Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення часток в праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] З метою оформлення спадщини він та відповідачі звернулися до приватного нотаріуса Калинівського нотаріального округу Вінницької області Варламова Олександра Васильовича, подавши заяву про видачу свідоцтва про прийняття спадщини на підставі ст. 1268 ЦК України. Однак, вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування житлового будинку не має можливості, оскільки у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, так як належний померлому житловий будинок [ADDRESS] не є особистою власністю померлого, а належав колгоспному двору, який припинив своє існування в зв'язку з набранням чинності ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 року. Крім того, необхідно виділити частки членів колгоспного двору, яке належало їм на праві сумісної власності. За вказаних обставин звернувся в суд з даними позовом. Позивач в підготовче засідання не з'явився, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представиник відповідачів [PERSON], [PERSON], кожного закрема, [PERSON], подав заяви про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на будівництво, виданого 21.01.1991 року виконкомом Калинівської міської Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Калинівської міської Ради народних депутатів від 14.01.1991 року №10 був головою житлового будинку [ADDRESS], який належав колгоспному двору. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] З метою оформлення спадщини позивач та відповідачі звернулися до приватного нотаріуса Калинівського нотаріального округу Вінницької області Варламова Олександра Васильовича, подавши заяву про видачу свідоцтва про прийняття спадщини на підставі ст.1268 ЦК України. Однак, вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування житлового будинку не має можливості, оскільки у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, так як належний померлому житловий будинок [ADDRESS] не є особистою власністю померлого, а належав колгоспному двору, який припинив своє існування в зв'язку з набранням чинності ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 року, про що свідчить постанова приватного нотаріуса Калинівського районного нотаріального округу Варламова О.В. №180/02-31 від 04.05.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Так, відповідно до вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК України (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а)право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б)розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке іудо на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Таким чином відповідно до довідки №5188, виданої 30.10.2018 року виконавчим комітетом Калинівської міської ради Вінницької області про те, що згідно свідоцтва про право власності, житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] відносився до суспільної групи колгоспників. Станом на 25 вересня 1992 року склад двору був слідуючий: голова двору - [PERSON], [INFO], який помер [INFO]; дружина - [PERSON], [INFO]; дочка - [PERSON], [INFO]; син - [PERSON], [INFO]. Статтею 563 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка регулювала питання спадкування майна колгоспного двору, встановлено, що у випадку смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила спадкування на загальних підставах. При цьому, відповідно до роз'яснень викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширювалася на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривалася після смерті кожного з його колишніх членів. За таких обставин, розмір частки члена двору слід визначити виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних, у зв'язку з чим [PERSON], на момент смерті належала 1/4 частка, як голові колгоспного двору, [PERSON] - 1/4 частка, як члена колгоспного двору, [PERSON] - 1/4 частка, як члену колгоспного двору та [PERSON] - 1/4 частка, як члену колгоспного двору, як таким, що не втратили права на частку в його майні. З огляду на викладене, [PERSON] на момент смерті належала 1/4 частка житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] На даний час поняття «колгоспний двір» втратило своє правове значення. Але при наявності записів у погосподарських облікових книгах сільської ради або свідоцтвах про право власності про те, що двір відноситься до типу колгоспного, питання про право власності на будинок і господарські будівлі можливо вирішити тільки шляхом ухвалення судового рішення про визнання права власності на будинок, як на об'єкт права власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, [PERSON], є сином померлого [PERSON] та відповідно до ст.ст. 1222, 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги. На підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В свою чергу, ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Крім того, позивач прийняв спадщину у відповідності до вимог ст.1269 ЦК України. Крім позивача, до спадкоємців першої черги відносяться [PERSON] та [PERSON], які були зареєстровані із спадкодавцем на час відкриття спадщини та подали заяви про прийняття спадщини, проте на даний час на спадкове майно не претендують. Згідно роз'яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідачі по справі позовні вимоги визнають, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене та за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає за можливе позов задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved