Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, підставність якого обгрунтувала тим, що 28 квітня 2012 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції, актовий запис № 13. Від шлюбу з відповідачем, 12 квітня 2013 року, народився син [PERSON]. Позивачка вказує, що більше трьох місяців відповідач з ними не проживає, за цей період знайшов іншу жінку, у зв'язку з чим їх спільне прожвання стало неможливим, сім'я фактично розпалась, їх стосунки не підлягають відновленню. Ураховуючи наведене, позивач вважає, що подальше спільне життя із відповідачем буде суперечити її інтересам та інтересам їх дитини, що має істотне значення, тому просила суд їх шлюб із відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу вирішити питання про зміну її прізвища. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності, вирішити питання про зміну прізвища на дошлюбне "Квашук". Відповідач в судове засідання не з'явився, в заяві, яку адресував суду, вказав на визнання позову, не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд розгляд справи здійснювати за його відсутності. Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їй ч.2 ст.158 ЦПК України правами, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 28 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції, Вінницької області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 13 та видано свідоцтво про одруження серія І-АМ № 116105 ( а. с. 5). Від шлюбу, 23 квітня 2013 року, народився син [PERSON] на що вказує свідоцтво про народження серія І-АМ № 252467, видане 28 квітня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції ( а. с. 6) Суд враховує, що сім'я є добровільним союзом двох людей, примушування подружжя до збереження шлюбу є неприпустимим. Судом зясовано, що сторони не проживають спільно більше трьох місяців, між сторонами втрачено почуття любові, поваги та взаємопідтримки, тобто відсутні ознаки сімї, відповідач проживає з іншою жінкою, що ним не заперечувалось, тому суд прийшов до висновку про те, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, відтак збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дитини, що має істотне значення. Також підлягає до задоволення вимога позивача про відновлення її дошлюбного прізвища, оскільки це відповідає положенням ст.113 СК України. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.3, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved