Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із цим позовом, мотивуючи його тим, що звідповідач є матір'ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актових записів про народження, батько дітей записаний за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Згідно з інформацією КУ «Жмеринська центральна районна лікарня» відповідач хворіє відкритою формою туберкульозу з 2008 року, не працює, перебуває на обліку лікаря-фтизіатра Жмеринської ЦРЛ, неодноразово лікувалась в Вінницькому обласному тубдиспансері. Під час лікування відповідач порушувала режим лікування, самовільно залишала стаціонар. В лютому 2016 року у відповідача зареєстрований рецидив туберкульозного процесу. Крім цього, відповідно до акту обстеження умов проживання відповідача, встановлено, що остання не створила належних умов для виховання та проживання дітей, свідомо наражає власних дітей на небезпеку інфікування, відмовляється від лікування. У зв'язку з вищевикладеним дітям було надано статус «дитина, позбавлена батьківського піклування» та направлено їх до Жмеринського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей. Відповідач проходити лікування не бажає, зловживає спиртними напоями, на засідання комісії з питань захисту прав дітей не з'явилася. В результаті цього 24 жовтня 2016 року виконавчий комітет Жмеринської міської ради виніс рішення про направлення дітей у прийомну сім'ю [PERSON] та [PERSON]. На підставі викладеного, представник позивача просив позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та стягувати з відповідача аліменти на утримання кожної дитини в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просив його задовольнити. Не заперечив проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце судового засідання. Суд відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача представника та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідач відповідно до копії свідоцтв про народження є матір'ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO].(а.с.7, 8, 9). Згідно з копією повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження батько дітей записаний за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (а.с.10-11, 12-13, 14-15). Відповідно до копії паспорта відповідача, остання, [INFO], уродженка та мешканка [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до копії інформації КУ «Жмеринська центральна районна лікарня» від 14 квітня 2016 року №759, яка була надана начальнику служби у справах дітей Жмеринської міської ради Церковній Н.Л., відповідач хворіє відкритою формою туберкульозу з 2008 року, не працює, перебуває на обліку лікаря-фтизіатра Жмеринської ЦРЛ, неодноразово лікувалась в Вінницькому обласному тубдиспансері. Під час лікування відповідач порушувала режим лікування, самовільно залишала стаціонар. В лютому 2016 року у відповідача зареєстрований рецидив туберкульозного процесу. З 16 лютого 2016 року по 28 березня 2016 року лікувалась повторно в обласному Вінницькому тубдиспансері. Але за неодноразові порушення режиму лікування виписана із стаціонару з переводом в Барську туберкульозну лікарню, куди хвора їхати на лікування категорично відмовляється і знаходиться вдома. Старший син відповідача - [PERSON], 1991 року народження хворіє активним туберкульозом та перебуває на стаціонарному лікуванні у Вінницькому обласному тубдиспансері. Решта дітей, які є неповнолітніми в лютому 2016 року пройшли обстеження у Вінницькому обласному тубдиспансері як контактні і всім рекомендовано санаторне лікування на період загострення туберкульозного процесу у їх матері (а.с.19). Згідно з копією акту обстеження умов проживання відповідача встановлено, що умови проживання незадовільні, квартира потребує косметичного ремонту, брудно, речі розкидані, скрізь бруд та сморід з домішками алкоголю. Умови для виховання дітей не створені, відсутня шафа в дитячій та місце для приготування домашнього завдання, немає іграшок, книжок (а.с.21). Відповідно до копії висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров'я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов'язків №70 відповідач має високий ступінь втрати здоров'я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов'язків (а.с.17). Згідно з копією рішення виконавчого комітету Жмеринської міської ради від 30 травня 2016 року №152 дітям [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] було надано статус «дитина, позбавлена батьківського піклування» (а.с.18). Згідно з копіями актів прийому дитини до центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей облдержадміністрації від 26 квітня 2016 року та від 18 липня 2016 року дітей було влаштовано до цього центру (а.с.23, 24). Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Жмеринської міської ради від 24 жовтня 2016 року №271 дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] було направлено в прийомну сім'ю [PERSON] та [PERSON] (а.с.20). Згідно з копією акту передавання дитини до прийомної сім'ї від 08 листопада 2016 року [PERSON] тв. [PERSON] було передано дитину [PERSON], 2003 року народження (а.с.25). Відповідно до інформації КУ «Жмеринська центральна районна лікарня» від 02 грудня 2016 року №2792/01-07 відповідач на медичний огляд не з'явилась, висновок ЛКК видати не можливо (а.с.26). Як видно з копії запрошення від 15 грудня 2016 року №991, відповідача запрошували до служби у справах дітей на чергове засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якому повинно було вирішуватись питання про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітніх дітей (а.с.27). Однак конверт із цим запрошенням повернувся до служби (а.с.28). Відповідно до копії витягу з протоколу №1 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Жмеринської міської ради від 12 січня 2017 року вирішено клопотати перед виконавчим комітетом надати висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.22). Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради №02-5/10-249 від 25 січня 2017 року, враховуючи, що відповідач ухиляється від виховання та утримання своїх неповнолітніх дітей, не цікавиться життям дітей, свідомо спричиняє загрозу для їх життя та здоров'я, відмовляючись у лікуванні, орган опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради вирішив, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є доцільним (а.с.29-31). Оцінюючи вищеперераховані докази відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд у відповідності із ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку та не спростовані відповідачем. Встановленим судом фактичним обставинам справи відповідають правовідносини, пов'язані з особистими немайновими правами і обов'язками батьків і дітей, які регулюються главою 13 Розділу ІІІ Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 15 СК України, сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов'язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим кодексом або домовленістю (договором сторін). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою покладення на них відповідальності, передбаченої законом. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У ст. 166 СК України визначено правові наслідки позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, орган опіки та піклування. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (ст. 212 ЦПК України). Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своїх неповнолітніх дітей, хворіє на відкриту форму туберкульозу та свідомо не проходить лікування, чим наражає дітей на небезпеку бути інфікованими, дітьми не цікавиться, не створила для них належні умови проживання, виховання та навчання. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, дають суду підстави вважати, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, своєю винною поведінкою ухиляється від встановленого ст.150 Сімейного Кодексу України обов'язку щодо виховання своїх дітей, піклування про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України суд приходить до висновку, що відповідача, як крайній захід, слід позбавити батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст. 181 цього ж Кодексу, рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч.2 ст.182 СК України) Суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання її неповнолітніх дітей в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, враховуючи той факт, що відповідач ніде не працює. Аліменти слід перераховувати на особистий рахунок дітей у відділенні Державного ощадного банку України, зобов'язавши законних представників дітей відкрити такі особисті рахунки у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у виді судового збору.

Outcome: approved