Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором від 02 вересня 2013 року, укладеним між ПАТ КБ "ПриватБанк" та фізичною-особою підприємцем [PERSON] в сумі 34114,52 грн., яка утворилась станом 05 січня 2017 року та складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 7114,42 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 12617,90 грн., пені за несвоєчасне виконання своїх зобов'язань в розмірі 14382,20 грн., посилаючись на те, що станом на 28 грудня 2016 року відповідачем була припинена господарська діяльність, проте свої зобов'язання за договором відповідач не виконав. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про розгляд справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. На підставі ст. 224 ЦК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що, згідно із договором б/н від 02 вересня 2013 року, між позивачем та фізичною-особою підприємцем [PERSON] було укладено договір банківського обслуговування, відповідно до якого на ім'я відповідача було відкрито поточний рахунок, та надано послугу «Гарантований платіж» зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % річних, та починаючи з 01 лютого 2016 року в розмірі 64 % річних від суми заборгованості. Після укладення договору, між позивачем і відповідачем, відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, виникли певні зобов'язання, що є правовідношеннями, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ці зобов'язання, згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти, у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, проте, відповідач, в порушення вказаних норм закону та умов кредитного договору, свої зобов`язання належним чином не виконав, необхідні кошти для погашення заборгованості не сплатив, у зв'язку з чим відповідно до наданого позивачем розрахунку станом 05 січня 2017 року заборгованість за договором від 02 вересня 2013 року, становить 34114,52 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 7114,42 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 12617,90 грн., пені за несвоєчасне виконання своїх зобов'язань в розмірі 14382,20 грн.. Враховуючи відмінності у правоздатності, дієздатності та державній реєстрації юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців, та, відповідно до ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. 47-49 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, а тому не задоволені вимоги кредиторів можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України. Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд України у своїй Постанові від 04.12.2013 року у справі №6-125цс13. Тому, враховуючи той факт, що ФОП [PERSON] 28 грудня 2016 року припинив свою підприємницьку діяльність, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана цивільна справа підсудна саме Новокаховському міському суду, як місцевому загальному суду, і має розглядатися в цивільному провадженні. За таких підстав, оскільки відповідач в судовому засіданні не оспорював заявлені проти нього позовні вимоги, крім того, протягом дії договору не сплачував кредит вчасно та у повному обсязі, тобто, зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, суд вважає, що зазначена сума боргу підлягає стягненню з нього на користь позивача у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої стороні понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved