Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним. На обґрунтування вимог в позовній заяві зазначив, що 07 квітня 2000 року ним було придбано у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] Цей житловий будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданий органом приватизації Баштанської міської ради 23.04.1993 року та зареєстрований Баштанським БТІ за реєстровим №316 від 23.04.1993 року. Договір купівлі-продажу цього будинку був укладений в прості й письмовій формі, що підтверджується договором купівлі-продажу №1-81 від 07.04.2000 року зареєстрованим на УТБ «Ріко-Альянс» та зареєстрований Баштанським РБТІ в реєстрову книгу №7 за реєстровим №316 07.04.2000 року. Згідно договору позивач сплатив продавцеві 1000 грн., а продавець в свою чергу передала йому вказаний будинок. Отже, на даний час ними були виконані усі умови договору. [INFO] року продавець [PERSON] померла, спадкоємцями якої є її діти (відповідачі по справі) [PERSON] та [PERSON] На час укладення даної угоди продавець відмовлялась від нотаріального посвідчення даної угоди. Позивач немає можливості посвідчити цей договір нотаріально та розпорядитися ним, а тому просив суд визнати укладений договір дійсним. Позивач в судове засідання не з'явився, до суду надійшла телефонограма про розгляд справи у його відсутність, позовну заяву підтримав повністю та просив її задовольнити. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши письмові докази по справі (копію договору №1-81 від 07.04.2000 року; реєстраційний напис за № 316 в книзі №7; технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] копію державного акту на право власності на земельну ділянку) суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 07.04.2000 року позивач та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] проте нотаріально його не посвідчили. Посвідчити його на даний час не являється можливим, оскільки на час укладення даної угоди продавець [PERSON] ухилялась від такого посвідчення та [INFO] року остання померла. Відповідачі є спадкоємцями спадкового майна [PERSON] На даний час позивач має намір розпорядитися даним будинком (продати), проте нотаріус відмовляється це зробити, виходячи з того, що договір купівлі-продажу вказаного будинку укладений універсальною товарною біржею «Ріко - Альянс» не був посвідчений нотаріально. Дійсність укладеного договору підтверджується договором купівлі - продажу та технічним паспортом на вказаний будинок. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 07.04.2000 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсно обґрунтованими, а вимогу такими, що підлягають задоволенню. На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, статті 15 Закону України «Про товарну біржу» в силу роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та

Outcome: approved