Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернулась до відповідача з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року [PERSON] визнаний недієздатним. Цим же рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська над [PERSON] встановлено опіку та призначено позивачку опікуном останнього. [PERSON] на праві власності належить будинок № [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижик І.О. 03.07.2015 року. [PERSON] з початку липня 2015 року і до цього часу постійно знаходиться за місцем проживання позивача, оскільки потребує постійного уходу та нагляду у зв'язку з його психічним станом. 15.12.2015 року з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачеві стало відомо, що належний [PERSON] будинок продано на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер [NUMBER], виданий 07.08.2015 року, посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., нібито укладеного між [PERSON] та [PERSON]. В цей же день здійснено державну реєстрацію, індексний номер: [NUMBER] від 07.08.2015 року про право власності [PERSON] на будинок. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу будинку від 24.11.2015 року, серія та номер: 2678, виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О., укладеного між [PERSON] та [PERSON], власником будинку став [PERSON] Оскільки вона, як опікун [PERSON], а також сам [PERSON], договір купівлі-продажу будинку не укладали, при очевидності скоєння злочину, позивач звернулась з заявою про скоєний злочин до правоохоронних органів. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу будинку № [ADDRESS], укладений 07 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Юлією Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за індексним номером: [NUMBER] від 7.08.2015 року. Рішення набрало чинності 12.04.2016 року. В період розгляду судом зазначеної цивільної справи про визнання договору-купівлі-продажу будинку недійсним, 17.03.2016 року, між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будинку № [ADDRESS], серія та номер договору - 265, посвідчений 17.03.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Р.О., та цим же нотаріусом 18.03.2016 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28817744, про право власності відповідача [PERSON] на будинок, про що позивачеві стало відомо після постановлення судом рішення. Посилаючись на положення ст. 388 ЦК України позивач просить суд витребувати з незаконного володіння відповідача [PERSON] домоволодіння № [ADDRESS], яке розташоване на земельній ділянці площею 389 кв.м., та виселити [PERSON] з будинку № [ADDRESS]. Позивач надала до суду заяву, в якій підтримала викладені в позові вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, та просила суд постановити заочне рішення, задовольнивши позовні вимоги. Також просила розглядати справу за її відсутності. Третя особа орган опіки та піклування в особі Бабушкінської районної у м. Дніпро раді в судове засідання не з'явилась. Про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, про відкладення розгляду справи не клопотала. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату слухання справи повідомлена належним чином відповідно до вимог ст. 74- 76 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, у зв'язку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 224 ЦПК України - заочно. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року [PERSON], визнаний недієздатним. Цим же рішенням суду над [PERSON] встановлено опіку та призначено [PERSON] опікуном недієздатного [PERSON] [PERSON] на праві власності належить будинок № [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижик І.О. 3.07.2015 року, зареєстровано в реєстрі № 35, бланк Свідоцтва [NUMBER]. Номер запису про право власності у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно: [NUMBER]. [PERSON] зареєстрований за адресою належного йому будинку, а з липня 2015 року проживає за місцем проживання опікуна [PERSON] Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належний [PERSON] будинок було продано на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Договір купівлі-продажу будинку серія та номер [NUMBER], виданий 7.08.2015 року, посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., та в цей же день здійснено державну реєстрацію, індексний номер: [NUMBER] від 7.08.2015 року про право власності [PERSON] на будинок. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу будинку від 24.11.2015 року, серія та номер: 2678, виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О., укладеного між [PERSON] та [PERSON], власником будинку став [PERSON] В цей же день здійснено державну реєстрацію права власності на будинок за [PERSON] 17.03.2016 року, між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будинку № [ADDRESS], серія та номер договору - 265, посвідчений 17.03.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Р.О., та цим же нотаріусом 18.03.2016 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28817744, про право власності відповідача [PERSON] на будинок. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу будинку № [ADDRESS], укладений 07 серпня 2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Юлією Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за індексним номером: [NUMBER] від 7.08.2015 року. Рішення набрало чинності 12.04.2016 року. Слідчими органами ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 12016040000000087, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.02.2016 року. Відповідно до витягу з кримінального провадження 07.08.2015 року, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., зловживаючи своїми повноваженнями, без участі власника нерухомого майна (будинку) [PERSON], посвідчила договір купівлі-продажу нерухомого майна № [NUMBER] від 07.08.2015 року, розташованого за адресою: [ADDRESS], чим спричинила [PERSON] тяжкі наслідки, позбавивши його права власності на зазначений об'єкт нерухомого майна. У даному кримінальному провадження позивач [PERSON], як опікун [PERSON], постановою слідчого визнана потерпілою. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник може витребувати в натурі належне йому майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним. Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»… «Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень". Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1280 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved