Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 29 липня 2012 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області, від якого мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Останнім часом подружнє життя з відповідачем не склалося, між сторонами часто виникали сварки та конфлікти по різних побутових питаннях зумовлені несхожістю характерів, сторони припинили подружні відносини з червня 2016 року, більше їх не поновлювали і поновлювати не бажають, тому позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, щомісячно, підтримавши позовні вимоги у судовому засіданні у повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги і просить їх задовольнити, а тому суд ухвалив про розгляд справи у відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштової кореспонденції, а тому суд ухвалив про розгляд справи на підставі наявних доказів, у зв'язку із неявкою сторін в судове засідання, хід судового розгляду за допомогою технічного засобу не фіксувався, згідно положень ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні встановлено наступні обставини. 29 липня 2012 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Рудосільської сівльської ради Володарського району Київської області, актовий запис №1. Від подружнього життя сторони по справі мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Однак, подружнє життя у сторін по справі не склалося, між ними часто виникали сварки та конфлікти по різних побутових питаннях зумовлені несхожістю характерів, сторони припинили подружні відносини з червня 2016 року, більше їх не поновлювали. Примирення між сторонами неможливе. У письмовому запереченні на позов відповідач визнав факт роздільного проживання від позивачки та сина, просив надати строк для примирення, проте не повідомив суд чи вживав він будь-які реальні заходи до примирення із позивачкою та збереження сім'ї, а тому суд розцінює таке клопотання відповідача як намір затягнути розгляд справи. Згідно ч.3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного. У відповідності до Постанови ПВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судом з'ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховується наявність малолітніх дітей. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка а тому, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне проживання і збереження сім'ї стали неможливими і суперечить інтересам сторін. Судом встановлено, що сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.7), яка в даний час проживає із позивачкою. Відповідач [PERSON] та працює в ТОВ "Баяр 9" на посаді інспектора охорони і має постійний дохід. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). Частиною 1 ст.189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати, тощо) не повинні порушувати її права. При цьому, розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ст.182 СК України. Договір має бути укладено письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Викладені у запереченні пояснення відповідача про добровільне здійснення поштових переказів на утримання дитини не спростовують позовні вимоги, оскільки позивач виявила бажання стягувати аліменти щомісячно у визначеному розмірі, на що вона має право, так як дитина проживає із нею та фактично знаходиться на її утриманні. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Домовленість щодо утримання дитини між батьками відсутня, позивач не погоджується із порядком та розміром матеріальної допомоги, яка періодично надається відповідачем, а тому позивач має право на стягнення аліментів з відповідача в судовому порядку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, той факт, що відповідач є працездатним, має постійний дохід, відсутність відомостей про утримання ним інших дітей та непрацездатних осіб, а відтак зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дитини. Суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на дитину в розмірі 1/4 від усіх його доходів, виходячи із встановленого розміру прожиткового мінімуму для дитини та передбаченого законом обов'язку відповідача поряд із позивачкою брати рівну участь у матеріальному забезпеченні своєї дитини, оскільки менший розмір стягуваних з відповідача аліментів буде недостатнім для належного матеріального утримання дитини, що буде порушенням її прав. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача слід щомісячно стягувати аліменти у запропонованому позивачкою розмірі 1/4 частки від його доходів, оскільки вказаний розмір аліментів не буде порушувати права дитини та не буде обтяжливим для відповідача. У відповідності до ст.ст. 88,367 ЦПК України, суд також стягує з відповідача 551,20 грн. судового збору на користь держави, а судові витрати по сплаті судового збору за заявлену позовну вимогу про розірвання шлюбу стягує порівну з обох сторін, рішення суду допускає до негайного виконання.

Outcome: approved