Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.05.1995 року, договорів дарування від 29.09.2000 року та від 28.02.2008 року. За вказаною адресою зареєстрована [PERSON], яка з 2004 року там не проживає, а тому втратила право користування будинком. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.05.2018 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Відповідач відзив на позов до суду не надала. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Третьою Херсонською державною нотаріальною конторою 29.05.1995 року за реєстровим №2-2184, договору дарування від 29.09.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №4582, договору дарування від 28.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №678. Згідно довідки про склад сімї №55 від 04.05.2018 року, виданої Органом самоорганізації населення №4 Корабельного виконкому районної у м. Херсоні ради [PERSON] зареєстрована але не мешкає за вказаною вище адресою. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до ЗУ від 17.07.1997р. № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло, житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З врахуванням встановлених обставин справи, враховуючи той факт, що відповідач не є членом сімї позивача, а також відсутністю будь-якої домовленості між сторонами щодо користування спірним житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що відповідач втратила право користування житловим будинком, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved