Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач звернулась до відповідачів через Орджонікідзевський міський суд із позовом про позбавлення права користування житловим приміщенням та просить суд позбавити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права користування житловим приміщенням ,а саме: приватним житловим будинком [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що житловий будинок [ADDRESS] належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2017 року №2262. Відповідно до довідки про зареєстрованих осіб у житловому будинку зареєстрована колишня власниця [PERSON] , [INFO] та члени її сім`ї [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які згідно договору купівлі-продажу відповідно до пункту №10 продавець гарантує зняття з реєстраційного обліку місця проживання у відчужуваному нерухомому майні продавця та членів його сім`ї терміном до 05 жовтня 2018 року. Але до теперішнього часу відповідачі прописані у зазначеному вище житловому будинку. Крім того, у житловому будинку належному позивачу прописані: позивач, її троє дітей та [PERSON] , [INFO] , який понад рік фактично не проживає із позивачем у вищезазначеному житловому будинку, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не бере, особистих речей [PERSON] в будинку не має. Де фактично проживає та працює [PERSON] позивачу не відомо. Сам факт реєстрації відповідачів в житловому будинку позивача порушує права [PERSON] як її власника та обмежує права позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження своїм майном. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа, згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2 ст.16 ЦК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 05.10.2017 р., виданого приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської обл.. Бойко Л.П., [PERSON] , що діяла по довіреності, посвідченій приватним нотаріусом Бойко Л.П., від імені [PERSON] , продала житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, а [PERSON] , як покупець придбала житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку (а.с.7,9). Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.10.2017 р., відповідно до якого житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка належить на праві власності, [PERSON] (а.с. 8, 10). Згідно п.10 договору купівлі-продажу від 05.10.2017 р., виданого приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської обл.. Бойко Л.П., представник продавця гарантує зняття з реєстраційного обліку місця проживання у відчужуваному нерухомому майні продавця та членів його сім`ї терміном до 05.10.2018 року (а.с.7). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона проживає у будинку чоловіка в [ADDRESS] з 2009 року. Коли вона приїхала у будинок чоловіка, то по сусідству проживала [PERSON]. з дітьми, які на даний час вже всі дорослі. Позивач - це її сусідка, яка купила будинок у [PERSON] ( [PERSON] ). Після того, як позивач придбала будинок до нього вселились: [PERSON] , її троє дітей та [PERSON] . З того часу [PERSON] та її родину вона не бачила. Свідку відомо, що вказаний будинок був куплений позивачем за власні кошти, квитанції про оплату за комунальні послуги за будинок приходять на ім`я [PERSON] . При вирішенні зазначеного цивільного спору, суд керується наступним. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.і 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 ст. 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. У випадку припинення права власності особи на житлове приміщення, припиняється і право користування (проживання) у цьому приміщенні членів його сім`ї. З припиненням права власності особи на житлове приміщення втрачається й право користування цим жилим приміщенням у членів його сім`ї. Судом встановлено, що відповідачі не є членами сім`ї позивача, не є співвласниками будинку, вказані особи не ведуть спільне господарство з позивачем. Між сторонами не було укладено угоди про безоплатне користування жилим приміщенням, також не був укладений і договір найму житлового приміщення. Таким чином, суд доходить до висновку, що відповідачі втратили право користування вказаним житловим будинком. Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, як і не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Пунктом 26 вказаних Правил визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позивних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved