Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Демік» про стягнення коштів. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 28.07.2014 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Демік» укладено договір купівлі продажу мобільного будинку. Відповідно до ч.1 ст. 1.2. Договору від 28.07.2014 року відповідач зобов'язується підготовити та встановити мобільний дім у відповідності з технологіями та з дотриманням усіх вимог проекту до 01.10.2014 року. Відповідно до ст. 2.1. Договору від 28.07.2014 року загальна вартість предмету договору становить 456000,00 (чотириста п'ятдесят шість тисяч) гривень. Відповідно до ст. 2.2 Договору від 28.07.2014 року сторони домовились, що попередня та складає грошову суму у розмірі 180000,00 (сто вісімдесят тисяч) гривень. 28.08.2014 року позивач сплатив відповідачу попередню оплату в розмірі 15000,00 доларів США. 16.09.2014 року позивач сплатив відповідачу попередню оплату в розмірі 8000 (вісім тисяч) доларів США. Про отримання грошових коштів Відповідач власноручно зазначив, зробивши розписку та виписав квитанцію до прибуткового касового ордеру. Однак, станом на момент подання позову відповідач умови Договору від 28.07.2014 року так і не виконав, а відтак на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» він просить суд захистити його право як споживача послуг шляхом стягнення з відповідача кошти попередньої оплати сплачені згідно з договором від 28.07.2014 року в розмірі 23 000,00 доларів США, що еквівалентно 602361,00 грн. та пеню за прострочення виконання зобов'язання, згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 14309280,00 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, однак його представник подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у заяві позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 28.07.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Торговий дім «Демік» було укладено договір купівлі продажу мобільного будинку. Відповідно до ст. 2.1. Договору від 28.07.2014 року загальна вартість предмету договору становить 456000 (чотириста п'ятдесят шість тисяч) гривень. Відповідно до ст. 2.2 Договору від 28.07.2014 року сторони домовились, що попередня оплата складає грошову суму у розмірі 180000 (сто вісімдесят тисяч) гривень. Відповідно до ст. 6.1. Договору від 28.07.2014 року договір діє з моменту його підписання до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Відповідно до ст. 7.1. Договору від 28.07.2014 року за невиконання чи неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до ст. 7.2. Договору від 28.07.2014 року у випадку порушення умов договору і сторона зобов'язана в найкоротший строк усунути порушення і відшкодувати потерпілій і спричиненні порушенням збитки. Відповідно до ст. 7.2. Договору від 28.07.2014 року у випадку порушення умов договору винна сторона зобов'язана в найкоротший строк усунути порушення і відшкодувати потерпілій і спричиненні порушенням збитки. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Як вбачається з матеріалів справи позивач виконав умови договору сплативши 28.08.2014 року відповідачу попередню оплату в розмірі 15000,00 доларів США та 16.09.2014 року в розмірі 8000,00 доларів США, що підтверджується копією розписки про отримання коштів від 28.08.2014 року та 19.09.2014 року та копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 4 від 30.08.2014 року, які наявні в матеріалах справи. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщовін приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановленийдоговором або законом.Відповідно до ч.1. ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі- жу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ч.1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Відповідно до ч. 1. ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу. Відповідно до ч. 1. ст. 665 Цивільного кодексу України у разі відмови продавця передати даний товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 678 Цивільного кодексу України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором мовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. За приписами ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець мас право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав; об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів. Відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, :и робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав. Таким чином, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини з особою (фізичною або юридичною), яка здійснює підприємницьку діяльність з іення, продажу, надання послуг незалежно від форм власності та організаційних форм підприємства. Згідно зі ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Продукцією є будь-який виріб (товар), чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Відповідно до п.22 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням в найманого працівника. У зв'язку із наведеним, у відповідності із вимогами ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач у вказаних правовідносинах виступає безпосередньо споживачем, і тому на дані відносини поширюється дія законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, . асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Так, звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що всупереч умов договору відповідач умови договору не виконав. Як вбачається з матеріалів справи, 11.08.2017 року, позивач письмово звернувся до відповідача, з вимогою про розірвання умов договору та вимогою повернути попередню оплату в розмірі 23 000,00 доларів США, протягом семи днів, проте відповідач проігнорував надане звернення позивача. Враховуючи вищевикладене та те, що відмова відповідачів від виконання своїх зобов'язань за договором є істотним порушенням даного договору, суд вважає, що вимоги позивача про повернення сплачених позивачем коштів в розмірі 23 000,00 доларів США за невиконання умов договору є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення пені, судом встановлено наступне. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. А згідно з ч. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Беручи до уваги наведене та перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що сума пені за період з 01 жовтня 2014 року по 11 серпня 2017 року, яка підлягає стягненню становить 14309280,00 грн. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідачі не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved