Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, вказавши, що 15.05.2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбно - сімейні відносини з відповідачем припинились в січні 2015 року. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведеться. Причиною розірвання шлюбу є несхожість характерами, відсутність взаєморозуміння. У сторін різні погляди на життя, почуття любові та взаємоповаги втрачено. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Діти проживають з позивачем, знаходяться на її утриманні. Коштів на належне утримання дітей в неї не вистачає, потребує матеріальної допомоги від відповідача, який має можливість надавати таку допомогу. Позивач вважає, що сім'я з відповідачем розпалася остаточно, носить формальний характер, просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку відповідача, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У відповідності до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15 травня 2009 року в Кам'янобрідському відділі реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, під актовим записом № 90 (а.с.6). Від шлюбу мають трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7-9). Шлюбно - сімейні відносини між сторонами припинились з причин несхожості характерами та різних поглядів на життя. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть (а.с.3-5). Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні (а.с.10). Коштів на належне утримання дитини у позивача не вистачає, потребує матеріальної допомоги на утримання дитини від відповідача. Відповідач допомогу на утримання дітей не надає (а.с.4). Згідно зі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї не можливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Але відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку, достатню матеріальну допомогу на утримання дитини позивачу не надає. У відповідності до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2,3 ст.183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною повноліття ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Таким чином, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, сторони спільне господарство не ведуть, шлюб між ними носить формальний характер, суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно. Також суд враховує, що відповідач належної допомоги на утримання малолітніх дітей позивачу не надає, інших утриманців не має, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач надала до суду заяву про залишення їй прізвища, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище - "[PERSON]".

Outcome: approved