Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилалася на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 2009 року. Від спільного життя є одна малолітня дитина: [PERSON], [INFO]. Вказує, що за час спільного проживання через несумісність характерів, різницю у поглядах на життя та часті конфліктні ситуації сімя не склалась. Вважає подальше спільне життя, примирення та збереження сімї неможливим. Фактичні шлюбні відносини з відповідачем позивач не підтримує та спільного господарства з листопада 2014 року, з цього ж часу вони проживають окремо. Зазначила, що малолітня [PERSON] проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вона самостійно не в змозі матеріально утримувати дитину. Також вказувала на те, що відповідач має постійне місце роботи, зокрема, працює в ПАТ «Чернівецький Хлібокомбінат» та отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати, однак добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частини всіх заробітків щомісячно, починаючи з дня предявлення позовної заяви і до повноліття дитини. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Пояснила, що оскільки середньомісячний дохід відповідача є незначним та становить біля 1500 гривень, а тому ? частка його доходу є недостатньою для належного матеріального утримання дитини. Просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх заробітків щомісячно, починаючи з дня предявлення позовної заяви і до повноліття дитини. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини всіх заробітків щомісячно і до повноліття дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між сторонами 29 вересня 2009 року було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.8). Від шлюбу є одна малолітня дитина [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини (а.с.5). Сторони з листопада 2014 року не підтримують шлюбних стосунків, в них окремий бюджет, спільне господарство ними не ведеться. Спірних питань про розподіл майна немає, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Малолітня [PERSON], [INFO] проживає разом із позивачем. Зазначену обставину відповідач не заперечував, а тому суд на підставі ст.61 ЦПК України визнає такою, що не підлягає доказуванню. Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається з дослідженої у судовому засіданні довідки про доходи від 11.02.2016 року, відповідач [PERSON] працює на посаді укладальника в цеху ПАТ «Чернівецький Хлібокомбінат» та отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обовязок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обовязок по утриманню дитини. Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1167 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років 1455 гривень. Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної [PERSON] РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Враховуючи матеріальний стан сторін, те, що у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей немає, а також те, що розмір заробітної плати відповідача є незначним біля 1500 гривень, а тому суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини: [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30% від прожиткового мінімуму щомісячно, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів.

Outcome: approved