Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив у рахунок погашення за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а також визначити спосіб звернення стягнення. Обгрунтовуючи позов позивач посилався не невиконання відповідачем цивільно-правових зобов'язань за кредитним договором. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направив. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважав можливим розглянути спір у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 29 березня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/04-1/163-07, відповідно до якого відповідачеві було видано кредит в розмірі 61 812 доларів США, що підтверджується копією договору та додатку до нього. Вказаний кредитний договір був укладений в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст.1055 ЦК України. Згідно ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч. 1 ст. 585 ЦК України, одним із видів застави є іпотека - застава нерухомого майна. 29 березня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, згідно умов якого за рахунок належного їм нерухомого майна - двікімнатної квартири [ADDRESS], забезпечено зобов'язання відповідача за вказаним вище кредитним договором, що підтверджується копією договору. Розрахунком заборгованості підтверджується факт невиконання відповідачем умов договору та наявність боргу за кредитним договором в сумі 70 917 доларів 25 центів США, що по курсу Національного банку України станом на 08.01.2014 року становить 566 841 грн. 58 коп., яка станом на 08.01.2014 року складається із заборгованості за кредитом в розмірі 62 455,21 доларів США (499 204 грн. 49 коп.), в тому числі простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 137,67 доларів США (1 100 грн. 40 коп.), заборгованості за відсотками в розмірі 4 015,73 доларів США (32 097 грн. 73 коп.), в тому числі простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 3 471,60 доларів США (27 748 грн. 50 коп.), пені за прострочення кредиту та відсотків в розмірі 4 446,31 доларів США (35 539 грн. 36 коп.) З адресованої відповідачеві письмової претензії вбачається, що позивач відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» намагався врегулювати спір в досудовому порядку, але гроші банку своєчасно не були повернуті. Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки відповідач в односторонньому порядку не виконує договорні зобов'язання, на нього в судовому порядку слід покласти обов'язок сплати позивачеві, який є банківською установою, передбачених договором коштів. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до умов договору та вказаної норми законодавства позивач має право вимоги дострокової сплати йому всіх передбачених договором коштів, оскільки позичальником було прострочено графік погашення заборгованості. Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.ч.1,2 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Частиною 2 статті 592 ЦК України передбаченно, що заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави, зокрема і у випадках, встановлених договором. Укладеним сторонами договором передбачена така можливість. Аналогічні положення містяться також і в інших нормах права, зокрема в ст.19, ч.ч.1,6 ст.20, ст.21 Закону України "Про заставу", ч.2 ст.25, п.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. На направлену позивачем письмову претензію, в якій зазначено попередження про можливість звернення стягнення на майно, відповідачі не реагували, борг не сплатили, протягом встановленого претензією та законом тридцятиденного строку вимога позивача залишилася без задоволення, що у відповідності до ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» надає право позивачу розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи викладене, суд вважає, що внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов'язання за кредитним договором позивач вправі вимагати звернення стягнення на майно, передбачене договором іпотеки, а також вимагати реалізації такого майна на прилюдних торгах. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що позовні вимоги грунтуються на зібраних по справі і досліджених судом письмових доказах, а відповідач всупереч вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України не представив заперечень проти позову та не спростував їх будь-якими доказами. Таким чином, під час розгляду справи доводи позову про наявність боргу та необхідність його стягнення в судовому порядку знайшли підтвердження, вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом шляхом звернення стягнення на нерухоме майно грунтуються на матеріалах справи та нормах чинного законодавства, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.88 ЦПК України на відповідача слід покласти судові витрати.

Outcome: approved