Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить розділити майно та визнати за нею право власності на набуте під час шлюбу з відповідачем на ? частину квартири [ADDRESS] та на ? частину автомобіля марки Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску, відповідачеві виділити та визнати за ним право власності на: ? частину квартири [ADDRESS] та на ? частину автомобіля марки Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску та стягнути з відповідача на її користь понесені по справі судові витрати в розмірі 2312,01 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 4500 гривень. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 28 грудня 2002 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. За час перебування у шлюбі з відповідачем у них не склалися нормальні стосунки. Вони вже тривалий час взагалі не підтримують будь-яких відношень. Перебуваючи у шлюбі за спільні кошти ними було придбано наступне майно: квартира [ADDRESS] та автомобіль марки Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску. Відповідач у добровільному порядку не бажає розділити майно набуте під час шлюбу, тому вона змушена звернутися до суду з вказаними позовними вимогами. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві. Також позивачка суду пояснила, що з 2002 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Спочатку вони проживали у гуртожитку, робили там ремонт, купували сумісні речі. Чоловік працював в лінійному відділі та заочно навчався в університеті. В подальшому, перебуваючи в шлюбі, вони придбали квартиру та автомобіль. З 2003 року по 2011 рік вона працювала на мясокомбінаті та отримувала заробітну плату, крім того отримувала пенсію по інвалідності, яку не витрачала, а накопичувала. Так, спірна квартира була придбана у 2013 році. Вона витратила на її покупку свої накопичені гроші та частину грошей вона взяла в борг у матері. Автомобіль вони придбали пізніше. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, посилаючись на те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю, оскільки був придбаний у період шлюбу за кошти подружжя. Автомобіль підлягає поділу між ними порівну. Житлова квартира, що є предметом цивільного спору придбана у період шлюбу за його особисті кошти, які він отримав від продажу своєї кімнати у гуртожитку, частину йому подарували родичі, а частина грошей була взята у кредит. Кредит сплачено ним переважно його власними коштами, які йому надала його мати, [PERSON] від продажу її власної квартири у м. Сміла Черкаської області, а також частину грошей йому надала його тітка, [PERSON], яка після смерті його бабусі у спадок отримала житлову квартиру у м. Знамянка Кіровоградської області, яку продала та за останнєю волею померлої поділила гроші між онуками. Так, мати від продажу своєї квартири надала йому кошти у сумі 115\~000 грн., із яких він у жовтні 2013 року заплатив 87\~000 грн. готівкою продавцю зазначеної квартири. Суму, яку не вистачало в розмірі 100\~000 грн. для придбання квартири він взяв в кредит, оформивши договір в «Укргазбанку». Який оформив 28 жовтня 2013 року та оформив договір іпотеки на придбану квартиру. Зазначені кошти в розмірі 100\~000 грн. продавець квартири особисто отримав їх у касі банківської установи. У грудні 2013 року він продав належну йому кімнату у гуртожитку, за адресою вул.. Червонофлотська, 77 кім. 40 АБ за 48\~000 грн. Які він вніс у банківську установу у якості погашення кредитної лінії. У жовтні 2014 року його тітка після продажу квартири, яку вона отримала у спадщину передала 43\~000 грн., які він вніс в банк, з метою погашення кредиту у жовтні 2014 року.Таким чином ним за особисті кошти погашено кредит, який він отримав з метою придбання спірної житлової квартири на загальну суму 180 000 грн. з отриманої суми кредиту в розмірі 187\~000 грн. Суму у 7000 грн. залишку кредиту він погашав з січня 2014 року по вересень 2014 року з заробітної плати рівними частками по 780 грн. щомісячно. Тобто за придбану квартиру ними сплачено їх сумісних коштів на загальну суму 7000 грн., з яких 3500 грн. це його частка, а 3500 грн. частка дружини. Відповідно до сплаченої суми сумісних коштів частка дружини складає 1/53, що є порівняно з його часткою суттєво не значною. З урахуванням припинення шлюбних відносин. Суттєво малою часткою у спірній житловій квартирі, на яку має право позивачка, а також неможливість спільно використовувати зазначену квартиру, він готовий виплатити матеріальну компенсацію позивачці за 1/53 частку спірної квартири, або передати у власність позивачки придбаний ними автомобіль. Вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та його представника, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON][PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З 28 грудня 2002 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 22 жовтня 2013 року, актовий запис 1193 (а.с.9). У період шлюбу сторонами було придбано майно а саме: квартира [ADDRESS], що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.05.2016 року (а.с.10), та автомобіль марки Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, дата реєстрації на імя позивачки 02.04.2016 року (а.с.11). Крім того сторонами не заперечувався факт придбання вказаного майна в період шлюбу. При вирішенні спору щодо поділу спільного майна поділу підлягає все майно подружжя, до складу якого включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться в інших осіб; враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Сторони не вказали про наявність іншого майна подружжя, крім спірного. Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2\~ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. У постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, зазначено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Так, позивачка\~\~вимагає поділу спільного сумісного майна подружжя у рівних частинах. Сторони в судовому засіданні не оспорювали, що спірне майно було придбане ними у період спільного подружнього життя. Але, відповідач оспорює той факт, що спірна квартира придбана за спільні доходи, а вважає, що більша частина грошей на придбання цієї квартири була передана йому його родичами і лише 7000 грн. за придбану квартиру ними сплачено їх сумісних коштів, з яких 3500 грн. це його частка, а 3500 грн. частка дружини. Відповідач вважає, що таким чином відповідно до сплаченої суми сумісних коштів частка дружини складає 1/53, що є порівняно з його часткою суттєво не значною. На підтвердження своїх доводів сторони заявили клопотання про допит свідків, які були допитані в удовому засіданні. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], суду пояснила, що вона є донькою позивачки. З 2002 року її мати уклала шлюб з відповідачем. З 2008 року вона стала проживати зі своєю бабусею, [PERSON], але з матірю продовжувала підтримувати тісні стосунки. Їй відомо те, що на придбання спірної квартири у 2013 році її мати брала гроші у своєї матері, [PERSON], яка доводиться їй бабусею. Вона брала близько 10\~000 доларів США, з яких частина грошей належала самій позивачці, які вона зберігала у бабусі, а частину з грошей вона взяла в неї у борг. Мати давала бабусі розписку, що отримала від неї гроші в борг, але яку суму точно сказати не може, оскільки з розпискою не ознайомлювалася та їй ці питання були не цікаві. Пізніше мати, перебуваючи ще в шлюбі з відповідачем, придбала автомобіль «Ланос». Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], суду пояснила, що вона є матірю позивачки. З 202 року дочка уклала шлюб з відповідачем та вони стали проживати разом. Дочка весь час працювала та крім того отримувала пенсію по інвалідності, оскільки в неї хворе серце. Отриману пенсію по інвалідності дочка накопичувала та зберігала в неї Восени 2013 року дочка з чоловіком вирішили купити квартиру на [PERSON], оскільки до цього вони проживали в гуртожитку. У звязку з купівлею даної квартири дочка взяла в неї свої накопичені гроші та ще зайняла в неї 5400 доларів США, надавши боргову розписку. Також їй відомо, що частину грошей на квартиру вони взяли в кредит у банку. На кого був оформлений кредит їй не відомо. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], суду пояснила, що вона є матірю відповідача. В 2013 році вона продала свою квартиру в м.Сміла та віддала сину гроші на придбання квартири. Син приїхав до неї за грошима та передачу грошей вони ніяким чином не оформляли. Син приїхав до неї з товаришем [PERSON]. Також свідок повідомила, що після смерті її матері у 2012 році залишилася квартира. Дану квартиру у спадок оформила її сестра, [PERSON] Вони з сестрою вирішили, що гроші від продажу квартири необхідно поділити між всіма онуками померлої, оскільки так заповідала мати. Від продажу цієї квартири її син отримав 43\~000 грн., що на той час на 2013 рік складало приблизно 3100 доларів США. Свою квартиру вона продала за 115\~000 грн. та передала їх синові. Їй також було відомо, що частину грошей на купівлю квартири син взяв у кредит. Перші три місяці після оформлення сином цього кредиту вона допомагала йому, направляючи йому гроші через термінал на картку по 1700 грн. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], суду пояснила, що вона є рідною тіткою відповідача. В 2012 році померла її мати. Спадщину прийняла лише вона, але перед смертю мати просила її поділити спадок, який складався з квартири, між всіма онуками. Тому вона продала квартиру та гроші поділила між трьома онуками. Частину грошей, що належало віддати відповідачу, вона особисто йому передала, в сумі 3100 доларів США Крім того, за проханням своєї сестри, [PERSON], вона 02.12.2015 року перерахувала 10 000 грн. на банківську картку, номер якої їй повідомив син сестри, [PERSON] Сестра сказала їй, що ці гроші необхідні Саші (відповідачу) та Віті (позивачці) на придбання машини. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює старшим інспектором Мелітопольського ВП. В 2013 році в середині жовтня він перебував у відпустці. В цей період його колега, [PERSON], попросив його поїхати з ним до м.Сміла, де йому необхідно було забрати гроші у матері. [PERSON] йому розповів, що його мати продала квартиру та отримала за неї 14\~500 доларів США. Та йому необхідні ці гроші, оскільки він в цей час купував квартиру у м. Мелітополі. Він погодився поїхати разом з [PERSON]. В м.Сміла відповідач передав йому гроші на зберігання, він поклав їх у сумку та вони на поїзді поїхали у м.Мелітополь. [PERSON] йому казала про те, що ці гроші вона віддає сину, оскільки хоче допомогти йому. Куди відповідач витратив ці гроші йому не відомо, але в цей час він з дружиною купував квартиру в м. Мелітополі та можливо ці кошти були витрачені на її покупку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживала в гуртожитку по сусідству з сторонами у справі та у 2013 році вона купила у них кімнату в гуртожитку. На початку грудня 2013 року вона передала відповідачу, [PERSON], гроші в розмірі 50 000 грн. за придбану кімнату. Їй було відомо від [PERSON], що вони вирішили придбати квартиру в м. Мелітополі, але їй достовірно не відомо чи були витрачені ці гроші на покупку квартири. З урахуванням вимог чинного законодавства, суд вважає, що сторонами не було надано в судовому засіданні допустимих доказів, які б вказували на те, що спірна квартира не є спільним майном подружжя, або, що її частина була куплена відповідачем за належні йому на праві особистої власності, подаровані грошові кошти. Так, показання свідків суд оцінює критично, оскільки їх показання не підтверджують тих обставин, що саме передані ними кошти були витрачені сторонами на придбання спірної нерухомості. До того ж суд не може вважати передані відповідачу гроші такими, що були йому подаровані, оскільки договори дарування при цьому не складалися. Ніяких договорів про правовий та юридичний статус сумісно придбаного майна або його поділ сторони не укладали. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає доведеним в судовому засіданні той факт, що спірне майно перебуває у спільній власності подружжя, оскільки відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивачки щодо поділу спільного майна подружжя є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір у розмірі 2 321,01 грн., а також були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 4500 грн., що документально підтверджено квитанцією про сплату судового збору (а.с.1), договором про надання юридичних послуг від 06.05.2016 року (а.с.12), додатком до даного договору про сплату клієнтом гонорару в сумі 4500 грн.(а.с.13) та розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу (а.с.14). Таким чином, понесені позивачкою витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved