Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Львівської дирекції, [PERSON], в якому просить визнати припиненим Договір поруки 014/0642/82/45928/1, укладений 24 жовтня 2010 року між АТ «[PERSON] банк Аваль» та [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 24 жовтня 2006 р. між АТ «[PERSON] банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/0642/82/45928, відповідно до умов якого Кредитор надав Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 22500,00 дол. США строком по 24 жовтня 2016р. зі сплатою 14% річних. Тоді ж, 24 жовтня 2006р. між АТ «[PERSON] банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір поруки №014/0642/82/45928/1. Відповідно до п. 4.1 Договорів поруки, Сторони договору встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання. Таким чином, сторони Договору поруки не визначили строк його дії і оскільки, у Кредитному договорі визначений строк його дії (строк виконання основного зобов'язання), порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. Кредитор та Позичальник визначили строк дії Кредитного договору - по 24 жовтня 2016р. При цьому, сторони Кредитного договору визначили такий спосіб виконання зобов'язання за ним, як внесення періодичних, у визначених Кредитним договором розмірах та строках, платежів. Водночас, між АТ [PERSON] банк Аваль» та [PERSON] 22 березня 2011р. укладено Додаткову угоду №1, відповідно до умов якої строк погашення кредиту та сплати інших платежів викладений у новій редакції в додатку, який є невід'ємною частиною додаткової угоди. Враховуючи те, що розмір відсотків за користування кредитом, які необхідно сплатити позичальнику при здійсненні чергового платежу розраховується виходячи із залишку заборгованості на день платежу та встановленої Договором відсоткової ставки, загальна сума всіх платежів зі сплати відсотків за користування кредитними коштами після укладення змін до Кредитного договору збільшилась у зв'язку зі збільшенням строку користування кредитними коштами. А тому, у зв'язку із цим збільшився і обсяг відповідальності поручителів за Договорами поруки у порівнянні із первісним, встановленим при укладенні Кредитного договору. Позивач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просить слухати справу у його відсутності. Просить позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «[PERSON] банк Аваль» у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності. Просить відмовити у задоволенні позову на підставі письмових заперечень. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається наступне. 24 жовтня 2006р. між АТ «[PERSON] банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/0642/82/45928, відповідно до умов якого Кредитор надав Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 22500,00 дол. США строком по 24 жовтня 2016р. зі сплатою 14% річних. Тоді ж, 24 жовтня 2006р. між АТ «[PERSON] банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір поруки №014/0642/82/45928/1 /а.с.4-5, 7/. Відповідно до п. 4.1 Договорів поруки, Сторони договору встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання. Таким чином, сторони Договору поруки не визначили строк його дії і. оскільки, у Кредитному договорі визначений строк його дії (строк виконання основного зобов'язання), порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як зазначалось вище, Кредитор та Позичальник визначили строк дії Кредитного договору - по 24 жовтня 2016р. При цьому, сторони Кредитного договору визначили такий спосіб виконання зобов'язання за ним, як внесення періодичних, у визначених Кредитним договором розмірах та строках, платежів. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України). Згідно п.5.5 Кредитного договору Позичальник зобов'язався достроково здійснити повернення кредиту, процентів та інших платежів, що визначені цим Договором у разі невиконання або неналежне виконання Позичальником умов цього договору. Кошти мають бути повернені протягом 30 календарних днів з моменту надіслання Кредитором на адресу Позичальника відповідного листа-повідомлення. Зважаючи на такі положення Кредитного договору та відповідних статей ЦК України, за Кредитором передбачено право в разі порушення Позичальником виконання умов Кредитного договору змінити строки виконання основного зобов'язання, надіславши Позичальнику вимогу. Судом встановлено, що 26 листопада 2013р. АТ «[PERSON] Аваль» на адресу [PERSON] надіслано вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, відповідно до змісту якої та вимог Кредитного договору Позичальник зобов'язана була протягом не більше 60 календарних днів з дати цієї вимоги здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі /а.с.8/. Отже, Кредитором в силу положень_Кредитного договору та змісту вимоги визначено кінцевий строк виконання основного зобов'язання - 27 січня 2014р. (оскільки закінчення строку припав на вихідний день 25 січня 2014р.). Крім цього, судом встановлено, що між АТ [PERSON] банк Аваль» та [PERSON] 22 березня 2011р. укладено Додаткову угоду №1, відповідно до умов якої строк погашення кредиту та сплати інших платежів викладений у новій редакції в додатку, який є невід'ємною частиною додаткової угоди. Враховуючи те, що розмір відсотків за користування кредитом, які необхідно сплатити позичальнику при здійсненні чергового платежу розраховується виходячи із залишку заборгованості на день платежу та встановленої Договором відсоткової ставки, загальна сума всіх платежів зі сплати відсотків за користування кредитними коштами після укладення змін до Кредитного договору збільшилась у зв'язку зі збільшенням строку користування кредитними коштами. Чим збільшився і обсяг відповідальності поручителів за Договорами поруки у порівнянні із первісним, встановленим при укладенні Кредитного договору. Згідно із п. 22 Постанови Пленуму ВВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012р., відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Положеннями статті 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Тобто, виходячи з умов кредитного договору (п.5.5), а також положень Закону, договір поруки слід вважати припиненим із дати визначеній у вимозі 27 січня 2014 року. При вирішенні даного спору суд також враховує рішення Верховного суду України. Так, Верховним судом України у справі №6-53цс14 висловлено правову позицію та розяснено, що регулюючи правовідносини з припинення поруки, у звязку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Таким чином, враховуючи вищенаведене, дотримуючись принципу добросовісності, розумності та справедливості, суд приходить до переконання про підставність та обґрунтованість позову, оскільки, як встановлено в ході розгляду справи, договір поруки від 24 жовтня 2006 року є припиненим, що послідовно та обєктивно підтверджується вищевказаними доказами, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved