Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивачі звернулися\~з позовом\~до [PERSON],\~в якому\~просять суд\~ визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований відповідач, однак з червня 2017 року в ній не проживає, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участі в спільному побуті, при цьому у нього з позивачами немає жодних домовленостей з приводу користування належною ним квартирою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, до канцелярії суду від нього надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, розглянути справу у його відсутність (а.с. 25). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити оскільки в її родині склалося дуже тяжке матеріальне становище, а реєстрації відповідача за адресою їх проживання утворює додаткові необґрунтовані витрати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно шляхом направлення судових повісток, про причини неявки суд не сповістив, заяву про розгляд справи без його участі суду не надав, ані заперечень ані відзиву на позовну заяву від нього не надходило. Суд відповідно до ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність нез'явившихся учасників за наявними доказами справи. За згоди позивача суд ухвалює по справі заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Вислухавши позивача, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та\~[PERSON] є\~подружжям та\~перебувають у\~шлюбі з\~1982\~року,\~ним на\~праві спільної\~сумісної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] з червня 2017 року та по теперішній час в даній квартирі фактично не проживає, що підтверджується довідкою форма № 9 від 31.05.2018 року, виданою керуючим директором ОСББ «Рєпінське» за підписами сусідів позивача (а.с. 10). Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, але більше року в ній не проживає, його речей у даній квартирі немає, однак на нього продовжують нараховуватися комунальні платежі, які позивачі вимушені сплачувати самостійно, участі в поліпшенні стану житлового приміщення за весь час реєстрації відповідача за вказаною адресою останній не брав, позивачі самостійно утримують квартиру в належному стані, здійснюють її поточний ремонт. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, отже ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Той факт, що за адресою квартири, яка належить позивачам, зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для позивачів, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивачі повинні сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користуються фактично. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивачів певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обовязків. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Таким чином, оскільки відповідач фактично в квартирі позивачів не проживає, не здійснює оплату за користування житловим приміщенням і за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла та, враховуючи те, що у позивачів з відповідачем не було ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у вищевказаній квартирі, відповідач вважається таким, що втратив право користування квартирою позивачів. Відповідно до вимог\~ст.\~7\~Закону України\~"Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні" визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органів реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Для зняття відповідачів з реєстрації у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» необхідно отримати рішення суду про позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням. Відповідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. На підставі викладеного,

Outcome: approved