Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому просить встановити факт спільного проживання однією сімєю із громадянкою [PERSON] та визнати за ним право користування кімнатою № 33 жилою площею 18,6 кв. м по вулиці Вячеслава Чорновола будинок № 1 б в м. Кропивницькому. Позов мотивує тим, що більше десяти років проживав у фактичних шлюбних відносинах як член сімї із [PERSON], яка на законних підставах тривалий час проживала в гуртожитку і 06 травня 2016 року померла. 07 липня 2016 року Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Кіровоградської міської ради на вказану адресу надіслало лист № 845 про звільнення ним вказаного вище приміщення в строк до 31 липня 2016 року. Вважає вказану вимогу незаконною, так як згідно ч.4 п. 41 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого [PERSON] Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208, яке діяло на момент заселення в спірну кімнату, з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено членів сім'ї померлого працівника, якому було надано жилу площу в гуртожитку. Доказами спільного проживання зі [PERSON] як члена її сім»ї вказує факт її поховання ним, що підтверджується свідоцтвом про поховання та протоколом замовлених послуг. Вказує, що змушений звернутись в суд за захистом своїх прав, оскільки іншим способом визнати право проживання в гуртожитку неможливо, а тому посилаючись на вимоги діючого законодавства просить задовольнити позов. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини, що в ньому викладені та просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на заперечення надані в порядку ст. ст. 27, 128 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується і сторонами не оспорюється, що відповідно до ордеру на жиле приміщення у гуртожитку № 179 від 07 лютого 2014 року , виданого на імя [PERSON] на підставі рішення ВМР від 27.12.2011 року № 1234, їй надана кімната № 33 жилою площею 18,6 кв. м, по вулиці Вячеслава Чорновола будинок № 1 б в м. Кропивницькому. Спірна кімната № 33 знаходиться в гуртожитку, який переданий до комунальної власності територіальної громади міста Кіровограда. 06 травня 2016 року [PERSON], з якою позивач проживав у фактичних шлюбних відносинах більше десяти років, в тому числі як член сім»ї в кімнаті № 33 по вулиці Вячеслава Чорновола, будинок № 1 б в м. Кропивницькому, померла. 07 липня 2016 року Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Кіровоградської міської ради на вказану адресу надіслало лист на ім»я позивача № 845 про звільнення вказаного вище приміщення в строк до 31 липня 2016 року. Представник відповідач не заперечує факт проживання позивача в кімнаті № 33 жилою площею 18,6 кв. м по вулиці Вячеслава Чорновола будинок № 1 б в м. Кропивницькому, де до дня смерті, 06.05.2016 року проживала на законних підставах і [PERSON] В силу статі 47 Конституції України, статей 9, 71, 72 та глави 4 ЖК України, Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 3 червня 1986 р. N 208, кожному громадянинові гарантовано право на житло, яке знаходиться в його законному володінні та користуванні, в тому числі і право користування житловою площею в гуртожитках. Відповідно до названих статей Конституції та ЖК України громадянин може вимагати визнання його права володіння та користування житлом, в тому числі і через суд. Зазначене у повній мірі стосується і проживання в гуртожитках. Відповідно до ст. 127 ЖК УРСР, п. 2 Примірного положення гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК УРСР, ч. 1 п. 10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку. Пунктом 17 Примірного положення передбачено, що вселення громадянами, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, інших членів сім'ї, крім своїх неповнолітніх дітей, в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадянина, які проживають разом з ним. Право користування жилим приміщенням у гуртожитку такого члена сім'ї (або колишнього члена сім'ї) є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку виданий спеціальний ордер для проживання на період її роботи. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно ч.4 п. 41 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого [PERSON] Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208, яке діяло на момент заселення в спірну кімнату, з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено членів сім'ї померлого працівника, якому було надано жилу площу в гуртожитку. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом Оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач вселявся до гуртожитку не самоправно, а з волі законного користувача, [PERSON], яка проживала в гуртожитку на підставі повторно наданого та оформленого відповідачем ордеру, судом не встановлено будь яких порушень зі сторони позивача при вселенні в кімнату гуртожитку, так як не встановлено порушень при вселенні користувача [PERSON]. Посилання представника відповідача в запереченнях на позов про те, що відповідач має право вимагати повернення кімнати, якщо особа, яка проживала в цій кімнаті померла, або вибула на інше постійне місце помешкання не може бути прийняте судом до уваги, оскільки суперечить "Примірному положенню про гуртожитки" та Главі 4-1 ЖК України. Таким чином, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, норми чинного законодавства, а саме статтями 71, 72 ЖК України, статтею 405 ЦК України, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача, так як ним не заявлялась вимога про стягнення судового збору з відповідача на його користь.

Outcome: approved