overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до [PERSON] про виселення з житлового будинкупосилаючись на те, що вона є власником 11/27 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: м.Нікополь, вул..Довгалівська 216. В належному їй будинку проживає відповідач, який категорично відмовляється виїхати з будинку, зловживає спиртними напоями, краде речі з будинку, чим порушує її право на спокійне життя. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Просить суд виселити відповідача з її будинку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, у відповідності зі\~ст. 224 ЦПК України. \~\~\~\~ \~Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 11/27 частин житловий будинку який знаходиться за адресою: м. Нікополь, вул.. Довгалівська 216, належить на праві приватної власності позивачу (а.с. 5-6,7-8,18-21). \~\~\~\~ У будинку позивача також зареєстрований та проживає відповідач (а.с. 16). 22.06.2005 року позивач уклала шлюб з [PERSON], який після шлюбу побажав взяти прізвище "Малюга"(а.с.9). 03.11.2010 року сторони розірвали шлюб (а.с.10). \~\~\~\~ Через те, що спільне життя в позивача та відповідача не склалося з 2010 року фактичні шлюбні стосунки вони припинили, але відповідач не бажає ні виїжджати з будинку ні зніматися з реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] зловживає алкоголем, краде речі з будинку та продає, з цього приводу позивач зверталась до Нікопольського ГОВД Дніпропетровської області (а.с. 12-14), внаслідок чого позивачка не має можливості вільно користуватися та розпоряджатися своїм будинком. \~\~\~\~ Враховуючи той факт, що відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє крадіжки, на підставі чого позивачка зверталась до міліції (а.с. 12-14), суд вважає, що відповідач порушує право власності позивача, тому позов підлягає задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] аліменти на час навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. В обгрунтування позову вказує, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, проте тривалий час разом не проживають. [PERSON] є батьком їх сина [PERSON]. Син навчається на першому курсі фізико-математичного факультету денної, державної форми навчання Кам'янець-Подільського національного університету ім. Івана Огієнка, термін навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року. Батько матеріальної допомоги не надає, хоча може надавати таку допомогу, так як працює і має постійний заробіток. Син потребує матеріальної допомоги. Відповідач в судовому засіданні позов визнав і пояснив, що працює в ТзОВ "Іннатекс", отримує мінімальну заробітну плату і не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина на час навчання в розмірі ? частини заробітку. Третя особа [PERSON] просить суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] і стягнути з батька аліменти на його утримання на час навчання. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності сторін. Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER]. Останній навчається на 1-му курсі фізико-математичного факультету денної, державної форми навчання Кам'янець-Подільського національного університету ім. Івана Огієнка, що вбачається із довідки навчального закладу № 2321 від 14.12.2017 року. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, хоча працює, має постійний заробіток і може надавати таку допомогу. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка,син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги,батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років,за умови,що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Аліменти підлягають стягненню на утримання повнолітньої дитини - згідно ст. ст. 182, 184, 199 Сімейного Кодексу України в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на час навчання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON]про визнання втратившим право користування квартирою, посилаючись на те, що їй на праві користування належить квартира [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстрований, але не проживає з 1997 року відповідач [PERSON] (син позивача) та чоловік [PERSON] Просить суд визнати [PERSON] втратившим право користування квартирою № 78 в буд № 43 по вул. Трубченко в м. Нікополь Дніпропетровської області. Позивач в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності на позові наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Справа заслухана у відповідності з ч.1 ст. 224 ЦПК України. Третя особа подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В судовому засіданні встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] та її чоловік [PERSON] - третя особа по справі (а.с.5,8). Згідно договору найму житла від 22.08.2016 року укладенним між КП "МЖТІ" в особі директора [PERSON] та [PERSON], позивач (основний квартиронаймач) та члени її сім'ї є наймачами квартири [ADDRESS] (а.с.6). Згідно довідки з ОСББ «Океан-Н» в зазначеній квартирі також зареєстрований відповідач по справі [PERSON](а.с. 8,52) та довідкою Адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області (а.с.16),але не мешкає там з 1997 року, що підтверджується актом № 167 ОСББ «Океан-Н» складеним у присутності свідків (а.с. 51). Внаслідок того, що відповідач залишається зареєстрованим у квартирі позивач вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача, в якому просила про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], 24.02.009 року народження, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання заяви до суду до повноліття дитини. Представник позивача вимоги позову підтримала, просила про розгляд справи у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності позивача, заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Обставини справи встановлені судом. Як вбачається із свідоцтва про народження Серії [NUMBER], батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] 09.07.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, внаслідок чого позивач змінила прізвище на "[PERSON]". Дитина знаходиться на утриманні у матері - [PERSON] Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дочки. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини таст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його доходу відповідатиме інтересам дитини, платника аліментів та принципу справедливості. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання за нею право власності на дві земельні ділянки, загальною площею 2,11 га, Державний акт на право власності серії ЯБ №070223 від 20.08.2004 року, як спадкове майно після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] згідно заяви позов підтримала повністю, просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Любиковицької сільської ради Сарненського району Рівненської області згідно заяви позов визнав. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов доведений і підлягає задоволенню. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року „Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" передбачена можливість розгляду судами справ про визнання права власності на майно. Стаття 328 ЦК України визначає підстави виникнення права приватної власності. Встановлено, що громадянин набуває права власності на підставах, не заборонених чинним законодавством. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] була матір`ю [PERSON] . [PERSON] одружилася 7 жовтня 1991 року з [PERSON] і після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (ксерокопія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] ). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №070223 [PERSON] є власником двох земельних ділянок, загальною площею 2,11 га, на території Любиковицької сільської ради, для ведення особистого селянського господарства. Згідно відповіді Відділу у Сарненському районі ГУ Держгеокадастру у Рівненській області вартість земельної частки (паю) бувшого КСП «Надслучанське» на території Любиковицької сільської ради з урахуванням коефіцієнтів індексації та враховуючи середній розмір паю по господарству - 3,41 умовних кадастрових гектарів становить 42217,96 грн. Відповідно до довідки виданої Виконкомом Любиковицької сільської ради №2091 від 01.10.2019 року [PERSON] після смерті своєї матері доглядала житловий будинок, користувалася земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства. Довідкою виданою Любиковицькою сільською радою від 01.10.2019 року за №2090 [PERSON] , яка померла [INFO] до дня смерті проживала одна та була зареєстрована в [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, суд знаходить підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог. Беручи до уваги, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст.328, 335, 392, 1216, 1268 ЦК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року „Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Вимоги мотивовано тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] Відповідач онук позивача перебуває на реєстраційному обліку місця проживання за вказаною адресою, проте з вересня 2014 року не проживає у вказані квартирі. За вказаних обставин [PERSON] вважала, що [PERSON] втратив право користування житлом. Відзиву на позов не надходило. В судовому засіданні позивач на задоволенні позову наполягала з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився вдруге, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином у встановленому порядку. Будь-яких заяв від нього не надходило. Судом ухвалено про заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від [INFO] народження та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с.6). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с.9). [PERSON] , [INFO] , онук позивача, перебуває на реєстраційному обліку місця проживання за адресою: [ADDRESS] , проте за даною адресою не проживає з вересня 2014 року. Підтверджуються вказані обставини довідкою про склад сім`ї (а.с. 8), довідками про фактичне не проживання особи від 16 травня 2018 року та від 09 жовтня 2019 року, виданими ОСББ "Першотравнева, 29" (а.с.14,15), показами, наданими в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. ст. 316, 321, 391 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у раз відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом. Суд визнає доведеним факт обмеження права власності [PERSON] перебуванням відповідача на реєстраційному обліку місця проживання за адресою житла позивача. Суд вважає, що [PERSON] не проживає в належній позивачу квартирі без поважних причин понад один рік це є підставою для визнання його таким, що втратив право користування цим житлом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В позовній заяві (а.с.1-2) поясненнях представника позивача, наданих в судовому засіданні, викладено наступну позицію: [PERSON] Т.Б. є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] перебуває на реєстраційному обліку місця проживання за вказаною адресою, проте не проживаює у вказаній квартирі з березня 2013 року. За вказаних обставин представник позивача та позивач вважали , що відповідач втратив право користування житлом. Перебуванням відповідача на реєстраційному обліку у квартирі позивача створено їй перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, змушено до додаткових витрат на оплату комунальних послуг та позбавлено можливості отримати субсидію. Відзиву на позов не надходило. Позивач до суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, наполягала на задоволенні позовних вимог та не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі (а.с.7). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином у встановленому порядку. Будь-яких заяв від нього не надходило. Судом, згідно зі ст. 280 ЦПК України, ухвалено про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 22 березня 2013 року належить квартира [ADDRESS] (а.с.11-12). [PERSON] , [INFO] перебуває на реєстраційному обліку місця проживання за адресою: [ADDRESS] , проте з 2013 року не проживає у даному житлі. Підтверджуються вказані обставини витягом з домової книги (а.с.14-17), довідкою ОСББ "Ентузіастів 12"(а.с. 21), актом фактичного проживання (а.с.22), показами, наданими в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. ст. 316, 321, 391 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у раз відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом. Суд визнає доведеним факт обмеження права власності [PERSON] перебуванням відповідача на реєстраційному обліку місця проживання за адресою житла позивача. Суд вважає, що [PERSON] не проживає в належній позивачу квартирі без поважних причин понад один рік це є підставою для визнання його таким, що втратив право користування цим житлом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 2,11 га., яка належала [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю IV-ВЛ №032630, виданого Мирківською сільською радою Горохівського району Волинської області 25 січня 2001 року, грошові заощадження з відповідними до них відсотками, які знаходяться в ПАТ КБ "Приват Банк» на рахунках [NUMBER] та [NUMBER], посилаючись на те, що її сестра [PERSON] вищевказане майно посвідчила їй заповітом. [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті позивач прийняла спадщину, а тому просить поданий позов задовольнити. Представник відповідача в заяві до суду просить справу розглядати у відсутності представника Мирківської сільської ради, позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. Суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1235 ЦК України надається право заповідачу на призначення спадкоємців. З заповіту, складеного 5 квітня 2001 року, який було посвідчено секретарем Мирківської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за №38 видно, що [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла [INFO]. Довідкою Мирківської сільської ради від 25.02.2014 року стверджується, що заповіт [PERSON] посвідчувався у сільській раді 05.04.2001 року по реєстру за №38, даний заповіт не змінено і не скасовано. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є її матір - [PERSON], за заповітом - [PERSON]. З заяви, складеної [PERSON], яка була посвідчена секретарем Мирківської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за №09 видно, що вона від обов»язкової частки спадщини, яка залишилася після померлої [PERSON] відмовилась. З Державного акта на право приватної власності на землю IV-ВЛ №032630, виданого Мирківською сільською радою Горохівського району Волинської області 25 січня 2001 року видно, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 2,11 га. Відповідно до спадкової справи після померлої [PERSON], [PERSON] після її смерті прийняла спадщину, є її спадкоємницею за заповітом. Отже, судом встановлено, що [PERSON] після смерті [PERSON] прийняла спадщину, є її спадкоємцем за заповітом. Враховуючи вищенаведене, слід визнати право власності [PERSON] в порядку спадкуванню за заповітом на земельну ділянку площею 2,11 га., яка належала [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю IV-ВЛ №032630, виданого Мирківською сільською радою Горохівського району Волинської області 25 січня 2001 року, грошові заощадження з відповідними до них відсотками, які знаходяться в ПАТ КБ "Приват Банк» на рахунках [NUMBER] та [NUMBER]. В заяві до суду позивач від стягнення судових витрат з відповідача Мирківської сільської ради відмовилася.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги мотивовано тим, що сторони перебувають в шлюбі з 23 липня 2016 року. Сторони проживають окремо, фактично припинили шлюбні відносини, збереження шлюбу неможливе. Відзиву на позов не надходило. В судове засідання сторони не з'явилися - надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, відповідно до змісту яких позивач на розірванні шлюбу наполягала, відповідач - позов визнав. Судом ухвалено про проведення судового засідання за відсутності учасників справи. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09вересня 2014 року є батьками [PERSON], [INFO]. Підтверджуються вказані обставини свідоцтвами про шлюб і про народження (а.с. 3, 5). Як встановлено ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що подружжя має дійсне прагнення до розірвання шлюбу - подальше його збереження не відповідає інтересам сторін. При подачі заяви [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією, виданою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 04 квітня 2018 року (а.с. 1). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті вказаного закону, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. Згідно до пенсіного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] [PERSON]. є інвалідом І групи з дитинства (а.с. 4). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи вважає, що за вказаних обставин наявні підстави для повернення сплачених позивачем судових витрат. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на строни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Враховуючи вищенаведене, а також приймаючи до уваги те, що позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільнена, а відповідач до початку судового засідання визнав позов, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню 50% від ставки судового збору за подачу позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 352,10 грн.

Outcome: approved