Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даною позовною заявою, обґрунтовуючи, яку зазначила, що 19.12.1996 року померла їх мати [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу спадкового майна входить: житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані на вул. Невідомого Партизана, 23, у с. Германівка, Обухівського району, Київської області побудований у 1930 році (рішення Обухівського виконкому районної ради народних депутатів № 293 від 13.09.1991 «Про оформлення права особистої власності на житлові будинки громадян с. Германівка Обухівського району»); та земельна ділянка площею 2,70 га для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області (підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) сер. КВ № 018276,16.12.1996 виданого Обухівською районною державною адміністрацією). При зверненні позивачів до нотаріальної контори отримали відмову в отриманні свідоцтва про право на спадщину на будинок та земельну ділянку в зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку. Враховуючи вищевикладене просять позовні вимоги задовольнити встановити факт прийняття спадщини, визнати за ними право на здійснення реєстраційних дій, пов'язаних з державною реєстрацією земельної ділянки в порядку спадкування, а також право власності на спадковий будинок. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявились на адресу суду подали клопотання про розгляд справи у їх відсутність позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] сільська рада Обухівського району Київської області в судове засідання не з'явилася, на адресу суду подали клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнав. Суд дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. 19.12.1996 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с.8). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] належить будинок №23 по вул. Невідомого Партизана в с. Германівка Обухівського району (а.с.16-18). Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) [PERSON] належить земельна ділянка площею 2,7 умовних кадастрових гектари для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області(а.с.19). Спадкоємцями [PERSON] є її діти [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.9-13) Судом встановлено, що позивач, у встановлений законом строк, звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. 07.04.2015 року нотаріус відмовив позивачам у видачі зазначеного свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку та рекомендував звернутися до суду. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями згідно ст. 1222 ЦК України за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, таким є позивач по справі, у зв'язку з чим суд вважає, що позивач є належною особою та спадкоємцем за законом і його звернення до суду є правомірним. У відповідності до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти; не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, а як вбачається з матеріалів справи позивач вчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тобто прийняв спадщину, що не спростовується відповідачем у справі. У п. 3.5 [PERSON] спеціалізованого суду від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що у випадку, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно з пунктом 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 7 від 16.04.2004 встановлено наступне: «Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай)…» У ст. 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 даного Кодексу визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Щодо способів захисту прав та інтересів особи Верховним Судом України у Постанові від 21.02.2012 № 6-10цс11 висловлена правова позиція, в якій зокрема зазначено, що матеріально-правові способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту , не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечить цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема, ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Як встановлено судом, спадкодавець не набув права власності на спірну земельну ділянку, але розпочав процедуру приватизації, отже позивач будучи єдиним спадкоємцем за законом має право в порядку спадкування на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме земельну ділянку загальною площею 2,7 умовних кадастрових гектари для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області, та належала на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ №018276,16.12.1996 [PERSON], яка померла 19.12.1996 року, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи вищевказане,

Outcome: approved