Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги, заявлені позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації особи. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона, [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: м. Селидове, вул. Нагорна, б. 29, кв. 31, згідно договору купівлі-продажу квартири від 12.07.2016 року. Крім неї в вищевказаній квартирі, згідно картки прописки за формою А, зареєстрована колишня власниця [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою, однак вона в квартирі не мешкаює, її особистих речей в квартирі немає, крім того, відповідач [PERSON] не здійснює обовязки по сплаті комунальних послуг. При оформленні договору купівлі-продажу [PERSON], [INFO], який діє на підставі довіреності повідомив позивача про те, що в квартирі зареєстрована [PERSON] та сторони домовилися, що [PERSON] буде знято з реєстраційного обліку до 26.07.2016 року. Позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [INFO], б. 29, кв. 31. Позивач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просить суд слухати справу її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не зявилась, будучи належним чином повідомленою про день слухання справи. Представник Селидівської міської ради судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про дату та час. Згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутность відповідачів з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює данні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2004 року, Житлового кодексу України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його праве хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно п.1 ч.1\~ст.346 ЦК України\~право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що 12.07.2016 року між [PERSON], від імені якої на підставі довіреності діє [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON]І.( а.с.8) Згідно довідки в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрованаі: [PERSON], [INFO].(а.с. 13) В судовому засіданні встановлено та підтверджено належними доказами, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] не мешкає з липня 2016 року без поважних причин, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] яка зареєстрована в квартирі, за адресою: [ADDRESS], не є членом сімї власника квартири [PERSON], а ні її колишнім членом родини. Тому відповідач не набуває прав та обов»язків, передбачених ст..156 ЖК України, оскільки вона була зареєстрована в спірній квартирі як попередній власник, а не як член сімї позивача. Крім того, судом встановлено, що тривалий час відповідач в квартирі не мешкає, речей її в квартирі не має, комунальні послуги вона не сплачує. Оскільки доказів щодо укладення між [PERSON]І та відповідачем договору найму (оренди) житла не мається, після відчуження 12 липня 2016 року [PERSON] на підставі довіренності від [PERSON] позивачу [PERSON]І зазначеної квартири, право [PERSON] на користування квартирою перестало існувати; колишній власник, за відсутністю\~\~договірних відносин з новим власником, втрачає право користування цим приміщенням. Відповідно до абз. 2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняття відповідачів з реєстрації можливе, оскільки останні втратили право проживання в спірному житлі. Відповідно зі ст. 317, 319, 321, 322 ЦК України власнику майна належить право користування та розпорядження майном. Власник майна має право здійснювати відносно свого майна будь-які дії, які не суперечать Закону. Право власності є непорушним, ніхто не може бути обмежений в його здійсненні. Відповідно зі ст. 391 ЦК України власник майна право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Такий захист прав може бути здійснено способами, передбаченими ст.16 ЦК України. Зазначеною нормою передбачено такий спосіб захисту як припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року нарахування комунальних платежів проводиться пропорційно до кількості зареєстрованих осіб. Нарахування позивачу комунальних платежів з урахуванням реєстрації у спірному у спірному жилому приміщенні відповідачів суд розцінює як порушення прав позивача, таке порушення підлягає захисту. Таким чином, сукупність наданих позивачем та досліджених судом доказів у достатній мірі підтверджують той факт, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.ст. 346, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України,

Outcome: approved