Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач та її представник у судове засідання не зявились, від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, вимоги підтримав, просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Від представника відповідача також надійшла заява щодо розгляду справи у його відсутність, щодо задоволення позовних вимог заперечував. Від третьої особи приватного нотаріуса надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, що позивачем було отримано від Дніпровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області постанову про відкриття виконавчого провадження від 10 жовтня 2017 року, постанову про арешт майна боржника від 10 жовтня 2017 року та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 02 листопада 2017 року. Після ознайомлення з виконавчим провадженням позивач дізналася, що 10 липня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис № 6718, відповідно до якого стягнуто з позивача грошові кошти у розмірі 165\~085, 41 грн., на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Судом встановлено, що заочним рішенням суду від 17 червня 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNНDRK01211355 від 31 січня 2005 року в розмірі 76 444,10 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 4 107,68 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 23 072,31 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 48 043,85 грн., а також судовий збір у розмірі 764 грн. 44 коп., а всього стягнути 77 208 грн. 54 коп. Ухвалою суду від 26 березня 2018 року заяву відповідача [PERSON] про поновлення строку та\~ перегляд заочного рішення у цивільній справі №175/1871/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості\~- задоволено. Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня\~ 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку. Станом на 18 вересня 2018 року справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не розглянуто. Відповідно до ч. 4 ч. 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Дана обставина сторонами по справі не оспорювалась та доказуванню не підлягає. Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Також, ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Так, зазначена заборгованість є спірною, а отже, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, та у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, є безспірним. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано позовні вимоги. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з урахуванням задоволення позову стягненню з відповідача підлягає сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору. На підставі викладено,

Outcome: approved