Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що наприкінці 2017 року в мережі Internet він знайшов оголошення про продаж легкових автомобілів за прийнятними цінами. Зателефонувавши до відповідача, він дізнався, що дійсно таке оголошення було розміщене і ТОВ «Сігма Автолізинг» може продати йому автомобіль марки ВАЗ LADA VESTA за ціною 118 000,00 грн. з розстроченням строку оплати його вартості на 72 місяців без комісій, відсотків та інших платежів. 05.01.2018 року він прибув до офісного приміщення, ТОВ «Сігма Автолізинг», розміщеного по вул. Соборна,36 в м. Суми з необхідними документами, де уклав договір фінансового лізингу № 01785 від 05 січня 2018 р. та сплатив через банківську установу авансовий внесок в сумі 24\~000,00 грн. шляхом перерахування їх на рахунок відповідача. При цьому йому повідомили, що бажаний автомобіль ним буде отриманий протягом 7 календарних днів після підписання зазначеного договору. Працівники ТОВ «Сігма Автолізинг» не надали йому можливість прочитати текст договору, мотивуючи тим, що в них час обідньої перерви. При цьому пояснили, що умови договору є типові, попередньо узгоджені, договір за таким змістом вони укладають з іншими покупцями і ні в кого не виникало непорозумінь щодо зобовязань відповідача за таким договором, а тому необхідності його читати немає. Крім того текст договору був викладений на 15 сторінках з невеликим розміром шрифту, ознайомлення з яким забрало б багато часу. В послідуючому він ознайомився з текстом підписаного договір, в якому вказано, що він повинен сплачувати не за одержання позики, а фактично за можливість отримати позику, яка надаватиметься не за рахунок коштів відповідача, а за рахунок коштів, отриманих від залучення до участі інших споживачів, до того ж отримання позики залежить від розміру фонду реєстру та власного розсуду відповідача. Однак, він погоджувався на зовсім інші умови договору, а саме придбання автомобіля на умовах сплати його вартості рівними частинами протягом 72 місяців. Через декілька днів він зателефонував працівнику ТОВ «Сігма Автолізинг»,\~який оформляв\~зазначений договір,\~щодо невідповідності\~умов договору.\~Йому пояснили,\~що автомобіль\~він отримає\~в обумовлений\~термін.\~Однак,\~до цього\~часу він\~його так\~і не\~отримав.\~ Позивач\~вважає несправедливими\~умови укладеного\~договору та\~такими,\~що порушують\~його права,\~гарантовані Законом\~України «Про\~захист прав\~споживачів».\~ Крім того, вказаний Договір не був посвідчений нотаріально у звязку з чим є нікчемним. Тому він просив визнати зазначений договір недійсним, застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з ТОВ «Сігма Автолізинг» на його користь сплачені за даним договором грошові кошти в сумі 24\~000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча і був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про причину неявки суд не повідомив. Згідно вимог\~ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~зявився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.01.2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу № 01785, згідно умов якого відповідач зобов'язався придбати у власність предмет\~лізингу транспортний засіб марки ВАЗ LADA VESTA та передати його у користування позивача на строк та на умовах передбачених договором (а.с. 10-17). На виконання умов вказаного Договору позивач сплатив авансовий платіж у розмірі 24000 грн., що вбачається з квитанції (а.с. 20). Бажаний автомобіль він повинен був отримати протягом 7 календарних днів після підписання договору, але не отримав його до цього часу. Позивач у своєму позові посилається на те, що дійсні умовами договору йому стали відому уже після підписання договору, оскільки працівники відповідача їх йому не розяснили. Так, за даним договором він повинен сплачувати кошти не за одержання позики, а фактично за можливість отримати позику, яка надаватиметься не за рахунок коштів відповідача, а за рахунок коштів, отриманих від залучення до участі інших споживачів. В той же час, підписуючи договір, він погоджувався на зовсім інші умови. [PERSON] звертався до відповідача з заявою щодо розірвання спірного договору та на своє звернення отримав лист (а.с. 21), в якому йде мова, що у разі розірвання договору йому будуть повернуті лише грошові кошти в сумі 280 грн. Вважаючи несправедливими умови укладеного договору фінансового лізингу № 01785 від 05.01.2018 року, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ухвалюючи рішення,\~суд приймає\~до уваги\~те,\~що згідно\~з ч.\~2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору, які встановлюють жорсткий обов'язок споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання продавцю права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється як такі, що вводять в оману, утворення пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержати компенсацію, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, які послуги вважаються фінансовими. Перелік фінансових послуг, передбачений законом, не є вичерпним, визначення послуг як фінансових можливе при відповідності операцій критеріям, встановленим п. 5 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону. З огляду на викладе, суд вважає, що виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими є умови, якщо всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Суд вважає,\~що договір\~№ 01785\~ фінансового\~лізингу від\~05.01.2018\~року містить ряд положень, які не відповідають вимогам закону та порушують права позивача. Так, згідно з умовами п. п. 4.1., 9.1. договору включено до переліку платежів, які сплачуються лізингоодержувачем, комісію за організацію договору - це першочерговий одноразовий платіж, який вноситься до складу обовязкових платежів, що має бути сплачений лізингоодержувачем, на користь лізингодавця за організацію договору, для його оформлення, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Даний платіж включає в себе організаційні послуги лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним, що повязані з укладенням договору, в тому числі витрати, що повязані з пошуком предмету лізингу лізингоодержувачу. Розмір комісії становить 10% відсотків від вартості предмету лізингу. В той же час ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Таким чином, комісія за організацію договору не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Пунктом 12.2 договору визначено, що лізингодавець має право розірвати даний договір в односторонньому порядку з лізингоодержувачем, який не сплатив авансовий платіж в повному обсязі протягом строку, встановленого п. 9.3. даного договору, про що повідомляє лізингоодержувача у письмовій формі. В свою чергу лізингодавець не зобов'язаний завчасно повідомляти лізингоодержувача про розірвання даного договору. Згідно з п. 5.4 оспорюваного договору на лізингоодержувача покладається відповідальність стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця, як власника предмета лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що пов'язано з володінням, експлуатацією, транспортуванням предмета лізингу, або стану предмета лізингу, протягом строку лізингу або протягом терміну володіння лізингоодержувачем предметом лізингу, якщо він довший. Пунктом 8.3. договору передбачено, що сторони погодилися, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладання даного договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця. З огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положення статті 692 ЦК України, суд вважає, що споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. Відповідно до п. 9.4. договору передбачено, що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного договору та з метою виплати лізингоодержувачем не менше 23% від вартості предмета лізингу на момент купівлі предмету лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобовязаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів. У такому випадку сплата різниці проводиться лізингоодержувачем на підставі наданої лізингодавцем квитанції або рахунку. В такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та подальші лізингові та інші обовязкові платежі будуть визначені у новому додатку №1 до даного договору, який сторони зобовязані підписати на момент отримання предмета лізингу та який є його невідємною частиною. Сторони погодили, що доказом зміни вартості предмету лізингу є рахунок-фактура чи прайслист від продавця транспортного засобу станом на дату виписки рахунку-фактури продавцем. Тобто Лізингодавець при зміні вартості Предмета Лізингу не враховує суму вже сплачених грошових коштів Лізингоодержувачем з привязуванням до курсу валют. Пунктом 10.14 договору встановлено, що у випадку настання істотних змін на кредитно-грошовому ринку України та/або при виникненні процесів, які зумовили зміну валюти резервів Національного банку України та комерційних банків та/або обрання продавцями/ постачальниками предмету лізингу за договорами інших грошових еквівалентів зобовязання ніж долар або євро, сторони дійшли згоди, що грошовий еквівалент виконання лізингоодержувачем зобовязання в іноземній валюті буде обрано лізингодавцем згідно із виниклими змінами. При настанні зазначених у цьому пункті подій лізингодавець розробляє новий Додаток №1 до договору iз зазначенням нових розрахунків лізингових платежів та курсу грошового еквіваленту зобовязання в іноземній валюті на момент надсилання таких додатків лізингоодержувачу. Доказом отримання лізингоодержувачем додатків є поштова квитанція/повідомлення про таке відправлення на його адресу, лізингоодержувач погоджується, що підписані з боку лізингодавця додатки є дійсними та такими, що мають бути виконані сторонами. Суд вважає, що під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей, а і їх отримання адресатом, а тому таке положення договору суперечить вимогам діючого законодавства. Положеннями ст. 12 договору встановлена жорстка відповідальність лізингоодержувача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед лізингоодержувачем. Так, пунктами 12.1-12.14 договору стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Пункт 12.1 договору передбачає, що лізингоодержувач, який не сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку не повертається. Поряд з цим договір не містить положень, які б захищали права споживача шляхом накладення штрафних санкцій на лізингодавця у випадку порушення ним умов договору. З огляду на викладене, суд вважає, що такі умови також є несправедливими по відношенню до позивача. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суд вважає, що умови договору за якими проводиться сплата коштів не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, формування особою, без залучення власних коштів, групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи, є такими, що вводить споживача в оману. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що умови оспорюваного договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдають шкоди [PERSON], як споживачеві, а тому є несправедливими. Крім цього, суд враховує те, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. З огляду на викладене, суд вважає, що оспорюваний договір повинен бути обов'язково посвідчений нотаріально. Однак, при його укладенні він посвідчений не був. Відповідно до ч.1\~ст. 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги\~закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. У відповідності до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, тому кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. У відповідності п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі ст. 23, 215,\~216, 220,\~628,\~638, 799, 806,\~807 ЦК України,\~ст.\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів», ст.2, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг",

Outcome: approved