Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав стосовно дитини - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 09.10.2010 року перебувала в шлюбі з відповідачем. В період шлюбу у них народилась дочка [PERSON]. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 02.07.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Фактично шлюбні стосунки між ними було припинено з грудня 2011 року. З цього часу відповідач життям дочки не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже майже 4 роки, дитина не пам'ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки один раз його бачила в алкогольному стані. Враховуючи те, що відповідач не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача та їх дитини, з боку позивача не створювались перешкоди у спілкуванні з ним дитини та прийманні участі у вихованні, що свідчить про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом та враховуючи інтереси дитини, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивач позов підтримала за викладеними в ньому обставинами і просила про його задоволення. Відповідач в судовому засіданні 26.03.2015 року позовні вимоги визнав, про що надав заяву. Третя особа в судове засідання не з'явилась, надіслали заяву про те, що не заперечують проти задоволення позову та підтримують висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його доньки [PERSON]. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення позивача, відповідача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні було встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 09.10.2010 року, який рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 02.07.2012 року було розірвано. (а.с.7, 8). В період шлюбу у сторін [INFO] року народилась донька [PERSON]. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17.07.2012 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 23.05.2012 року до досягнення дитиною повноліття. Станом на 11.02.2015 року в період з 01.08.2014 року по 01.02.2015 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 32 000 грн. (а.с.12). Відповідно до довідки, наданої відділом Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві за №2129/17 від 11.02.2015 року, позивач не отримувала аліменти від відповідача в період з 01.08.2014 року по 31.01.2015 року. Прокуратурою Деснянського району м. Києва позивачу надано відповідь від 16.05.2014 року, що в проваджені СВ Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12013110030014994 від 29.10.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України щодо ухилення від сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] Відповідно до довідки ЖБК «Шовковик-10» №623 від 17.02.2015 року дитина сторін зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але фактично проживає з матерю за адресою [ADDRESS]. Відповідно до довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №721 Деснянського району міста Києва від 17.12.2014 року за №35, [PERSON] відвідує дошкільний заклад з 02.09.2013 року по теперішній час, дитину приводить і забирає з дитячого садка мама, [PERSON], яка приділяє належну увагу розвитку і вихованню дитини; дитина завжди охайна і доглянута. Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації враховуючи інтереси дитини надала висновок від 29.12.2014 року №102/03/31-9720 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дочки - [PERSON], [INFO], на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини. Також у висновку зазначено, що згідно довідки Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві від 03.03.2014 року проведеним слідством було встановлено, що з 30.07.2012 року до теперішнього часу відповідач на підставі виконавчого листа злісно ухиляється від сплати аліментів. Батько свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виховання та навчання дочки, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров'ям, не утримує матеріально. Стаття 150 СК України визначає обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, відповідно до положень якої батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо виховання дітей батьки можуть бути притягненні до відповідальності, в тому числі до позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 №3 встановлено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зазначено, що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. У принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому знаходиться відповідальність за освіту і навчання дитини; ця відповідальність знаходиться насамперед на її батьках ( принцип 7). З огляду на зазначене та на з'ясовані обставини в судовому засіданні, суд, вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків та нехтує ними, а саме не піклується про дітину, не бере участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні, не виявляє батьківської турботи та уваги, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з донькою, тому є підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved