Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить усунути перешкоди у користуванні житловим будинком за № 34, що розташований по вул. Шевченка у селі Новий Мартинів Галицького району Івано-Франківської області, та зобовязати Галицький районний сектор ДМС України в Івано-Франківській області зняти [PERSON] [INFO], з державної реєстрації з житлового будинку № 34, що розташований по вул. Шевченка у селі Новий Мартинів Галицького району Івано-Франківської області. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги, та просила суд виселити [PERSON], з житлового будинку № 34, що розташований по вул. Шевченка у селі Новий Мартинів Галицького району Івано-Франківської області. В позові зазначила, що вона є одноосібним власником житлового будинку, що розташований по вул. Шевченка буд.34 у селі Новий Мартинів Галицького району Івано-Франківської області. Право власності на вказану нерухомість набула на підставі договору дарування від 26 червня 2014 року. Дане житло було подаровано відповідачем по справі [PERSON] який зобов'язувався звільнити житло з членами сім'ї після укладення договору, однак свого зобовязання не виконує. Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просить справу розглядати за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлений у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив і не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення, виходячи із таких підстав: Судом встановлено, що позивач по справі є власником житлового будинку по вул. Шевченка буд.34 у селі Новий Мартинів Галицького району Івано-Франківської області у відповідності до нотаріально засвідченого договору дарування від 26 червня 2014 року укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Відповідно до ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Частиною 4 статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За ст.150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 16.11.2015 року складеним виконавчим комітетом Тенетниківської сільської ради Галицького району Івано-франківської області , то домоволодіння по вул. Шевченка буд.34 у селі Новий Мартинів Галицького району Івано-Франківської області числиться за позивачем на підставі договору дарування від 26.06.2014 року. Також встановлено, що громадянин [PERSON] зареєстрований за місцем проживання в домоволодінні [PERSON] по вул. Шевченка, буд.34 у селі Новий Мартинів Галицького району Івано-Франківської області. З слів сусідів, за місцем реєстрації [PERSON] не проживає, з дня оформлення договору дарування. Статтею 391 ЦК України встановлено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, зокрема, його дружина, діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ст. 157 ЖК України та ч. 1ст. 116 ЖК України. За ст.157 ЖК України членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Частиною 1ст.116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують житлове приміщення або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого житлового приміщення. Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судове рішення у цивільній справі" у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4\~ст. 60 ЦПК України). Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (п.1 ст.8) гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] подарував позивачу [PERSON] будинок який знаходиться по вул. Шевченка буд.34 у селі Новий Мартинів Галицького району Івано-Франківської області, та з моменту підписання договору не проживає в даному будинку, а також добровільно не виписується з даного будинку. Дані обставини підтверджуються копією нотаріально засвідченого договору дарування, а також актом обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], та довідкою виконавчого комітету Тенетниківської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області. За таких обставин та доказів, які надані стороною по справі, суд, враховуючи інтереси власника житла, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Виходячи із наведеного на підставі ст.ст. 319, 321, 328, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 116, 156, 157 ст. 150 ЖК України та

Outcome: approved