Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 22\~000 доларів США . В подальшому уточнила вимоги та просить стягнути борг в сумі 20054,93 доларів США . Свої вимоги позивач [PERSON] мотивувала тим, що 25 листопада 2012 року між нею та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів на сумі 12000 доларів США , з відсотковою ставкою три проценти в місяць, які зобовязувався виплачувати щомісяця, що підтверджується розпискою про передачу коштів. Строк повернення коштів визначений до 30 липня 2013 року. 07 квітня 2013 року був укладений договір позики між нею та [PERSON] на суму 10000 доларів США з терміном повернення до 26.08.2013. Загальна сума позики становить 22000 доларів США 23.06.2015 [PERSON] написав розписку, де підтвердив свої зобовязання за договорами позики на суму 22000 доларів США перед нею і зобовязався повернути заборгованість частинами до 01.02.2016, починаючи з 20.07.2015. Станом на 28.07.2016 відповідач кошти не повернув , а тому вона змушена звернутися в суд . Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги та обставини викладені в позові. Також суду пояснив , що посилання відповідача, що він сплатив [PERSON] певну грошову суму не заслуговують на увагу , оскільки суми згідно виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» це кошти , які були сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості по відсоткам за першою розпискою . Просить стягнути кошти в сумі 20054,93 доларів США, що еквівалентно 541282,56 грн. станом на 15.03.2017. Відповідач [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача в судовому засіданні суду пояснив, що в розписці від 23.06.2015 зазначена загальна сума заборгованості, строки повернення, але не зазначено, що відповідач повинен сплатити три проценти в місяць відсотків. А тому сплачену суму просить зарахувати в рахунок сплати основної заборгованості. Дослідивши докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 25 листопада 2012 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів на сумі 12000 доларів США , зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі три проценти в місяць, які [PERSON] зобовязувався виплачувати щомісяця. Строк повернення коштів визначений до 30 липня 2013 року ., що підтверджується розпискою від 25.11.2012 (а.с.4). 07 квітня 2013 року був укладений договір позики між позивачем та [PERSON] на суму 10000 доларів США з терміном повернення до 26.08.2013, відповідно до розписки від 07.04.2013 (а.с.5). 23.06.2015 [PERSON] написав розписку, де підтвердив свої зобовязання за договорами позики від 25.11.2012, 07.04.2013 на загальну суму 22000 доларів США перед позивачем і зобовязався повернути заборгованість частинами до 01.02.2016, починаючи з 20.07.2015 (а.с.3). Відповідно до ч 1 ст 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою ст 509 ЦК України встановлено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Таким чином зобовязання у відповідача виникли на підставі правочину оформленого письмовою розпискою. Зі змісту ст. 625 ЦК України слідує , що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивачем проведено розрахунок заборгованості відповідача за договорами позики (розписками) від 25.11.2012 року та 07.04.2013 року, відповідно до якого за відповідачем наявна заборгованість в розмірі 20054,93 дол. США, з врахуванням 14056,63 доларів США, які відповідач сплатив позивачу (а.с.68-81), що перевірено в судовому засіданні. Твердження представника відповідача про те, що в розписці від 22.06.2015 не зазначено про сплату відсотків, а лише загальна сума заборгованості та строк повернення, тому сплачені кошти відповідачем необхідно зарахувати на основну суму боргу є безпідставними, оскільки договори позики від 25.11.2012 та 07.04.2013, оформлені письмовою розпискою не змінені, не розірвані і не припинені, а також визнаються стронами. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, а отже зобов'язаний повернути позивачу борг в розмірі 20054,93 доларів США . Під час винесення рішення суд також враховує положення закріплені в ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 533 ч 2 ЦК України, із положень яких витікає, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня, а в разі вираження зобов'язання в іноземній валюті, його виконання все одно має бути проведено в гривнях. Сума, що підлягає сплаті в гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Офіційним курсом валюти вважається курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави (ст. 1 Закону України "Про Національний банк України"). Курс долара США по відношенню до гривні встановлений НБУ України на час винесення рішення судом становить 26,9043 грн., за один долар, і оприлюднений на офіційному сайті НБУ «http://www.bank.gov.ua». Аналізуючи наведені докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та стягнення підлягає заборгованість за договором позики в сумі 20054,93 долара США ,що еквівалентно 539563 гривень, 85 копійок. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам. На підставі наведеного та

Outcome: approved