Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що є власником будинку [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору довічного утримання. В вищезазначеному будинку окрім позивача зосталися зареєстрованими відповідачі [PERSON] , яка дії в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] які була зареєстровані за її згодою на прохання своєї знайомої оскільки переселилися з Докучаєвську. Відповідачі не проживають за місцем своєї реєстрації з 2014р., не сплачують комунальні послуги, не ведуть з нею спільного побуту, в будинку немає їх особистих речей. Добровільно відповідачі знятися з реєстрації не бажають з причини відсутності по місту реєстрації та з мотивів, що їм припинять виплати. Просила суд усунути перешкоди в користуванні майном у вигляді будинку [ADDRESS] , шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позові, просила проводити розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі, у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей повідомлена належним чином про місце, день та час розгляду справи у судове засідання, не з`явилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі ( а.с.45). Відповідач [PERSON] повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи належним чином в судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ухвалою суду від 22.08.2019р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачам визначено строк для подання відзиву на позовну заяву. \~ \~ \~ \~У визначений строк відповідачі відзив на позовну заяву не подали, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надали, відповідач [PERSON] надала заяву про визнання позову. \~ \~ \~ \~Судове повідомлення, яке направлялося відповідачам за місцем реєстрації та місцем фактичного проживання, не вручено адресату та повернуто на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя за закінченням терміну зберігання. У зв`язку із чим 28.11.2019 р., 31.01.2020 було розміщено оголошення на сайті Судової влади України про розгляд справи. В судове засідання про яке відповідачі повідомлені належним чином в порядку ст. 128, 129 ЦПК України не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Представник 3 особи [PERSON] надала письмову заяву в якій просила суд ухвалити рішення відповідно до норм діючого законодавства з урахуванням інтересів дітей та висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради, справу розглянути без її участі. Приймаючи до уваги позицію позивача, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-281 ЦПК України з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , належить будинок [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання від 19.11.1999 р., рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області 2-1497/2007/25.10.2007 зареєстрованого в БТІ згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 06.02.2008 р. реєстраційний №22018512 (а.с. 7-8,9). Згідно довідки про кількість зареєстрованих осіб від 15.07.2019 р. у спірному будинку окрім позивача також зареєстровані [PERSON] , [INFO] та її діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується актом КСН «Зінцевий» від 16.07.2019 р. згідно якого у будинку [ADDRESS] мешкають разом із [PERSON] її чоловік [PERSON] та син [PERSON] ( а.с. 12). Згідно висновку Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 26.09.2019 р. №13-31-149, [PERSON] разом із своїми дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] переїхала із м. Докучаєвськ і були зареєстровані позивачем у належному їй будинку оскільки [PERSON] є донька її знайомої. Однак [PERSON] разом із своїми дітьми фактично не мешкає у спірному будинку, а займає інше житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , добровільно не бажає знятись з реєстрації, її небажання пов`язано із тим, що їй потрібно бути зареєстрованою для отримання соціальних виплат. Крім того зазначено, що [PERSON] разом із дітьми взята 26.01.2019 р. взята на облік як внутрішньо переміщена особа( а.с. 41-42). Таким чином, відповідач [PERSON] разом із своїми неповнолітніми дітьми та повнолітнім [PERSON] без поважних причин не мешкає у спірному будинку, а мешкає за іншою адресою, [ADDRESS] . Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання\~ відповідачів в спірному будинку залежить від права самого власника і є похідним від нього. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на те, що позивач є власником будинку, тому він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його нерухомим майном будинком. Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 Цивільного кодексу України. Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Права власника жилого будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Саме така позиція викладена в п.3 інформаційного листа ВССУ від 28.01.2013р. №24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав". Згідно зі\~ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і\~власником житла або законом. Згідно зі ст.ст.\~71,\~72 ЖК України, право на житло за відсутнім громадянином зберігається протягом 6 місяців з часу вибуття, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до частини четвертої\~статті 263ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей\~71,\~72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] зі своїми дітьми не проживає у спірному будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] власником якого являється позивач. Крім того, у відповідача зі своїми дітьми не має родинних зв`язків з позивачем, вони не є членами сім`ї. З огляду на наведене, виходячи з того, що відповідачі були зареєстровані у будинку [ADDRESS] з дозволу власника цього будинку [PERSON] , та фактично не мешкають у спірному будинку без поважних причин більш ніж 6 місяців, а їх реєстрація перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні нею на власний розсуд, тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved