Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 008-01518-010313 від 01.03.2013 року він відкрив [PERSON] (далі-відповідач) картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України (гривні), встановивши кредитний ліміт в розмірі 17 228,50 грн. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором щодо повернення коштів, станом на 05.06.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 23 686,57 грн., з них: 12 225,25 грн. - тіло кредиту; 5 003,25 грн. - прострочене тіло кредиту; 6 458,07 грн. - заборгованість за відсотками, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу розглянути без його участі. Відповідач, будучи оповіщеним у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, заяви про відкладення розгляду справи, або розгляду справи у його відсутність до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. За таких обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, при цьому, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів фіксації не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.03.2013 року між ПАТ КБ "Дельта Банк" і [PERSON] було укладено договір приєднання, за умовами якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України (гривні), встановивши кредитний ліміт в розмірі 17 228,50 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 14,99 % річних. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з виписки по особовому рахунку (а.с. 19-22), банк свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим, станом на 05.06.2015 року в нього виникла заборгованість в сумі 23 686,57 грн., з них: 12 225,25 грн. - тіло кредиту; 5 003,25 грн. - прострочене тіло кредиту; 6 458,07 грн. - заборгованість за відсотками. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зі змісту ст. 526, 530 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо в зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості ґрунтуються на вимогах закону, а відтак, за відсутності будь - яких заперечень з боку відповідача, підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ч.3 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved