Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Теофіпольського районного управління юстиції Хмельницької області 19.11.2011 року актовий запис №101, мотивуючи його тим, що від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO], одруження виявилось невдалим, подружнє життя не склалося. Відповідач систематично в присутності дитини вчиняє психологічне насильство, погрожує фізичною розправою та завдає болю, безпідставно на ґрунті ревнощів ображає її нецензурною лайкою. З вини відповідача подальше спільне життя і збереження сім'ї стало неможливим. На даний час позивачка повернулась до свого попереднього місця проживання - помешкання своїх батьків, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище " [PERSON] ". Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно, в суд не з'явилась, подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, в суд не з'явився, заяв не подав. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідач систематично в присутності дитини вчиняє психологічне насильство, погрожує фізичною розправою та завдає болю, безпідставно на ґрунті ревнощів ображає її нецензурною лайкою. З вини відповідача подальше спільне життя і збереження сім'ї стало неможливим. На даний час позивачка повернулась до свого попереднього місця проживання - помешкання своїх батьків. За таких обставин, враховуючи ст. 111 СК України суд вважає, що збереження шлюбу суперечать інтересам жінки, тому збереження сім'ї є неможливим, а надання строку на примирення суперечитиме моральним засадам суспільства. Крім того відповідач не надав суду доказів того, що їх із позивачем подружнє життя та збереження сім'ї є можливим і не суперечить їх інтересам, що мають істотне значення. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved