Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та просив стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду у розмірі 15 352,95 грн., завданої йому як потерпілому в дорожньо-транспортної пригоді. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, в зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності та постановити по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення даного позову, виходячи із такого. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 31.12.2014 року приблизно о 18.19 год., на вул. Зодчих в м.Києві відповідач по справі [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ - 21099» д.н [NUMBER] під час руху транспортного засобу заднім ходом, не переконався що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху здійснив наїзд на автомобіль «Шкода» д.н [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON] , що призвело до механічного пошкодження обох транспортних засобів. Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 21.01.2015 відповідача по справі було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбачено ст.124КУпАП. (а.с.11) Згідно звіту №10793/2 від 27.03.2015 року розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу автомобіля «Шкода» д.н. [NUMBER] внаслідок його пошкодження при ДТП втрата товарного вигляду автомобіля складає 7 702,95 грн., а також 300 грн. на послуги експерта для визначення матеріального збитку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з вини відповідача позивачем зазначено, що йому, діями відповідача завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 7000,00 грн. Згідно ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Пленум Верховного Суду України у постанові від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" у пункті 2 роз'яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відтак, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, необхідним є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника, яка була доведена, а тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню Суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Також, суд бере до уваги те, що в результаті неправомірних дій відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, при визначенні розміру відшкодування якої слід враховувати зміст та суть позовних вимог, характер протиправних дій відповідача, характер і обсяг моральних страждань позивача, які пов'язані із погіршення стану його здоров'я, тимчасової втратою працездатності та іншими негативними наслідками. Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відтак, враховуючи викладене і

Outcome: approved