Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про визначення місця проживання їхнього малолітнього сина [PERSON]. В обґрунтування позову зазначив, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, у якому народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб між ним та відповідачкою розірвано. В ході розгляду справи про розірвання шлюбу питання про визначення місця проживання дітей не вирішувалося. Однак вони з відповідачкою не можуть дійти згоди щодо місця проживання сина. В даний час малолітній син проживає з ним, але в добровільному порядку відповідачка не бажає зареєструвати зміну місця його проживання. Оскільки син проживає разом з ним, він повністю забезпечує його догляд та утримання, то вважає, що є підстави для задоволення позову. В судовому засіданні позивач позов підтримав з викладених підстав. Додатково пояснив, що відповідачка не піклується про їх неповнолітнього сина, оскільки не має самостійного доходу і зловживає спиртними напоями. В даний час син [PERSON] виявив бажання проживати з ним і він має можливість піклуватися про нього і забезпечити всім необхідним, так як працює, забезпечений житлом, тому просив позов задовольнити повністю. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, підтримала складений органом опіки та піклування висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON]. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку. В підготовчому засіданні щодо визначення місця проживання сина з батьком не заперечила. Малолітній [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що хоче проживати з батьком [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 24 лютого 2005 року у Солотвинській селищній раді Богородчанського району Івано-Франківської області позивач та відповідачка зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Богородчанського районного суду від 05.03.2014 року (а.с.4). [INFO] року в селищі Солотвин Богородчанського району Івано-Франківської області народився [PERSON]. Згідно з даними свідоцтва про народження (а.с.10) його батьками вказано позивача [PERSON] та відповідачку [PERSON], яка після розірвання шлюбу відновила дошлюбне прізвище "[PERSON]" (а.с.4). Малолітній [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на його утриманні, що підтверджується наданими в судовому засіданні поясненнями позивача та малолітнього [PERSON], а також довідкою Монастирчанського НВК (а.с.11), згідно з якою його зараховано до 5 класу Монастирчанської НВК. Відповідно до висновку від 13.03.2019 року № 117/01-46/142 Богородчанська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає доцільним визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON]. Цим же висновком констатовано, що під час спілкування з неповнолітнім [PERSON], останній особисто виявив бажання проживати з батьком. Відповідно до ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Частиною 1 статті 141 цього Кодексу визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Положеннями статті 8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991 року, зазначено, що держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки. За вимогами статті 9 вказаної Конвенції держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно зі ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Беручи до уваги сукупність досліджених та перевірених у справі доказів, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення повністю. На підставі викладеного, ст.ст.150, 157, 161 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved