Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, мотивуючи його тим, що у серпні 2021 року він зареєструвався у додатку для інтернет-банкінгу Monobank з метою відкриття банківського рахунку. Згодом у мобільному додатку Monobank йому прийшло повідомлення, що виконавча служба заблокувала 18 017,00 гривень на його рахунку. З Єдиного реєстру божників він дізнався, що приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Колейчук В.В. Він звернувся до приватного виконавця Дорошкевич В.Л. із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та отримав відповідь, до якої було долучено копію заяви про примусове виконання рішення від 07.04.2020, копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 61778155 від 09.04.2020 та копію виконавчого напису приватного нотаріуса Колейчик В.В. № 6116 від 04.04.2020. [PERSON] вказує, що в даних документах неправильно вказані місце його реєстрації та проживання. Позивач зазначає, що даний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі вчинених написів нотаріусів. За виконавчим написом № 6116, вчиненим 04.04.2020 приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В, вирішено стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованість за кредитним договором № 2654308 від 29.08.2019 за період 28.10.2019 по 31.01.2020 у розмірі: 14 070 грн., що складається з 7 000,00 грн. простроченої заборгованості за сумою кредиту та 7 070,00 грн. простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, а також 1 400,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. [PERSON] зазначає, що жодних кредитних договорів із відповідачем він не укладав та не користувався його фінансовими послугами. Також він не отримував жодних листів та претензій щодо сплати боргу. Розмір заборгованості, який визначений у виконавчому написі нотаріуса не є підтвердженим випискою по рахунку за кредитним договором, відсотки нараховані відповідачем неправомірно.Враховуючи наведене у відповідача не було підстав для звернення до виконавця за вчиненням виконавчого напису. Також позивач вважає, що приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, не переконався належним чином у безспірності розміру сум, не надав копії кредитного договору. Окрім цього, нотаріус не повідомив його про те, що до нього звернувся кредитор в особі Відповідача з заявою про вчинення виконавчого напису, що створило ситуацію, коли він не міг ніяким чином заперечувати проти безпідставно нарахованих сум, оскільки був позбавлений можливості бути вчасно поінформованою про наявність заборгованості та можливості оспорити вимоги нових кредиторів. Крім того, на думку позивача, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001. Тому у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Також позивач вказує, що з виконавчого напису, що є предметом спору, не вбачається, що при його вчиненні нотаріус отримував від Відповідача, як стягувача, первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, а тому у нотаріуса були відсутні правові підстави вважати, що розмір заборгованості за договором є безспірною. Окрім цього, зідно інформації департаменту нотаріату та державної реєстрації, що міститься на сайті Міністерства юстиції України станом на 06.10.2021 приватний нотаріус Колейчик В.В. (св. 5550), знаходиться під № 99 в списку державних реєстраторів та нотаріусів, яким анульовано доступ до державних реєстрів (наказ МЮ України №738/5 від 02.03.2020 року). Отже, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус Колейчик В.В. не мав передбачених законом повноважень на вчинення таких нотаріальних дій. Оскільки нотаріусом при вчиненні даного виконавчого напису не було дотримано вимог законодавства, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. 04.04.2020 № 6116 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Алекскредит» 15 470,00 гривень заборгованості, а також стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати. Відповідно до частин 2-6статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Ухвалою суду від 13.10.2021 провадження у справі відкрито за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач ТОВ «Алекскрдит» надав відзив на позов, в якому зазначив, що 29.08.2019 уклав з [PERSON] . Договір про надання кредиту № 2654308, на підставі якого позивачу були надані в тимчасове строкове платне користування кредитні кошти. Оскільки [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання, то виникла заборгованість. Відповідач направив позивачу претензію з вимогою про погашення заборгованості за договором. Позивач отримав її, однак жодних заперечень не подав, заборгованість не погасив. Тому ТОВ «Алекскредит» звернулося до приватного виконавця за вчиненням виконавчого напису. Позивач не спростував належними та допустимими доказами того, що сума заборгованості на дату вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису була іншою, ніж запропонована, не надав доказів повного або часткового погашення заборгованості. Зазначив, що нотаріус при вчиненні даного виконавчого напису дотримався вимог законодавства. Відповідач вважає, що приватний нотаріус правомірно керувався п. 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою КМУ № 662 від 26.11.2014, яким встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Хоча Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 визнав незаконною та нечинною постанову КМУ №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», однак відповідні зміни так і не були офіційно опубліковані. На момент вчинення виконавчого напису жодних змін до постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 про втрату її чинності не було, жодних публікацій про це в офіційних засобах масової інформації теж не було. Твердження позивача про те, що він не укладав договір є лише його твердженнями, він не звертався до відповідача для з`ясування даної ситуації, не оскаржив сам договір та не звернувся до поліції з приводу шахрайських дій з його персональними даними. [PERSON] є їхнім постійним клієнтом та до цього разу постійно виконував взяті на себе зобов`язання. На думку відповідача, таким чином позивач намагається уникнути відповідальності за невиконання договірних зобов`язань. Також відповідач зазначив, що при зверненні до нотаріуса із заявою було вказано останню відому йому адресу [PERSON] . Крім того, виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем до припинення ним діяльності. Тому просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, розгляд справи просив проводити за відсутності представника відповідача. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, пояснень щодо позову суду не надали. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 04.04.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 6116, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованості за Кредитним договором № 2654308 від 29.08.2019, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», в розмірі 14 070,00 гривень, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 7000,00 гривень та простроченої заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом в розмірі 7070,00 гривень. У даному виконавчому написі вказано, що стягнення заборгованості проводиться за період з 28.10.2019 року по 31.01.2020 року (а.с. 11). На виконання зазначеного вище виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва 09.04.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61778155 (а.с. 14-15). Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Тому, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідач у відзиві зазначає, що 29.08.2019 уклав з [PERSON] . Договір про надання кредиту № 2654308, на підставі якого позивачу були надані в тимчасове строкове платне користування кредитні кошти. Також зазначає, що направляв позивачу претензію про погашення заборгованості за договором, яку [PERSON] отримав. Яка саме сума була надана в кредит відповідач не вказує. Більше того, відповідач не долучив до відзиву копію договору та докази надання [PERSON] кредитних коштів. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Тобто у матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що між позивачем та відповідачем ТОВ «Алекскредит» існує безспірна заборгованість за кредитним договором від 29.08.2019 № 2654308. Крім того, відповідач не надав підтвердження направлення позивачу [PERSON] повідомлень про погашення заборгованості та повідомлення про намір вчинення виконавчого напису за кредитним договором. Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат», та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі за текстом - Перелік). Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. За приписами ч.2 ст.265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі N 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. З наданого відповідачем відзиву вбачається, що договір, який був укладений з позивачем, не був посвідчений нотаріально. Таким чином, в даному випадку у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З огляду на наведене суд приходить до висновку, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки кредитний договір між позивачем та Банком не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий вчинений з порушенням діючого законодавства, суд вважає за необхідне визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Також враховуючи, що позивач при зверненні до суду сплатив 908,00 гривень судового збору при пред`явленні позову,

Outcome: approved