Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Позивач звернулась до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. 10 вересня 2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу 13.01.2012 року народився син [PERSON] та 06.11.2013 року донька [PERSON]. Однак спільне життя з відповідачем не склалося, перестали розуміти один одного, різні інтереси, немає взаєморозуміння у сімї у звязку з чим виникали часті сварки. Фактичні шлюбні відносини припинені з грудня 2014 року. Як примирення так і подальше спільне життя та збереження сімї неможливо. Просить стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/4 від доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду до досягнення повноліття. У судове засідання позивач присутня не була, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник позивача у судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу,стягнення аліментів, підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 10 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], відділом державної реєстрації актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області зареєстровано шлюб, актовий запис №103, про що видано свідоцтво про шлюб серії 1-НО №252134. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], 13.01.2012 року та [PERSON], 06.11.2013 року, про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-НО №426006 видане 18.01.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області та свідоцтво про народження серії 1-НО №553445 видане 20.11.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області, де батьками дитини зазначено [PERSON] та [PERSON], відповідно. Відповідно до довідки від 20.11.2014 року, №1411006191 [PERSON] взята на облік внутрішньо переміщеної особи, з якою прибули [PERSON], 06.11.2013 та [PERSON], 13.01.2012 року. Сімейні відносини фактично припинені з грудня 2014 року, сторони проживають окремо. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони перестали розуміти один одного, різні інтереси, немає взаєморозуміння у сімї у звязку з чим виникали часті сварки. На примирення сторони не згодні, відновлення сім'ї є неможливим, через що суд не вважає за необхідне вживати заходів щодо примирення сторін. Спору між сторонами щодо місця проживання дитини не встановлено. Діти на час розірвання шлюбу проживають з матір'ю. Виходячи з наведеного подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, а також інтересам неповнолітніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них, інтересам дитини, що мають істотне значення. Враховуючи, що побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України), враховуючи визнання позову відповідачем, суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу. Батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, оскільки згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. При цьому згідно ст. 182 Сімейного кодексу України судом враховано, що дитина проживає з матір'ю, мати дитини здійснює догляд за нею, можливості матері щодо надання утримання на дитину є обмеженими. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення малолітньої дитини. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 15.04.2016 року. Виходячи з наведеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню щодо стягнення аліментів, та з відповідача необхідно стягнути аліменти на неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дітей, з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Суд бере до уваги положення п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якого позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, та стягує судовий збір з відповідача,

Outcome: approved