Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2-285 від 02.04.2012 року після смерті свого батька [PERSON] .. В вищезазначеному будинку зостався зареєстрованим відповідач [PERSON] , якого вона не знає, не перебуває у жодних родинних стосунках. Відповідач ніколи не проживав за місцем своєї реєстрації, не сплачує комунальні послуги, не веде з нею спільного побуту, в будинку немає його особистих речей. Реєстрація відповідача порушує її права як власника будинку. Добровільно відповідач знятися з реєстрації не бажає з причини відсутності по місту реєстрації. Просила суд визнати відповідача такими, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] в судовому засідання підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позові, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі, у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи належним чином в судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ухвалою суду від 02.10.2019р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву. \~ \~ \~ \~У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надав. \~ \~ \~ \~Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу [PERSON] за місцем реєстрації, не вручено адресату та повернуто на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя за закінченням терміну зберігання. У зв`язку із чим 11.11.2019 р.,10.12.2020 було розміщено оголошення на сайті Судової влади України про розгляд справи. В судове засідання про яке відповідач повідомлений належним чином в порядку ст. 128, 129 ЦПК України не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] надали свідчення, якими підтвердили, що відповідач ніколи не мешкав за адресом: [ADDRESS] . Суд, вислухавши позивача, свідків, приймаючи до уваги позицію позивача, ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-281 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , належить будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.2012 р., після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний №32966569 (а.с. 6,7). Згідно інформації відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 30.09.2019 р. №089-29.02-02306 у спірному будинку зареєстровано [PERSON] , з 06.05.2006р. (а.с. 11). Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] . Так свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її донькою. Донька спірний будинок успадкувала після смерті батька. Відповідача було зареєстровано у будинку ще батьками її померлого чоловіка, які на даний час вже також померлі. Ні донька, ні вона ніколи не бачили за місцем реєстрації відповідача, в будинку взагалі немає ніяких речей, оскільки там ніхто не мешкає, відключені комунікації. З 2012 року, як донька стала власником будинку вони туди навідуються та в будинку принаймні з того часу ніхто не мешкає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його сусідкою по [ADDRESS] . Він бував неодноразово у будинку [ADDRESS] разом із [PERSON] допомагав їй перевозити речі. Протягом 3 років він не бачив нікого хто би мешкав у вказаному будинку. В будинку взагалі відсутні меблі, та комунікації, немає опалення. Будь-яких особистий речей в будинку також не мається. Таким чином судом встановлено, що відповідач не мешкає в спірному будинку з 2012 року без поважних причини. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання\~ відповідача в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на те, що позивач є власником будинку, тому він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його нерухомим майном жилим будинком. Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 Цивільного кодексу України. Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Права власника жилого будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Саме така позиція викладена в п.3 інформаційного листа ВССУ від 28.01.2013р. №24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав". За ст..405 ч.1 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст..156 ч.1 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. \~ \~ \~ \~За ч.4 цієї статті до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина їх діти та батьки. Членами сім`ї власника будинку (квартири) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку (квартири) і ведуть з ним спільне господарство. \~ \~ \~ \~Згідно п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи або смерті власника. З огляду на наведене, виходячи з того, що [PERSON] було зареєстровано у будинку [ADDRESS] з дозволу колишнього власника цього будинку право власності якого припинилося у зв`язку із смертю, а його реєстрація перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні нею на власний розсуд, тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved