Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що за вказаною адресою її батькам [PERSON] та [PERSON] на праві власності по 1/2 частині кожному належали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті в управління спадковим майном вступила дружина [PERSON], однак вона не встигла оформити своїх спадкових прав та [INFO] померла. Позивач прийняла спадщину за законом після смерті матері, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Позивач бажає оформити право власності на спадкове домоволодіння на своє ім'я, однак в нотаріальному порядку їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове домоволодіння. У зв'язку з вищевказаним, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилась, однак у позовній заяві просила справу розглянути у її відсутності. Представник відповідача - Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з'явився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив справу розглядати без його участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області 18.05.2018 року за № 546, станом на 01.07.1990 року по [ADDRESS] значився робітничий двір, у складі сім'ї: [PERSON], який був головою двору, та [PERSON] (дружина) (а.с. 2). Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 15.05.2018 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані за вищевказаною адресою, побудовані у період з 1960 року по 1975 рік (а.с. 9-12). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що вирішуючи спори про право приватної власності на майно, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про власність» об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 123, 126 ЦК Української РСР (в ред. від 18 липня 1963 року) та п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 02 березня 1973 року № 3 "Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього", розмір частки колишнього члена колгоспного двору в спільному майні, що належить дворові і збереглося після його перетворення в господарство робітників та службовців (якщо на час припинення існування двору цей член не втратив права на неї), встановлюється згідно зі ст.123 ЦК Української РСР. Тому при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх членів двору, в тому числі непрацездатних і неповнолітніх. Майно, придбане після перетворення колгоспного двору в господарство робітників чи службовців, підлягає поділу за нормами, що регулюють поділ спільної часткової власності або спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] та [PERSON] з 28.01.1958 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 13). Отже, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя в рівних частках (по 1/2 частці) належало майно господарства робітників, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] (позивач), [INFO], її батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). [INFO] [PERSON] (батько) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця - [PERSON], для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (мати) прийняла спадщину в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] (батько), оскільки вступила в управління спадковим майном, до дня смерті спадкодавця проживала разом з ним та вела з ним спільне господарство, що підтверджується довідкою Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 545 від 18.05.2018 року (а.с. 3). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 343/2005 від 28.10.2005 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (батько) (а.с. 32-39), з якої вбачається, що [PERSON] (мати) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] (батько), яка бажала прийняти та прийняла спадщину, а також отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.10.2005 року, успадкувавши право на земельну частку (пай) та грошовий вклад, які не є предметом даного позову. [INFO] [PERSON] (мати) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) прийняла спадщину за законом після смерті матері [PERSON], оскільки у шестимісячний термін звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом (а.с. 43). Згідно довідки Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 544 від 18.05.2018 року на день смерті [PERSON] (мати) була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 50/2017 від 28.04.2017 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославською Н.В. після смерті [PERSON] (мати) (а.с. 42-56), з якої вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (мати), інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає. Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка в свою чергу успадкувала 1/2 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] (батько). Позивачу [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом на житловий будинок з господарськими буділями та спорудами, розташованими по [ADDRESS], які залишились після смерті [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославською Н.В. за № 288/02-31 від 17.05.2018 року (а.с. 7). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що [PERSON] являється особою з інвалідністю ІІ-ої групи (копія довідки до акту огляду МСЕК серії КР-10 № 001867 та копія пенсійного посвідчення серії [NUMBER], а.с. 14) та є звільненою від сплати судового збору, то судовий збір слід покласти на рахунок держави. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України (в редакції 2003 року),

Outcome: approved