Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивувала тим, що з 06 липня 2004 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 07 березня 2012 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. 22 лютого 2012 року рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 450,00 грн. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування. У зв`язку з чим просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . 02 червня 2020 року ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про позбавлення батьківських прав направлено до Київського апеляційного суду для визначення підсудності. 25 серпня 2020 року ухвалою Київського апеляційного суду визначено Дніпровський районний суд м. Києва для розгляду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про позбавлення батьківських прав. 14 вересня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва позовну заяву [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про позбавлення батьківських прав залишено без руху. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 10 грудня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 01 лютого 2021 року ухвалою суду клопотання позивача [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції повернуто заявнику без розгляду. 10 лютого 2021 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ст. 171 Сімейного кодексу України судом не заслухана думка неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з отриманням письмових пояснень, відповідно до яких вона не заперечує проти позбавлення батька батьківських прав, оскільки останній не цікавиться її життям. Останній раз вона бачила батька коли пішла до 1-го класу. Протягом двох останніх років вона з батьком взагалі не спілкується (а.с.44). За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності сторін в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. З 06 липня 2004 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 07 березня 2012 року було розірвано (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем (а.с. 12, 14, 15). 22 лютого 2012 року рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 450,00 грн. (а.с. 11). Позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . Між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо належного батьківського виховання та доказуванню підлягають обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 40 від 15 січня 2021 року, батько дитини, [PERSON] з дитиною не проживає, вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її життям та здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, не виявляє бажання спілкуватися з нею, матеріально не допомагає. У зв`язку з чим комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 37-40). Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не сприяє позивачу у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною, не дає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо (а.с. 16, 17, 58, 59, 60). При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи в суді, не надав жодного заперечення з приводу заявлених позовних вимог, які об`єктивно могли б бути враховані судом під час ухвалення судового рішення. Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, з урахуванням винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а також прояву з його боку щонайменшої батьківської турботи. Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню неповнолітньої дитини, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя також жодним чином не приймає участі в її утриманні, не цікавиться її життям, та не приймає участь у її вихованні. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про позбавлення батьківських прав повністю: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . При поданні позовної заяви позивачем не сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved