Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що за судовим наказом, виданим Центральним районним судом м. Миколаєва від 15.01.2020 року вона сплачує щомісячно аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що вказані обставини суттєво погіршують її майновий стан, оскільки вона має невеликий дохід, на її утриманні знаходиться дочка: [PERSON] , [INFO] . При цьому, донька є хворою, має діагноз дитячий аутизм з порушенням комунікаційної функції мови, є інвалідом до 18 років. Тож, сплата аліментів у повному обсязі ставить її у скрутне матеріальне становище, оскільки вона не в змозі у повному обсязі забезпечувати свою сім`ю. За вказаних обставин, позивач просить стягувати з неї на утримання неповнолітньої доньки аліменти у розмірі 1/6 частки зі всіх видів доходів, але не менше 50 % для дитини відповідного віку. 22.09.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 01.12.2020 року. 20.11.2020 року відповідачем на адресу суду надійшов відзив, в якому [PERSON] просить у задоволенні позовних вимог відмовити, вказавши таке. Наявність обов`язку щодо утримання дітей передбачена СК України та Конституцією України. Однак, [PERSON] не виконує обов`язку по утриманню дитини - та ще й як мати хоче приймати мінімально участь у житті дитини. При цьому, зменшення розміру аліментів на утримання дівчинки, яка живе без матері, має інвалідність не буде сприяти її найкращому забезпеченню. Позивач правом відповіді на відзив до суду не скористалась. Ухвалою від 01.02.2021 року закрито підготовче судове засідання та справа призначена до судового розгляду. Ухвалою суду від 16.03.2021 року у задоволенні заяви [PERSON] про скасування виплати аліментів у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів відмовлено та роз`яснено право на звернення до суду з позовом в загальному порядку. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила про їх задоволення. Відповідач позов не визнав, та вважав, що він не підлягає задоволенню та вважав, що суд не має приймати до уваги наявність у позивача іншої дитини, оскільки це не пов`язано з утриманням онкохворої [PERSON] . Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, заперечень проти позову не надав. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності представника Центрального ДВС. Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, приходить до наступного. [PERSON] та [PERSON] від сумісного проживання мають дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заводського суду від 10.07.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. На примусовому виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 34106331 з виконання виконавчого листа від 21.08.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] , 2008 року народження у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку ( доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.02.2012 року і до повноліття дитини. [PERSON] вступила до шлюбу з [PERSON] , від якого має доньку [PERSON] , [INFO] . 23.03.2018 року Миколаївська міська рада рішенням № 220 визначила місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] 26.11.2019 року Центральним судом м. Миколаєва виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.10.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. За довідкою від 01.03.2021 року № 560, виданою ТОВ «Соляні», [PERSON] зареєстрований та мешкає у квартирі [ADDRESS] разом з донькою, 2008 року народження. За довідкою № 175 від 18.03.2021 року, виданої ДП «Адміністрація морських портів України», заробітна плата [PERSON] складає за 2020 рік 245 798,18 грн., утримано аліментів , податків та інше на суму 99 704,93 грн., та сума фактично отриманої заробітної плати складає 146 093,25 грн. [PERSON] отримує на дитину [PERSON] державну соціальну допомогу, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданого 05.06.2018 року. За даними медичної карти [PERSON] , [INFO] , вбачається, що вона є інвалідом, має захворювання папілярний рак щитоподібної залози 1 стадії, встановлена інвалідність до 18 років. У квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . За довідкою про доходи [PERSON] , виданої Управлінням Національної поліції в м. Миколаєві № 115/28/1-2021 від 22.03.2021 року за січень-лютий 2021року їй нарахована заробітна плата 22 809,92грн., утримані аліменти у розмірі 5 600, 50 грн., та отримано чистий дохід у розмірі 16 867,27 грн. За медичним висновком на дитину № 92 від 06.08.2020 року, [PERSON] , [INFO] є дитиною-інвалідом до 18 років та має захворювання дитячий аутизм з порушенням комунікаційної функції мови соціальної адаптації. Когнітивною недостатністю, та отримує соціальну допомогу. Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Необхідно зауважити, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Будь-які витрати на утримання дітей мають визначатисяза домовленістю між батькамиабоза рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України. Дана правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (частина друга статті 182 СК України). Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Прожиткові мінімуми на 2021 рік для piзних кaтегорій населення встановлюються в Україні Законом "Пpo Дepжавний бюджeт на 2021 рік" зa пoданням Міністерства фінансів. Відповідно доЗакону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», з 01.01.2021р. встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розмірі 2395,00 грн. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліменті матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодексУкраїни передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведені підстави для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України у повному обсязі. Так, належними та допустимими доказами того, що на момент постановлення судового рішення ( наказу) не враховано матеріальний стан позивача, наявність хворої дитини, через що вона не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, тоді як відповідач матеріально більше забезпечений. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначені розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утримуванні дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (Постанова Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 565/2017/19). Враховуючи те, що позивач повинна також утримувати дитину 2014 року народження, яка є інвалідом до 18 років, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст.192 СК України), на думку суду, є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів до розміру 1/6.Враховуючи передбачений законом обов`язок матері утримувати неповнолітніх дітей (2) та те, що дитина народилась [INFO] , суд вважає за можливим зменшити розмір аліментів до 1/6 частини, що відповідає передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а розмір аліментів зменшенню з 1/4 частини до 1/6. На підставі викладеного та

Outcome: approved