Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.12.2007р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обов»язкі якого відповідно до договору про відступлення права вимоги від 07.07.2010р. є позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №МL-800/062/2007, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 25.000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19,78%, з терміном повернення не пізніше 21.12.2036р. Окрім того, виконання зобов»язань відповідача [PERSON] забезпечується договором іпотеки від 21.12.2007р.. предметом якого є нерухоме майно- житловий будинок в [ADDRESS], яка належить іпотекодавцям на підставі договору купівлі-продажу. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі- видав готівку, проте відповідачі, в порушення умов кредитного договору та договору іпотеки свої зобов'язання не виконали, чим відповідно порушили свої зобов»язання за кредитними договором. Зокрема, станом на 23.01.2015р. заборгованість становить 32.425,00 доларів США що по курсу НБУ становить 511.300,10 грн., з яких 24.856,32 доларів США- кредитна заборгованість, 7.568,68 доларів США - заборгованість по процентам. У зв"язку з наведеним, відповідно до вимог ЦК України та умов укладеного кредитного договору та договору іпотеки позивач просить зверненути стягнення на предмет іпотеки, виселети відповідачку [PERSON] з будинку [ADDRESS] та стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму понесених ним судових витрат по розгляду справи - 1.250,00 грн. судового збору. В судове засідання представник позивача не з»явився, проте в порядку вимог ст.158 ЦПК України подав до суду письмове клопотання від 22.06.2015р. про проведення судового засідання по справі без участі представника позивача та вказав, що позовні вимоги підтримає повністю та просить їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, а також не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з"явилися, хоча про час і місце судового засідання повідомлялися судом належним чином, проте відповідно до повідомлення відділення поштового зв»язку, повістки з усіма доданими до неї матеріалами повернуті суду у зв»язку з тим, що відповідачі «по зазначеній адресі не проживають». Між тим, судом відповідно до вимог ст.122 ч.3 ЦПК України на стадії відкриття провадження у даній цивільній справі було зроблено запит до ВГІРФО Виноградівського РВ ГУМВС в Закарпатській області щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів, і відповідно до листа якого за №748 від 20.02.2015р. \\а.с.36\\ встановлено, що відповідачка [PERSON] є зареєстрованою саме за адресою [ADDRESS], відповідач [PERSON] відповідно до листа ВГІРФО Тячівського РВ УМВС в Закарпатській області №1024 від 04.04.2015р. є зареєстрованим за адресою [ADDRESS] (ці-ж адреси зазначені в позові та судових повістках). Нормою ст.74 ч.5 абзац 4 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, у зв»язку з чим суд, зі згоди представника позивача, викладеній в письмовій заяві до суду ухвалює рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.224-226 ЦПК України. Отже, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв»язку, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними і їх слід задовольнити, виходячи з наступного. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Завданнями цивільного судочинства відповідно до ст.1 ЦК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом (ст.16 ЦК), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави згідно з принципом верховенства права, закріпленим ст.8 Конституції України. Відповідно до норм ст.ст.1,2 цього Закону судова влада в Україні здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом, і реалізується шляхом здійснення суддями правосуддя в рамках відповідних судових процедур та в межах наданих повноважень. Стаття 7 зазначеного Закону гарантує кожному захист його права, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов»язків цивільного характеру передбачено і п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до приписів ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України. Повноваження суду при вирішенні цивільних справ визначені ЦПК України, у тому числі щодо вирішення і кредитних спорів, а відтак, розглядаючи даний спір суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, які випливають із договірних зобов»язань. Так, згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), і вимогами законодавства. В судовому засіданні належними та достовірними доказами встановлено, що 21.12.2007р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обов»язкі якого відповідно до договору про відступлення права вимоги від 07.07.2010р. є позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №МL-800/062/2007, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 25.000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19,78%, з терміном повернення не пізніше 21.12.2036р. Окрім того, виконання зобов»язань відповідача [PERSON] забезпечується договором іпотеки від 21.12.2007р., предметом якого є нерухоме майно- житловий будинок в [ADDRESS], яка належить іпотекодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2007р. На підставі наявних у справі доказів достовірно ввстановлено, що банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі- видав готівку, проте відповідачі, в порушення як умов кредитного договору, так і договору іпотеки свої зобов'язання не виконали, чим відповідно порушили свої зобов»язання за кредитними договором. Зокрема, станом на 23.01.2015р. заборгованість становить 32.425,00 доларів США що по курсу НБУ становить 511.300,10 грн., з яких 24.856,32 доларів США- кредитна заборгованість, 7.568,68 доларів США - заборгованість по процентам. Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засідання фактів суд констатує, що вони регулюються правовідносинами, визначеними нормами ЦК України та нормами Законів України «Про іпотеку», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та умовами, визначеними у договорах кредиту та іпотеки. Так, відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а ч.1 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом. За приписами ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або застосування процедури продажу, встановленою ст.38 Закону, яка передбачає продаж предмета будь-якій особі-покупцеві. Крім того, умовами Договору (п.2.1) передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за Кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Звернення стягнення здійснюється на підставі в т.ч. рішення суду. Відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач вимогами від 21.12.2014р. \\а.с.20\\, направленими Рекомендованим повідомленням відповідачу [PERSON], яку отримано відповідачем, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, попередив іпотекодавців в порядку, передбаченому ст.35 Закону України «Про іпотеку» про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також те, що допущене порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання залишається не усунутим, а відтак суд вважає, що при таких обставинах іпотекодержатель- позивач має право одержати задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Окрім того, ст.629 ЦК України передбачено, що договір є обов»язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання (ст.625 цього Кодексу). Зобов»язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Між тим, судом достовірно встановлено, що кредитні зобов»язання відповідача [PERSON] належним чином не виконані і на даний час не є припиненими, зокрема, він не надав суду Лист-претензію згоди банку, який надається банком на руки боржнику, про повне погашення взятого ним кредиту. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачі, в порушення умов як кредитного договору, так і договору іпотеки, а також в порушення ст.526 ЦК України, не виконали свої зобов'язання перед позивачем по погашенню наданого [PERSON] кредиту, позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок в [ADDRESS], який належить іпотекодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2007р. Суд також вважає, що судові витрати по справі, які поніс позивач, слід стягнути з відповідачів в солідарному порядку, оскільки відповідно до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. В даному випадку відповідно до платіжних доручень від 29.01.2015р. \\а.с.1\\ позивач сплатив 1.250,00 грн. судового збору. На підставі наведеного відповідно до вимог ст.ст.526,527,530,1050,1054 ЦК України, ст.ст.33,38,39 Закону України «Про іпотеку», п.36 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та

Outcome: approved