Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивачка 22.03.2013 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], треті особи: державний нотаріус П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Ужва Т.М. про визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування позовних вимог, згідно останніх уточнень, зазначила, що є власницею квартири за адресою [ADDRESS]. В квартирі вона проживала з 1975 р. по 02.06.2012р. включно. 03.08.2011 року потрапила до лікарні з нападом стенокардії та гіпертонічним кризом, лікування проходила стаціонарно. Під час лікування її почала навіщати гр.. [PERSON] та її син [PERSON] . [PERSON] є донькою її померлого двоюрідного брата та відповідно є її двоюрідною племінницею, [PERSON] відповідно є її двоюрідним онуком. Під час одного з відвідувань її у лікарні [PERSON] та [PERSON] запропонували доглянути та допомагати у господарстві, а в обмін за догляд просили залишити їм у спадок квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS]. 29.08.2011 р. позивачку виписали з лікарні. [PERSON] спостерігаючи за її хворобливим станом запропонувала тимчасове проживання та догляд за нею в своїй квартирі [ADDRESS]. [PERSON] поселила позивачку разом з своїм чоловіком в одній кімнаті. [PERSON] та її дочка [PERSON] проживали окремо в двох інших кімнатах. Також, [PERSON] змусила її придбати крісло-ліжко вартістю 2500,00 грн., оскільки окремого ліжка у неї не було та потрібно було сплачувати за проживання 450 грн. на місяць за харчування. Згодом, [PERSON] стала умовляти [PERSON] залишити її сину [PERSON] квартиру у спадщину та оформити на його ім'я заповіт. 13.09.2011р. [PERSON] відвезла її в П'яту дніпропетровську державну нотаріальну контору де був складений заповіт на її квартиру на ім'я [PERSON], однак в той день [PERSON] був відсутній в нотаріальній конторі. Заповіт позивачка не читала, оскільки має поганий зір, катаракту обох очей, повірила що там написано зі слів племінниці. Згодом, [PERSON] попросила позивачку оформити договір дарування квартири на [PERSON] , мотивуючи тим, що при оформленні спадщини згідно заповіту у нього буде тяганина з документами при оформленні спадщини. Однак, позивачка відмовилася від складання договору дарування та повідомила, що зможе погодитись тільки на договір довічного утримання, оскільки їй потрібен догляд, у зв'язку із станом здоров'я. [PERSON] погодилася на договір довічного утримання. 02.06.2012р. позивачка з [PERSON] та [PERSON] приїхали до П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори. В нотаріальній конторі вони перебували недовго, помічник принесла договір , який вона не змогла прочитати , оскільки має захворювання зору, а тільки запитала у [PERSON] та [PERSON] чи це саме договір довічного утримання про який вони домовлялися, [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що це саме договір довічного утримання та попросили підписати. Оскільки позивачка погано себе почувала, підписала договір не читаючи. Підписуючи договір, вона вважала що підписує договір довічного утримання. Нотаріус, який посвідчував договір дарування лише поцікавився , чи знає вона що підписує, не роз'яснившись їй правові наслідки дарування, а саме те, що право власності на її майно переходить до відповідача після укладання договору, а не після її смерті. Після підписання договору відношення до неї різко змінилось. [PERSON] до неї не приходив та нічим їй не допомагав, почалися скандали, які негативно впливали на її стан здоров'я. 29.12.2012р. в квартирі [PERSON] стався скандал, після чого її стали виганяти з дому. 30.12.2012р. вранці вона пішла з сім*ї [PERSON] і по теперішній час проживає в сім*ї знайомої [PERSON], яка турбується, допомагає їй та слідкує за її здоров'ям. Позивач заявляє, що при укладанні договору дарування квартири від 02.06.2012 року вона помилилась щодо природи правочину: маючи намір укласти договір довічного утримання - уклала договір дарування квартири. [PERSON] помилилась щодо своїх та відповідача прав та обов'язків за наслідками укладеного правочину, таким чином, позбавивши себе єдиного наявного у неї житла. На підставі вищевикладеного, просить суд визнати недійсним договір дарування нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], укладений 02 червня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом П'ятої державної нотаріальної контори Ужва Т.М. та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом зобов'язання [PERSON] повернути [PERSON] двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилалися на обставини викладені в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили відмовити. В судове засідання державний нотаріус П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Ужва Т.М не з'явилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином. В судовому засіданні 07.02.2014 р. позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню за наступних обставин. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], квартира належала їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого 01 березня 2012р. Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради /а.с.171/ Позивачка проживала в квартирі одна, оскільки чоловік помер, дітей в неї не було. Згідно довідки КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №6» [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-невропатолога поліклініки №1 КЗ «МКЛ №2» з 05.08.2011р.,а з листопада 2011р. знаходиться під наглядом лікарів амбулаторії ЗПСМ №4 діагноз:ХНМК ІІ ст. помірний синдром координаторних порушень. ІХС: дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КЗ «МКЛ №2» з 05.08.2011р. по 28.08.2011р. - діагноз: ІХС: стабільна стенокардія напруження, гіпертонічна хвороба ІІ ст. У хворої спостерігалося погіршення самопочуття, запаморочення, короткочасна втрата свідомості, нудота, підвищення тиску 200/90. Встановлено діагноз: гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу. Вертебробазілярному басейні. ХНМК ІІ ст. Церебральний атеросклероз. Також, згідно висновка лікаря-офтальмолога у [PERSON] незріла катаракта обох очей. [PERSON] неодноразово відвідувала лікаря -невропатолога (22.02.2012р.,18.05.2012р.,14.02.2013р.,11.03.2013р.,03.06.2013р., 22.11.2013р.,11.12.2013р.) та знаходиться під постійним наглядом лікаря-невропатолога./а.с.158/ В судовому засіданні встановлено, що під час проходження стаціонарного лікування [PERSON], в Другій міській лікарні м. Дніпропетровська з діагнозом :ІХС: стабільна стенокардія напруження, гіпертонічна хвороба ІІ ст. у період з 05.08.2011р. по 28.08.2011р, іі відвідувала двоюрідна племінниця [PERSON]., яка запропонувала їй після закінчення лікування поїхати до неї проживати. Оскільки позивачка потребувала догляду за станом здоров'я, погодилась на пропозицію. Позивачка прожила у [PERSON] до 30.12.2012р., оскільки відношення до неї змінилося, вона залишила помешкання [PERSON] та пішла проживати до своєї знайомої , де наданий час продовжує проживати. Згідно заповіту від 13.09.2011 року зареєстрованого в реєстрі під № 1-1575, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON], що свідчить про те що позивачка мала намір залишити все своє майно, після своєї смерті, відповідачу по справі./а.с.92/ 02.06.2012 р. [PERSON] був укладений договір дарування, який посвідчений державним нотаріусом П'ятої дніпропетровської держаної нотаріальної контори Ужва Т.М. та зареєстровано в реєстрі за №1-748. Згідно цього договору, [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS], а [PERSON] прийняв в дарунок вищезазначену квартиру. /а.с.170/ Відповідно до довідки наданої ЖБК №123 «Прожектор» від 23.01.2013р. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Також у спірній квартирі [PERSON],1976р.н., зареєстрований з 26.04.2012р., але в квартирі не проживає. Відповідно до даної довідки, вбачається, що борги за тепло, гарячу та холодну воду, відсутні. Відповідно до ч.1 ст..319 ЦК України власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Так, позивачка вважаючи, що підписала 02.06.2012р. договір довічного утримання продовжувала ремонтні роботи в квартирі, встановила лічильники холодної та гарячої води, що підтверджується актами а.с.63,64,65/ Таким чином судом встановлено , що на час укладення спірного договору дарування позивачка через похилий вік та стан свого здоров'я потребувала догляду та утримання, в зв'язку з чим мала намір укласти договір довічного утримання, а не договір дарування. Той факт, що волевиявлення позивачки при укладенні договору було спрямоване саме на укладення договору довічного утримання про це позивачка зазначила і в своїй позовній заяві Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і багатостороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно до ст..717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч.2 ст.717 ЦК України, договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Договір дарування вважається укладеним, коли сторони мають повну уяву не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. В даному випадку, судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість, яка виражалась у догляді, допомозі по господарству, приготуванні їжі. Матеріальну допомогу [PERSON] не надавала, оскільки сама є пенсіонеркою. Згідно до вимог ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною за угодою предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що угода не була б укладена. Помилка повинна мати суттєве значення, зачіпати природу угоди або такі якості її предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. Помилка в мотивах угоди, а також неправильна уява про норму права не підпадають під ознаки угод, укладених внаслідок помилки У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" роз'яснено, що під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачка посилалася на те, що вона, будучи одинокою похилою жінкою, 1930 року народження, за станом здоров»я та віком потребувала сторонньої допомоги, яку їй обіцяли надавати [PERSON] та [PERSON], сподівалася на догляд, страждала на гіпертонічну хворобу, мала знижений зір, що в сукупності свідчить про необхідну допомогу у побуті та догляді. Про стан здоров»я позивачки свідчать медичні документи, які містяться в матеріалах справи, зокрема, медичної картки амбулаторного хворого /а.с.57-61 При дослідженні копії медичної картки [PERSON] та інших медичних документів встановлено, що вона має поганий зір (висновок лікаря-офтальмолога:незріла катаракта обох очей) /а.с.112/ Укладаючи договір дарування, вона помилялася щодо природи правочину, оскільки мала на меті укладення договору довічного утримання, а не договір дарування. Позивачка в судовому засіданні пояснила, що у день підписання спірного договору була хмарна погода та йшов дощ, у неї піднявся тиск, погане самопочуття, погіршення зору, завадило їй самій прочитати текст договору. У відповідності до п. 16 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року, нотаріус при посвідченні договорів, повинна була прочитати їх позивачці вголос, але в договорах відсутня відмітка про те, що вони були прочитані вголос. Отже, виходячи з вищевикладеного нотаріус Ужва Т.М. не з'ясувала належним чином стан здоров'я [PERSON], не впевнилася в тому, що вона має вади зору і погане самопочуття на момент укладання договору, що завадило їй самій прочитати. Вказані обставини дають підстави вважати, що [PERSON] не могла самостійно прочитати текст договору, а з урахуванням того, що відсутні відомості про те, чи був прочитаний їй у голос текст договору, відсутні підстави вважати, що [PERSON] була обізнана про правову природу вчиненого нею правочину. Крім того, сам текст договору дарування від 02 червня 2012р. не містить посилань на те, що нотаріусом були вчинені усі необхідні заходи для того, щоб сторона договору у повній мірі була інформована про суть та наслідки дій, які вона вчинила. Оскільки внаслідок помилки позивачка неправильно сприймала угоду та її істотні умови, тому існують підстави для висновку про визнання угоди недійсною з підстав ст.. 229 ЦК України. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], є особою похилого віку, має поганий зір, проблеми зі здоров'ям, іншого житла на праві власності або у користуванні не має. Наміру на укладення договору дарування не мала. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Також, відповідно до вимог ст. 216 ЦК України, суд вважає за необхідне скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та поновити державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в даному випадку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] 379,40 грн. гривень понесених нею витрат на оплату судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved