Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку по [ADDRESS] територіальній громаді м .Києва в особі Київської міської ради, привівши її у придатний для використання стан, шляхом звільнення від розміщених на ній будівель та споруд, у тому числі житлового будинку загальною площею 39,9 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 01.02.2016 р. визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 39,9 кв.м. Зазначене рішення на підставі рішення Апеляційного суду м.Києва від 19.01.2017 р. було скасовано та відмовлено [PERSON] у задоволенні позову. В своєму рішенні Апеляційний суд м.Києва посилався на те, що [PERSON] не надано документів, що вони є землекористувачами земельних ділянок, на яких розташовано дане нерухоме майно, а також доказів, що дане майно прийнято в експлуатацію. Однак 05.12.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку під літ.»А», загальною площею 39,9 кв.м. по [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що земельна ділянка, на якій у незаконний спосіб збудовано житловий будинок підлягає поверненню територіальній громаді м.Києва в особі Київської міської ради шляхом звільнення від розміщених на ній будівель та споруд, оскільки будь-яке рішення уповноваженого органу про передачу земельної ділянки по [ADDRESS] у власність або користування не приймалось. Відповідач у визначений судом строк не скористалась своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Представник позивача в ході судового розгляду підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просила його задовольнити, посилаючись на те, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] не була виділена у користування або власність у визначений законом спосіб, а отже підлягає поверненню територіальній громаді м.Києва шляхом її звільнення. Відповідач не з`явилась в судове засідання, про місце і час судового розгляду повідомлялась у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України, шляхом вручення судової повістки за місцем проживання, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням. На підставі ст.280 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача, яка повідомлена належним чином про місце і час судового розгляду. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 01.02.2016 р. у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до [PERSON] про визнання договору інвестування будівництва житлових будинків розірваним та визнання права власності за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 39,9 кв.м. Згідно з рішенням Апеляційного суду м.Києва від 19.01.2017 р. було скасовано рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 01.02.2016 р. та відмовлено [PERSON] у задоволенні позову. Постановою Верховного Суду від 11.02.2019 р. зазначене рішення залишено без змін. Судами встановлено, що рішення Київською міською радою про відведення земельної ділянки по [ADDRESS] не приймалось, що підтверджувалось листом Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 22.07.2016 р. № 057021-14379. В силу положень ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зазначені обставини не спростовані і при розгляді даної справи. Судом встановлено, що 05.12.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку під літ.»А», загальною площею 39,9 кв.м. по [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. До суду звернувся Заступник прокурора м.Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради з позовом про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку шляхом її звільнення від розміщених на ній будівель та споруд у т.ч. житлового будинку. Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф. В. проти Франції» (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява №61517/00, п.27). Водночас є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява №42454/02, п.35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави». Відповідно до ч.1, абз.1 ч.3 та абз.1 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Як встановлено судом Прокуратура м.Києва інформувала Київську міську раду про необхідність вжиття заходів цивільно-правового характеру спрямованих на поновлення прав територіальної громади м.Києва на земельну ділянку по [ADDRESS] в зв`язку із скасуванням рішення Солом`янського районного суду м.Києва (листи від 30.01.2017 р., 22.02.2017 р., однак Київською міською радою будь-яких дій вчинено не було, що свідчить про неналежне здійснення уповноваженим органом покладених на нього повноважень Зазначені обставини є підставою для здійснення прокурором представництва в суді з метою захисту порушеного права територіальної громади м.Києва. Відповідно до ч.3 ст24 та п.6-1 прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», з 01.01.2015 р. у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність або користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". (ст.126 ЗК України). В силу положень ст.12 ЗК України до виключних повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад. Згідно з положеннями ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання регулювання земельних відносин. Судом встановлено, що будь-яке рішення щодо передачу у користування або власність земельної ділянки по [ADDRESS] Київською міською радою не приймалось. На зазначеній земельній ділянці розташований житловий будинок загальною площею 39, 9 кв.м., що належить на праві власності відповідачу у справі. Відповідно до ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Відповідно до ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Оскільки відповідно до рішення Апеляційного суду м.Києва у визнанні права власності за [PERSON] на [ADDRESS] було відмовлено і скасовано рішення Солом`янського районного суду м.Києва на підставі якого було зареєстровано таке право, відповідно зазначений будинок є самочинно збудованим. Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Згідно з ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Враховуючи встановлені судом обставини, зважаючи на те, що будь-яке рішення щодо передачі земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] не приймалось Київською міською радою, житловий будинок, який розташований на ній є самочинним будівництвом, і розміщення його на даній ділянці перешкоджає її власнику розпоряджатись та користуватись нею, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved