Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, уточнивши його, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 10700,71 гривень, витрат на правову допомогу в сумі 4800 гривень та судовий збір. Позов мотивує тим, що 29.07.2016 року близько 17:25 грн. год. по вул. Любінська, 44 у м. Львові гр. [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем [NUMBER]. Відтак, внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав технічні пошкодження на загальну суму 20\~437,11 гривень, однак зазначена сума йому в повній мірі не відшкодована, зокрема третя особа ПрАТ СК «Скарбниця» відшкодувало матеріальну шкоду в розмірі 9\~789,24 гривень, а тому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] в судовому порядку суму не відшкодованої матеріальної шкоди в розмірі 10\~700,71 гривень, витрат на правову допомогу в сумі 4800 гривень та судовий збір в розмірі 551,20 гривень. Крім того, на адресу суду надійшли заперечення від представника відповідача щодо позовної заяви, які мотивовані тим, що вартість матеріального збитку визначається як вартісне значення витрат, яких зазначає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фінансового зносу. Відшкодування, яке отримав позивач від страхувальника повністю покрило витрати на відновлення автомобіля. Акт виконаних робіт №36059 від 31.10.2016 р. не може вважатися належним доказом, оскільки містить дані про: -Придбання нових складників , які не були пошкоджені при ДТП. -Виконані роботи не стосуються ДТП. На підставі вищевикладеного просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. 24 липня 2017 року на адресу суду надійшли пояснення від представника позивача, які мотивовані тим, що в матеріалах справи наявний звіт №1695 про оцінку вартості відновлювального ремонту, що складає 17\~203, 45 грн. без ПДВ. Крім того, представником відповідача не долучено до матеріалів справи доказів,на які він посилається. 01 серпня 2017 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення від представника відповідача, які мотивовані тим, що вартість ремонтних робіт та вартість матеріалів були покриті страхувальником у повному обсязі. В судовому засіданні позивач не зявився, причини неявки суду не повідомив. В судове засідання представник відповідача не зявився, однак скерував на адресу суду тези промови у судових дебатах, на підставі чого просить відмовити повністю в задоволенні позову. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Згідно із ч.1\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 20.04.2017 р. заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова у справі №465/6538/16-ц позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі. 22 червня 2017 року вищевказане заочне рішення скасоване. Судом встановлено, що 29.07.2016 року близько 17:25 грн. год. по вул. Любінська, 44 у м. Львові гр. [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем [NUMBER]. Автомобіль марки «Subaru Forester» д.н.з. [NUMBER] належить позивачеві на праві власності. Автомобіль «Mitsubishi Pajero» д.н.з. [NUMBER] застрахований [PERSON] у ПрАТ АСК «Скарбниця». 18.11.2015 п.ПрАТ СК «Скарбниця» прийнято рішення про відшкодування позивачу матеріальної шкоди в розмірі 9\~789,24 гривень. Виплату було проведено на рахунок ремонтного підприємства ПП Автоцентр «Ера». Відповідно до акту виконаних робіт №36059 від 31 жовтня 2016 року вартість відновлювальних робіт становить 20\~437,11 грн. У рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі "О'Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства", Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі. Згідно зі ст. 22. ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Одним з видів збитків в ст. 22 ЦК України є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обовязково припиняє деліктне зобовязання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Отже, судом встановлено, що різниця між фактичним розміром завданої потерпілому шкоди та розмір страхового відшкодування становить 10647.47 грн. Крім того, позивачем сплачено 53.24 грн. комісії за послуги банку. Згідно із ст.6 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.\~ст. 89 ЦПК України,суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, \~способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства,визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства,\~ суд дійшов висновку, що заявлений позов є підставним та підлягає до задоволення в частині стягнення з [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 10700,71 гривень. Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи, витрати на правову допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відтак, враховуючи наявність договору про надання правової допомоги від 08.11.2016 р., розрахунок витрат на правову допомогу та квитанції від 14.03.2017 р. про сплату такої, суд приходить до висновку, що така підлягає стягненню з відповідача в користь позивача в розмірі 4800 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони, пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved