Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком в [ADDRESS], посилаючись на те, що його знайомі - відповідачі по справі , а саме [PERSON] з 05.11.2000 року, а [PERSON] з 22.07.2009 року зареєстровані у вказаному будинку, проте жодного дня у ньому не проживали, речей їх немає, нагляд за домоволодінням не здійснюють та не оплачують комунальні послуги. Реєстрація відповідачів в його будинку створює перешкоди у здійсненні прав позивача щодо користування та розпорядження майном, тому позивач вимушений звернутися до суду. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та прохає їх задовольнити. Від третьої особи Ковалівської сільської ради Полтавського району та області до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. В судові засідання відповідачі, будучи належним чином повідомленими про день та час слухання справи, шляхом публікації оголошення на сайті Судової влади України про виклик відповідача до суду, не з`явилися, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України , суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач являється власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] ( а.с. 5,6 ). У вказаному будинку згідно довідки Ковалівської сільської ради зареєстровані позивач та відповідачі по справі ( а.с. 7 ). Відповідач [PERSON] зареєстрований у вищевказаному домоволодінні з 05.11.2000 року, а [PERSON] з 22.07.2009 року, проте з часу реєстрації жодного дня у ньому не проживали, пошти на вказану адресу не отримували, нагляд за домоволодінням не здійснювали та не оплачували комунальні послуги. Вказаний факт підтверджується довідкою Ковалівської сільської ради Полтавського району та області від 13.12.2018 року № 4161 ( а.с. 7 ). Відповідно до ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475, 97- ВР " Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції " закріплено принцип непорушності права власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти , користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею , незалежно від волі інших осіб.( ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 386, ст. 391 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Таким чином, суд вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, а їх реєстрація в будинку позивача порушує його право на вільне володіння та користування належною власністю, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачів на користь держави , згідно ст. 141 ЦПК України .

Outcome: approved