Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даної позовною заявою на обґрунтування вказавши, що в період з 07.11.1999 р. по 08.10.2010 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Діти проживають з нею. З моменту розірвання шлюбу і до теперішнього часу відповідач не виявив бажання спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх вихованні та утриманні. Всі обов'язки щодо виховання, утримання, забезпечення дітей покладено на неї. Відповідач ніколи не виявляв інтересу до дітей, не ходив до школи, на батьківські збори, не цікавився здоров'ям дівчаток, успіхами у навчанні та захопленнями. На сьогоднішній день молодшій доньці [PERSON] виповнилося 8 років. Однак вона майже не пам'ятає свого батька, адже за останні роки не бачилася з ним взагалі. У спілкуванні [PERSON] свого батька не згадує, оскільки звикла до відсутності останнього у її житті. Відповідачу достовірно відомо, що діти мають хронічні захворювання, потребують постійного лікування, медичного обстеження. Незважаючи на це, відповідач ніяким чином не допомагає їй. Натомість у 2013 році відповідач усиновив іншу дитину, де виконує свої батьківські обов'язки. Рішенням Богунського районного суду м. Житомир від 18.11.2011 року на її (позивача) користь стягнуто з відповідача аліменти у розмірі по 750 грн. на кожну дитину до їх повноліття. Незважаючи на наявність судового рішення, відповідач ухиляється від утримання дітей. Станом на 01.05.2015 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 69607,58 грн. Відверте небажання відповідача спілкуватися з дітьми та піклуватися про них негативно впливає на їх самоусвідомлення та підготовку до самостійного життя. Після кожного спілкування з батьком (приблизно 1 раз на 2 місяці) старша донька [PERSON] гірко плакала, у неї погіршувалися успіхи у навчанні, дівчинка замикалась у собі. Через деякий час [PERSON] сама попросила змінити їй номер телефону. Нехтування батьківськими обов'язками з боку відповідача, принижує гідність дітей, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дітей як з моральної, так і з правової точки зору. Просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позові. Крім того, позивач пояснила, що донька [PERSON] мала їхати до Болгарії, щоб прийняти участь у танцювальному конкурсі. З цього приводу вона (позивач) звернулася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини, відповідач обіцяв дати дозвіл, але так його і не надав. Через це [PERSON] на конкурс не поїхала. Пізніше, вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд доньок, щоб поїхати з ними за кордон на відпочинок. Відповідач обіцяв надати дозвіл, але висунув умову, що дозвіл на виїзд дітей вона отримає у тому випадку, коли відмовиться від стягнення з нього заборгованості по аліментах. Вона від цього відмовилася і відповідач дозволу на виїзд не дав. Відповідач не тільки не дбає про дітей матеріально, але і не надає їм духовну допомогу. Вона ніколи не забороняла відповідачу спілкуватися з дітьми, але він сам не виявляє такого бажання. Відповідач не приїздить до м. Житомира, оскільки він заборгував багатьом людям і через це його розшукують кредитори. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що позбавлення його батьківських прав не відповідає інтересам дітей. Позивач заборонила доньці [PERSON] спілкуватися з ним. Вважає, що діти хочуть спілкуватися з ним і він спілкується з ними по мірі можливого. Доньку [PERSON] він бачив два роки тому, бо не мав такої можливості. Їздити до м. Житомир він не має змоги, оскільки це певні витрати і він боїться, що коли він приїде його знову поб»є коханець позивачки. Заборгованість по аліментах він має з 2010 року в сумі 75000 грн. Заборгованість виникла у зв'язку з тим, що він не міг знайти роботу. Дійсно, він пропонував позивачці відмовитися від заборгованості по аліментах, оскільки через наявну заборгованість йому встановлено обмеження на виїзд за межі України і він не може поїхати за кордон на заробітки. Позивач йому у цьому відмовила. Але дозвіл на виїзд дітей за кордон він не дав не з цих підстав, а тому що у нього не було можливості піти до нотаріуса. На теперішній час у другому шлюбі у нього народилася дитина та він удочерив дитину дружини від першого шлюбу. Представник служби у справах дітей Луцької районної державної адміністрації вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач не хоче бути позбавлений батьківських прав, має намір здійснювати свої батьківські обов'язки щодо доньок [PERSON] та [PERSON]. Представник служби у справах дітей Житомирської міської ради в судове засіданні не з»явився? просив розглянути справу за його відсутності, питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав було розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітету міської ради 10 вересня 2015 року. Рішення з цього приводу було прийнято 07 жовтня 2015 року. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, заслухавши неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.11.1999 р. по 08.10.2010 р. (а.с. 9-10). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7-8). Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] постійно мешкають з матір'ю - позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33). Після розірвання шлюбу з позивачем постійним місцем проживання відповідача [PERSON] є с. Промінь Луцького району Волинської області. Згідно з ч.1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, що їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до характеристики від 15.06.2015 р., виданої ЗОШ І-Ш ступенів № 6 м. Житомира (а.с. 12) батько [PERSON] ніколи до шкоди не приходив, не цікавиться життям дитини, батьківські збори жодного разу не відвідував. Аналогічні відомості містяться і в характеристиці, виданій ЗОШ І-Ш ступенів ім. В.Г. Короленка м. Житомира на ім'я [PERSON] (а.с. 11). З довідки-розрахунку заборгованості по аліментах, виданої державним виконавцем (а.с. 32) слідує, що заборгованість боржника [PERSON] на користь стягувача [PERSON] по аліментах по рішенню суду на доньку [PERSON] та доньку [PERSON] за період з 12.01.2011 року по 30.04.2015 року складає 69607,58 грн. Як вбачається з висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки і піклування, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] № 663 від 07.10.2015 року (а.с. 95-зворот) відповідач по справі тривалий час від сім»ї проживає окремо, участі у вихованні дітей та у догляді за дітьми не бере, фізичним розвитком, навчанням, станом здоров»я дочок не цікавиться, за місцем проживання не відвідує. [PERSON] матеріально дітей не забезпечує, не надає будь-якої іншої допомоги на утримання дітей, має заборгованість по оплаті аліментів, не бере участі у підготовці дочок до дорослого життя. На підставі викладеного, виходячи з інтересів дітей, виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки і піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Даний висновок органу опіки та піклування суд вважає обґрунтованим, оскільки він прийнятий з урахуванням як пояснення матері, так і пояснень малолітніх дітей, документів з навчального закладу, виконавчої служби про наявну заборгованість по аліментах. Викладені у висновку служби у справах дітей обставини, які були взяті за основу при вирішенні питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, повністю знайшли своє об»єктивне підтвердження при розгляді справи в суді. Допитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] пояснила, що вона не бажає спілкуватися з батьком оскільки останній не проявляє жодного інтересу до її навчання та виховання, її інтересів та захоплень. Батько їх з сестрою не відвідує, до себе у гості не запрошує. Вона припинила спілкуватися з батьком по телефону, оскільки батько постійно давав обіцянки, які ніколи не виконував, розповідав лише про своє життя та дитину, яка народилася у його другої дружини. Такою поведінкою батька вона дуже переймалася і плакала. Мати ніколи не перешкоджала її спілкуванню з батьком. Останній раз вона бачила батька два роки тому, коли була в гостях у бабусі (матері батька). Вона не відчуває любові батька до себе, свої батьківські почуття він ніяк не проявляє. Її обурила немотивована та безпідставна відмова батька надати дозвіл на виїзд її за кордон за прийнятті участі у танцювальному конкурсі, а також дозволу на виїзд їх з сестрою за кордон на відпочинок. Як завжди батько обіцяв дати такий дозвіл, постійно переносив час коли він це зробить, але дозвіл так і не надав. Зазначила, що на теперішній час вона вже не відчуває любові до батька, оскільки духовиний зв»язок, що між ними існував перервався. В категоричній формі ствердила про своє бажання позбавити відповідача батьківських прав. Малолітня [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає в м. Житомир з матір»ю та сестрою [PERSON]. Батько від них проживає окремо. В гості до них з сестрою батько не приїжджає, до себе у гості не запрошує. Останній раз вона бачила батька два роки тому, коли відпочивала у бабусі. На теперішній час батька вона пам»ятає лише за фотографіями. З батьком телефоном вона не спілкується, оскільки батько ніколи їй не дзвонить. Мама ніколи не забороняла їй спілкуватися з батьком. За змістом ч. 1 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні відповідач [PERSON] стверджував, що позивач перешкоджала йому зустрічатися з дітьми, забороняла їм з ним спілкуватися, однак такі його твердження не підтвердженні належними та допустимими доказами, і спростовуються поясненнями самих малолітніх [PERSON] та [PERSON], наданими ними в судовому засіданні. Також з пояснень самого відповідача вбачається, що він протягом останніх років має труднощі фінансового характеру, через що не має змоги їздити до м. Житомир, оскільки це пов»язано з певними витратами, а отже об'єктивно ніяких перешкод у зустрічах та спілкуванні з доньками у нього не було. З приводу порушень позивачкою його прав щодо участі у вихованні дітей чи у спілкуванні з ними, відповідач не звертався до органу опіки та піклування чи до суду. Що стосується висновку про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, який було надано органом опіки та піклування Луцької державної адміністрації Волинської області (а.с. 103-104), то суд його до уваги не приймає, оскільки такий висновок органом опіки та піклування зроблений лише на небажанні [PERSON] бути позбавленим батьківських прав і вияві бажання спілкуватися з дітьми. Статтею 157 СК України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. Однак, відповідач, проживаючи окремо від доньок [PERSON] та [PERSON], не виконує належним чином свої батьківські обов'язки без поважних та обґрунтованих на це причин. Причини, які на думку відповідача ускладнювали можливість брати участь у вихованні дітей, а саме: наявність великої відстані між проживанням доньок та його місцем проживання є непереконливими, наявність фінансових труднощів, у зв'язку з народженням дитини у другому шлюбі та усиновлення ним доньки другої дружини, не є переконливими, оскільки при бажанні та належному ставленні до виконання своїх батьківських обов'язків він об'єктивно міг періодично зустрічатися та спілкуватися з доньками, цікавитися їхнім життям та навчанням. Саме тривала відсутність спілкування [PERSON] з неповнолітніми доньками призвела до того, що у останніх немає почуттів до рідного батька. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Разом з тим це насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з'ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Судом встановлено, що тривале, байдуже ставлення відповідача до фізичного та духовного виховання своїх неповнолітніх дітей, відсутність будь-якого спілкування з ними, призвело до того, що донька [PERSON] бажає позбавити батька прав щодо себе. Надання матеріальної допомоги на утримання дітей є лише однією із складової виконання батьківського обов'язку, і ніяким чином не може замінити участь батька у вихованні дитини, живому спілкуванні з нею, духовному та фізичному її розвитку, підготовці дитини до самостійного життя. Як вбачається з матеріалів справи питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав було ініційовано ще в червні 2015року, однак за час розгляду справі в суді відповідач не вчинив жодних дій щоб налагодити відносини з дітьми, зокрема з донькою [PERSON], яка фактично є уже дорослою людиною. Щодо доньки [PERSON] відповідач взагалі не виявляє інтересу. Оцінюючи надані сторонами докази, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не піклувався про фізичний і духовний розвиток доньок [PERSON] та [PERSON], їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду і лікування дітей, не спілкувався з доньками в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не виявляв інтересу до їх внутрішнього світу та не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, а навпаки його поведінка була такою, що викликає негативні спогади для дітей та сприйняття його як небезпеку для її спокою і подальшого розвитку. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими, їх задоволення відповідає інтересам дітей і їх подальшого життя. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с. 1). На підставі ст.ст. 155, 164 СК України,

Outcome: approved