадкоємцем і фактично прийняла спадщину згідно ст.1266 ЦК України, оскільки батько позивача і єдиний спадкоємець першої черги - син спадкодавця [PERSON] - [PERSON], [INFO], помер 14.07.1990 року, ще до смерті спадкодавця. На даний час позивач не може оформити спадщину на себе через нотаріальну контору, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок на імя [PERSON], яка юридично їх при житті не оформила. Крім того, свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 27.01.1961 року видане на імя «[PERSON]І.» містить помилки, зокрема в зазначеному свідоцтві прізвище сестри бабки позивача, замість «ГОРОПКО» було записано як «ГАРАПКО», через неправильне написання прізвища. А свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 27.01.1961 року видане на імя «[PERSON]І.» містить помилки, зокрема в зазначеному свідоцтві прізвище сестри позивачки бабки, замість «КОВЧА» було записано, як «КОЧА», через неправильне написання прізвища. У 2008 році позивач захотіла оформити свої спадкові права на частки які успадкувала бабка [PERSON] та виготовити правовстановлюючий документ на спадкове майно, однак права позивача не визнаються через допущену помилку в зазначених свідоцтвах у прізвищах сестер бабки, а тому позивач звернулася в суд. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, згідно поданої до суду заяви просять справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача в судове засідання також не зявився, згідно поданої заяви просить справу розглянути у його відсутності, позов визнає повністю. Обстеживши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Обставини, які визнаються сторонами відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Після смерті [PERSON] 1/2 частина жилого будинку в смт. Вилок по вул. Зелена 46 була успадкована його трьома дочками: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дружиною [PERSON], що підтверджується заключенням про реєстрацію домоволодіння від 29.07.1960 року та виданих в подальшому взамін свідоцтв про право на спадщину - чотирьох свідоцтв про право власності на зазначене майно від 27.01.1961 року, по 1/8 частині на дочок і 5/8 частин на дружину померлого (а.с.6,7,8,9,10,11). В подальшому нумерація зазначеного будинку з 1961 року декілька раз змінювалась, а останнім рішенням виконавчого комітету Вилоцької селищної ради від 20.02.2008 року №24, даному будинку присвоєно адресу: смт. Вилок, вул. Зелена №38 (а.с.13-15). Також при видачі зазначених свідоцтв дочкам померлого позивача прадіда - [PERSON] (дівоча [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] було допущено помилки - замість правильно «КОВЧА» свідоцтво від 21.01.1961 року на 1/8 частину будинку було видано на прізвище «КОЧА», а замість правильного прізвища «ГОРОПКО» свідоцтво від 21.01.1961 року на 1/8 частину будинку було видано на прізвище «ГАРАПКО» (а.с. 8,9, 19,20). 14.06.1966 року помирає прабабка позивача [PERSON], яка за життя заповіту не залишила (а.с.16). Спадкоємцями першої черги на спадкове майно 5/8 частин, жилого будинку в смт. Вилок, вул. Зелена, 38, - були три дочки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] На момент смерті в зазначеному буднику з спадкодавцем [PERSON] проживала позивача бабка [PERSON], яка прийняла спадщину згідно ст.549 ЦК України в редакції 1963 року і стала власницею 6/8 частин вищезазначеного жилого будинку (а.с.15,30). [PERSON], своєю заявою посвідченою, секретарем Петрівської сільської ради 24.07.1984 року ствердила, що за спадщиною після смерті матері не зверталася і відмовилася від спадкового майна в користь своєї сестри і позивачки бабки [PERSON], яка проживала в цьому будинку на день смерті [PERSON] (а.с.17). Інша спадкоємиця [PERSON], також спадщину після смерті матері не прийняла і в нотаріальну контору не зверталася. Це також підтверджується заповітом від 24.06.1998 року, посвідченого Мукачівською держнотконторою, де вона себе вважає лише власником 1/8 частини цього будинку і яку цим заповітом, вона заповідає бабці позивача [PERSON] (а.с.18). 22.10.1999 року помирає [PERSON], яка за життя залишила заповіт від 24.06.1998 року, посвідченого Мукачівською держнотконторою, яким заповіла 1/8 частину цього будинку [PERSON] і позивачки бабка [PERSON] прийняла спадщину згідно ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, оскільки проживала в цьому будинку на момент смерті [PERSON], і стала власником 1/8 частини вищезазначеного жилого будинку, яка належала спадкодавцю (а.с.15,30). З урахуванням вищенаведених фактичних обставин позивачки бабка [PERSON] - стала власником 7/8 частин зазначеного жилого будинку. 1/8 частина жилого будинку в смт. Вилок, вул. Зелена, 38, згідно довідки Виноградівського БТІ від 23.10.2015 року №514 рахується за сестрою бабки [PERSON] (з урахуванням помилки допущеної при видачі свідоцтва від 21.01.1961 року), яка померла 02.02.1996 року та спадкоємців першої черги не мала, що підтверджується довідкою Пийтерфолвівської сільської ради від 21.12.2015 року №02-38/1395 (а.с.21). Позивачки бабка [PERSON] після смерті, позивачки прабабки [PERSON] та після смерті її сестри і власника 1/8 частини [PERSON], яка померла 02.02.1996 року, сама проживала в зазначеному будинку. Вона добросовісно, відкрито, та безперервно володіла 1/8 частиною жилого будинку в смт. Вилок, вул.Зелена №38, утримувала його, підтримувала в належному стані, мешкала, платила за комунальні послуги, а після її смерті все це здійснювала позивач. 08.03.2007 року помирає позивачки бабка [PERSON], яка за життя заповіту на даний будинок не залишила. Після її смерті, позивач фактично прийняла будинок у спадок, оскільки звернулась в установленому законом порядку до Виноградівської держнотконтори, а також доглядала за нею до моменту її смерті, а після її смерті здійснила її похорон та прийняла спадщину за законом і фактично доглядає це майно після її смерті та здійснює його обслуговування і ремонт, несе інші витрати повязані з його утриманням, тобто здійснює всі повноваження власника щодо успадкованого майна. Позивач є єдиним спадкоємцем і фактично прийняла спадщину згідно ст.1266 ЦК України, оскільки батько позивача і єдиний спадкоємець першої черги - син спадкодавця [PERSON] - [PERSON], [INFO], помер 14.07.1990 року, ще до смерті спадкодавця, позивач звернулась до Виноградівської державної нотаріальної контори із заявою на прийняття спадщини (а.с.24-26,27,28). Однак, позивач не може оформити спадщину на себе через нотаріальну контору, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок на імя [PERSON], яка юридично їх при житті не оформила (а.с.34). Крім того, свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 27.01.1961 року видане на імя «[PERSON]І.» містить помилки, зокрема в зазначеному свідоцтві прізвище сестри бабки позивача, замість «ГОРОПКО» було записано як «ГАРАПКО», через неправильне написання прізвища. А свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 27.01.1961 року видане на імя «[PERSON]І.» містить помилки, зокрема в зазначеному свідоцтві прізвище сестри позивачки бабки, замість «КОВЧА» було записано, як «КОЧА», через неправильне написання прізвища. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216, 1218 ЦК України). За змістом пунктів 4, 5 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України 2004 р. відносини спадкування регулюються нормами цього Кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 р.) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 р. Відповідно до статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549). За ч. 2 ст. 553 ЦК вважається, що спадкоємець відмовився від спадщини, якщо не вчинив жодної з дії, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Згідно до ст.151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені ЦК України. Відповідно до ст. 322 ЦК України (в редакції 2004 року) (надалі ЦК України) власник зобовязаний утримувати своє майно. До таких витрат належать витрати повязані з зберіганням майна, його ремонтом, забезпечення збереження його властивостей. Невиконання власником свого обовязку по утриманню своєї власності створює небезпеку для інших осіб, в даному випадку для інших співвласників. Так, частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року. Окрім цього, відповідно до ч.2 ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем вона є. Згідно з ст. 328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом. Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи зазначені у ст. 1261 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України сторони є спадкоємцями першої черги, як дружина, діти та мати спадкодавця. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другої-четвертої статті 1273 цього Кодексу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ст. 1269). У відповідності до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. За встановлених обставин позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved