Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом збільшивши вимоги якого просить стягнути з відповідача його користь 217 615 грн. банківський вклад за договором банківського вкладу № SAMDN01000738029860 від 26 вересня 2013 року та 52 982 грн. 86 коп. відсотків за договором банківського вкладу. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 26 вересня 2013 року і відділенні відповідача у м. Сімферополь АР Крим уклав з відповідачем депозитний договір № SAMDN01000738029860, відповідно до якого передав відповідачу 88 000 грн. на термін 3 місяці, зі сплатою 16 % річних у кінці строку. Згідно умов договору мав право додатково поповнювати свій вклад на протязі усього терміну депозиту. За час дії договору він поповнив свій депозитний вклад до суми 217 615 грн. Після закінчення терміну дії договору 26 грудня 2013 року його дія була автоматично продовжена. 26 грудня 2014 року він звернувся до відповідача із вимогою повернути йому депозит та нараховані відсотки у зв'язку із закінченням терміну дії договору. Однак, відповідач відмовив йому у повернення депозиту оскільки вклад зроблено у відділенні на території АР Крим, яка на момент закінчення дії договору окупована Російською Федерацією. Після чого він неодноразово звертався в банк у м. Львові із заявами про повернення депозиту та відсотків, проте, чіткої відповіді не отримував. Представники відповідача повідомили мені, що відсотки за користування коштами за депозитом продовжують йому нараховуватися. Але повернути вклад із нарахованими відсотками по депозиту відповідач не має можливості. Крім того, у відповідь на його скаргу Національний банк України повідомив, що діяльність відповідача не була зупинена шляхом відкликання ліцензії та не була обмежена відсутністю будь-яких інших санкцій, а відтак, відповідач зобов'язаний повернути його кошти. В зв'язку із чим просить стягнути з відповідача суму банківського вкладу та відсотків. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, дали пояснення аналогічні змісту позовних вимог, просять позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідно до постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закритті банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим». Згідно п. 5 даної постанови ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язаний припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополі, та протягом місяця з дня набрання цією постановою чинності забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Рішенням Центрального банку Російської Федерації від 21.04.2014 року з 21 квітня 2014 року також було припинено діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя. Наявність вказаного рішення унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК. Рішення від 21.04.2014 року було підставою для придбання автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» прав по вкладам і здійснення компенсаційний виплат у порядку, встановленому ст. 7 та 9 Федерального Закону від 2 квітня 2014 року № 39-ФЗ банком Росії направлено на адресу автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників» повідомлення про виникнення підстав для АНО «ФЗВ» прав по вкладам, що розміщені в структурних підрозділах банків. Таким чином, автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» взяла зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати у тому числі вкладникам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приват Банк». Крім того, з травня 2014 року влада АРК фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу відповідача, а тому відповідач не мав можливості здійснювати банківську діяльність на окупованій території. Ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21.04.2014 року АНО «ФЗВ» було передано в довірче управління майновий комплекс Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». Вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк»є неналежним відповідачем,а тому просить в задоволені позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 26 вересня 2013 року у відділенні м. Сімферополь АР Крим було укладено депозитний договір № SAMDN01000738029860, відповідно до якого позивач передав відповідачу 88 000 грн. на термін 3 місяці, зі сплатою 16 % річних у кінці строку. Згідно умов договору позивач був вправі додатково поповнювати свій вклад на протязі усього терміну депозиту, на підставі чого позивач, внісши додатково кошти, поповнив банківський вклад, який на даний час становить 217 615 грн. 18 коп., що стверджується випискою по рахунку позивача за період з 26.09.2013 р. по 12.09.2014 р. За умовами договору відповідач брав на себе зобов'язання на вимогу вкладника повернути позивачу вклад та виплатити нараховані на суму вкладу проценти. 18 серпня 2014 року позивач звернувся із заявою на ім'я голови правління Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк», в якій серед іншого, просив про повернення йому суми вкладу. Однак, незважаючи на вимогу позивача відповідач зобов'язання не виконав та не повернув позивачу суму банківського вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN01000738029860 від 26 вересня 2013 року та нарахованих відсотків за договором банківського вкладу. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч.ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Покликання представника відповідача на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не повинен виконувати зобов'язання за договорами депозитного вкладу, оскільки кошти вносились у відділенні банку на території Автономної Республіки Крим, яка на даний час окупована, суд вважає необґрунтованими, оскільки договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ "ПриватБанк" як юридичною особою, місцезнаходженням якої є м.Дніпропетровськ. Згідно ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Твердження відповідача про те, що зобов'язання за укладеним з позивачем договором повинні виконуватись АНО «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим є безпідставними, оскільки ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Частиною 1 статті 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач не повернувши позивачу належну йому суму, не виконав взятих за договором зобов'язань, відтак, з нього слід стягнути суму внесеного вкладу 217 615 грн. 18 коп. за договором банківського вкладу № SAMDN01000738029860 від 26 вересня 2013 року та 52 982 грн. 86 коп. відсотків за даним договором за період з 26.03.2014р. по 26.12.2014р., розрахунок яких відповідачем не спростований. Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на як на підставу для відмови у позові, на те, що позивач не звертався із вимогою про розірвання договору та повернення вкладу, оскільки таке спростовується наявною в матеріалах справи заявою позивача від 18.08.2014р., у абзаці 4 якої позивачем зазначено прохання повернути суму вкладу, оскільки йому необхідні кошти на лікування дружини. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь держави підлягає стягненню 2705 грн. 98 коп. судового збору. На підставі ст. 526, 610, 625, 1058, 1060 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved