Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить розірвати трудовий договір укладений 21.05.2006 року між ним та відповідачем, зареєстрований в Дніпровському районному центрі зайнятості від 29.05.2006 за №956. Позов мотивує тим, що 21.05.2006 року між ним та відповідачем по справі фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено трудовий договір, зареєстрований в Дніпровському районному центрі зайнятості від 29.05.2006 за №956 про прийняття його на роботу на посаду охорони, а відповідач повинен був забезпечити безпечні та нешкідливі умови праці для виконання прийнятих працівником зобов`язань, обладнати робоче місце, надати необхідний інвентар і робочий одяг, а також оплачувати працю працівника. В порушення умов укладеного трудового договору ФОП [PERSON] з 2011 року роботу не надає, від реєстрації припинення трудових відносин з власної ініціативи або з ініціативи працівника ухиляється. Заборгованість, яка виникла по заробітній платі, була виплачена в 2011 році. Неодноразові прохання припинити трудові відносини з ним та зареєструвати розірвання трудового договору в центрі зайнятості ігноруються. Посилаючись на викладені обставини, норми чинного законодавства, просить задовольнити позов. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені. Відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Ухвалою суду від 03 червня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, місцезнаходженням відповідача є адреса: [ADDRESS] . Будь-які інші адреси місцезнаходження відповідача в справі відсутні. Відмітками на поштових конвертах Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" визначено, що повістка про виклик в судове засідання повертається в зв`язку з закінченням терміну зберігання. Отже, наведене вище свідчить про відсутність у суду об`єктивної можливості направляти судову кореспонденцію за адресою відповідача. Крім того, суд зазначає, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті Чорнухинського районного суду Полтавської області в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у вказаного учасника судового процесу можливості дізнатись про слухання справи за його участю. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Судом встановлено, що 21.05.2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачем по справі фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено трудовий договір, зареєстрований в Дніпровському районному центрі зайнятості від 29.05.2006 за №956 про прийняття [PERSON] на роботу охоронника. Фізичною особою-підприємцем [PERSON] не було зроблено відповідний запис в трудовій книжці, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] від 10.07.1996 року. Роботу на підставі цього договору [PERSON] фактично припинив в 2011 році. За умовами цього договору (пункти 2-3) позивачі зобов`язувалися виконувати роботу охоронника, а відповідач - забезпечити безпечні та нешкідливі умови праці для виконання прийнятих працівником зобов`язань, обладнати робоче місце, надати необхідний інвентар і робочий одяг, а також оплачувати працю працівника. Однак відповідач своїх зобов`язань за трудовими договорами не виконує, оскільки роботу позивачу не надає, заробітної плати не виплачує, а від реєстрації припинення трудових відносин з ініціативи працівника ухиляється, що встановлено з відомостей Пенсійного фонду України (а.с.15-17). При цьому витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджено те, що відповідач з 19.03.1996 року зареєстрована фізичною особою-підприємцем, станом на 19.03.2019 року в стадії припинення підприємницької діяльності не знаходиться, її адреса проживання, яка зазначена у витязі: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно з вимогами ст. 38 КЗпП України працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, за власним бажанням, попередивши роботодавця письмово за два тижні. Відповідно до статті 24-1 КпЗП України при укладанні трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, який затверджено наказом Міністерством праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.06.2001 року за № 554/5745 зі змінами та доповненнями, покладено на державну службу зайнятості функції по реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. Згідно з п. п. 6, 7 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.06.2001 року за № 554/5745, «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою» в разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. На підставі цього запису відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору запис про зняття з реєстрації трудового договору. Цим самим наказом затверджена форма трудового договору між працівником і фізичною особою, в п. 17 якої (підстави припинення договору з посиланням на відповідні статті КЗпП України) передбачені підписи обох сторін договору, тобто не тільки фізичної особи, а й працівника. Лише після підписів обох сторін договору (фізичної особи та працівника), в п. 18 зазначеної форми трудового договору передбачений запис посадової особи служби зайнятості про зняття договору з реєстрації. Як вбачається з п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженого наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року № 110 передбачено, що фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від реєстрації трудового договору і засвідчуються його печаткою. Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого Наказом Мінпраці України від 08.06.2001 року № 260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Разом з тим, суд може вирішити спір лише з вказаних позивачами підстав. Змінити підставу позову за власної ініціативою суд не вправі, оскільки цим самим втручається в диспозитивні права позивачів, які передбачають їх право на вільне розпорядження своїми як матеріальними правами, так і процесуальними засобами їх реалізації. Згідно зі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Норми ст. ст. 57, 59 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Відповідно до норм ст. ст. 43, 46 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично не існують, процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, позивач не отримує заробітну плату, а тому суд вважає необхідним вказаний трудовий договір розірвати, так як зазначений трудовий договір не знятий з реєстрації у центрі зайнятості, що позбавляє позивача можливості реалізувати своє права на влаштування на роботу. Відповідно до вимог ч.2 ст. 141 ЦПК України суд судові витрати пов`язані з розглядом справи покладає на відповідача.

Outcome: approved