overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку №39/17, розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Урицького. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою, проте з 03.07.2014 року не проживає за місцем реєстрації. В зв'язку з реєстрацією відповідача позивач несе додаткові витрати зі сплати комунальних послуг та не має можливості оформити субсидію. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності та акту приймання індивідуального домоволодіння є власником житлового будинку №39/17 по вул. Урицького у м. Херсоні. У зазначеному будинку крім позивача, зареєстрований та не проживає з 01.07.2014 року [PERSON], що підтверджено випискою з домової книги, довідкою Органу самоорганізації населення Квартальний комітет №15, актом обстеження від 24.07.2017 року. Згідно ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На підставі викладеного, оскільки реєстрація відповідача у належному позивачу будинку порушує її право як власника користуватись своїм будинком, вимога про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком №39/17 по вул. Урицького у м. Херсоні підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права особи користування житловим приміщенням, а тому дане рішення суду є підставою для зняття відповідачів з реєстрації.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку №3, який розташований по вул. Кірова в с. Комишани у м. Херсоні на підставі договору міни. За вказаною адресою зареєстрований відповідач, який з 2012 року виїхав з будинку і не проживає за вказаною адресою. Реєстрація відповідача чинить позивачу перешкоди вільно розпоряджатися своєю власністю та змушує нести додаткові витрати на оплату комунальних платежів. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні суд встановив, що позивач на підставі договору міни житла від 18.11.2011 року є власником житлового будинку №3 по вул. Кірова у с. Комишани м. Херсон. У зазначеному будинку зареєстрований, але не проживає син позивача [PERSON], що підтверджено довідкою виданою виконавчим комітетом Комишанської селищної ради. Відповідно до ч.1ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.\~ Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. \~\~\~\~ На підставі викладеного, оскільки відповідач, який є сином позивача, більше року відсутній за адресою: м. Херсон, с. Комишани, вул. Кірова, буд. 3, вимога про визнання його такими, що втратив право користування житловим будинком підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку №4-а по вул. Державіна у м. Херсоні на підставі свідоцтва про право власності. Відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, проте з червня 2013 року не проживають за місцем реєстрації, оскільки переїхали на постійне місце проживання до м. Сімферополь. Реєстрація відповідачів в будинку призводить до невиправданих витрат по оплаті комунальних послуг та перешкоджає позивачу скористатися правом на оформлення субсидії, а також не дозволяє позивачу в повній мірі розпорядитися своє особистою власністю. Позивач в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. [PERSON], який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій позовні вимоги заявлені до нього та до його доньки, інтереси якої він представляє, визнав повному обсязі, просив розглянути справу без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.12.2015 року є власником житлового будинку №4-а по вул. Державіна у м. Херсоні. У зазначеному будинку крім позивача, зареєстровані її син - [PERSON] та її онука [PERSON], що підтверджено довідкою виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного, оскільки відповідач, який є сином позивача та онука позивача, більше року відсутні за вказаною адресою та визнає позовні вимоги, вимога про визнання його та його доньки такими, що втратили право користування житловим будинком №4-а по вул. Державіна у м. Херсоні підлягає задоволенню. \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: м. Херсон, сел. Сонячне, вул. Садова, 10. У вказаному будинку зареєстрований її колишній зять, який не проживає за місцем реєстрації з 2015 року. За цей час відповідач не приймав участі в утриманні будинку, його ремонті, оплаті житлово-комунальних послуг. Особисті речі відповідача в будинку відсутні. Відповідач не є членом сімї позивача. Протягом тривалого часу відповідач проживає за іншою адресою, неодноразові звернення з проханням знятися з реєстрації ігнорував, чим створює перешкоди у користуванні будинком, чим порушуються права позивача. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач до суду не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2006 року та рішення Виконавчого комітету Зеленівської селищної Ради народних депутатів м. Херсона від 02.02.1993 року є власником житлового будинку №10 по вул. Садовій в сел. Сонячне в м. Херсоні. У зазначеному будинку зареєстрований [PERSON], що підтверджено витягом з домової книги. Відповідно до акту-підтвердження від 21.09.2017 року складеного депутатами Зеленівської селищної ради [PERSON] з вересня 2015 року не проживає за адресою: [INFO]. Відповідно до копії заяви поданої відповідачем до Дніпровського РВДВС у м. Херсоні, [PERSON] повідомив, що фактично мешкає за адресою: Херсонська область, Горностаївський район с. Заводівка. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.\~ На підставі викладеного, вимога про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права особи користування житловим приміщенням, а тому дане рішення суду є підставою для зняття відповідача з реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже в зв'язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 640 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири №69, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Карбишева, буд. 2 в м. Херсоні на підставі договору купівлі-продажу. В належній позивачу квартирі залишилися зареєстрованими відповідачі, які були колишніми власниками квартири. Відповідачі за місцем реєстрації не проживають. Позивач просить усунути їй перешкоди у користуванні її власністю та визнати відповідачів такими, що втратили право користування належною їй квартирою. Позивач в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачі до суду не з'явилися, хоча про день розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, подав заяву в якій просив розглянути справу без його участі у вирішенні спору покладався на розсуд суду. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2015 року є власником квартири №69, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вулиця Карбишева, буд.2. У зазначеній квартирі крім позивача, зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.1ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.\~ Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. \~\~\~\~ Враховуючи наведене суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона працювала у відповідача з 1988 р. по 20.05.2013р., на посаді касира торгового залу цеху харчування 2 категорії . На день звільнення ВАТ «ХБК» нарахувало їй заробітну плату в сумі 8470,10 грн., але виплатити відмовилось в зв'язку з відсутністю грошових коштів. До теперішнього часу підприємство з нею не розрахувалося. За таких обставин просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 21.05.2013 р. по 12.06.2014 р. в сумі 7521,15 грн. До суду позивач надала заяву в якій просила слухати справу без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового Засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не сповістив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України . Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступного. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно. Ці вимоги закону відповідачем не виконані. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що позивач з 1988 р. по 20.05.2013р., працювала на підприємстві ВАТ «ХБК» на посаді касира торгового залу цеху харчування 2 категорії, що підтверджується копією трудової книжки від [NUMBER] Відповідно до запису в трудовій книжці [PERSON], звільнена 20.05.2013 року, на підставі ст.40 п.1 КЗпПУ у зв'язку з ліквідацією підприємства. Відповідно до довідки №4/34/25-12-487 від 20.05.2013р. заборгованість ВАТ "ХБК" по виплаті заробітної плати позивачці станом на 20.05.2013 року складає 8470,10 грн. Крім того, на день звільнення підприємство з позивачем не розрахувалося, тому повинно сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Кількість днів затримки складає 273 дні, а саме з 21.05.2013 р. по 12.06.2014 день подачі заяви до суду. Середня денна заробітна плата складає 578,51:21= 27,55 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку перед звільненням складає 27,55 х 273=7521,15грн. За таких обставин стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 21.05.2013 р. по 12.06.2014 р у сумі 7521,15грн. Таким чином позовні вимоги [PERSON], суд вважає законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 05.07.2006 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що сімейне життя з чоловіком не склалося через відсутність взаємопорозуміння, байдужість до життя та проблем один одного, втрату поваги та любові. Вважає, що примирення сімї неможливе, а тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також залишити їй прізвище "Михайленко". В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не зявився, надав також заяву в якій просить слухати справу за його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їхнього задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Так, із матеріалів справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.07.2006 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії І-КГ № 009947. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КГ № 024306. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами, оскільки сімя фактично розпалася та сторони не зацікавлені в подальшому збереженні шлюбних відносин. Таким чином, судом встановлено, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та відповідача, так як вони не бажають примиритися та знайти спільну мову в сімейних питаннях.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 08.08.1992 р. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спору майнового характеру між ними немає. Позивач зазначає, що сімейне життя з чоловіком не склалося. Сторони на теперішній час проживають окремо, спільне господарство не ведуть, взаємним побутом не повязані. Розірвати шлюб через відділ реєстрації актів цивільного стану не має змоги, оскільки відповідач ухиляється від подачі спільної заяви про розірвання шлюбу. Вважає, що примирення сімї неможливе, а тому просить розірвати їхній шлюб та після розірвання шлюбу змінити її прізвище на "Гольцева". В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідача та за згодою позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, із матеріалів справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.08.1992 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-КГ № 267328. Неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами, оскільки сімя фактично розпалася, сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, взаємним побутом не повязані, будь-які ознаки сімї відсутні. Крім цього, збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, так як він не бажаює підтримувати шлюбні відносини з чоловіком та знайти спільну мову в сімейних питаннях.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 09.11.2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина. Позивач зазначає, що сімейне життя з чоловіком не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. На теперішній час шлюбні відносини між подружжям припинені, спільне господарство не ведеться. В зв'язку з цим, [PERSON] вважає, що примирення сім'ї неможливе, а тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем та залишити їй прізвище "[PERSON]". В судове засідання позивач надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їхнього задоволення, оскільки також бажає розірвати шлюб з позивачем. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вивчивши представлені докази, суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Так, із матеріалів справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.11.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами, оскільки сім'я фактично розпалася, сторони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, взаємним побутом не пов'язані, а збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, оскільки подружжя не бажає знайти спільну мову в сімейних питаннях.

Outcome: approved