Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони з 01.12.2012 року, перебувають у шлюбі. Однак, подружні стосунки між сторонами припинено, у зв"язку з різними характерами та поглядами на життя і відсутності з боку відповідача, порозуміння до позивача. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. А тому позивач вимушена звернутися до суду, оскільки подальше збереження сім»ї неможливе та суперечить її інтересам У судове засідання від імені позивача надано суду письмову заяву від 06.02.2014 року, в якій вона прохає розірвати шлюб між нею і відповідачем та слухати справу без її участі, ненадаючи строк для примирення. У разі неявки відповідача, вона дає свою згоду, на ухвалення заочного рішення по справі, порядок постановлення якого, їй відомий. Відповідач в судове засідання не з"явився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином за адресою, наданою на запит суду в порядку ст.122 ЦПК УКраїни - [ADDRESS]. Про причини своєї неявки суду не повідомив і не заявив жодного клопотання та не подав заперечення на позов, як йому було запропоновано судом в ухвалі про відкриття провадження по справі. Згідно до положення ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 01 грудня 2012 року, перебувають у шлюбі, який був зареєстрований Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що зроблений відповідний актовий запис за №724 (а.с.№3). Згідно відомостей за позовною заявою (а.с.№2-3), від даного шлюбу подружжя дітей не має. Згідно даної позовної заяви, судом вбачається, що сторони, за час спільного проживання, створити міцної сім'ї, не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились, спільне господарство не ведуть і проживають за різними адресами у різних населенних пунктах (а.с.№8,12). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. За даними, викладеними у позовній заяві, вбачається, що між сторонами немає спору про розподіл сумісно нажитого майна, якщо шлюб буде розірвано. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з них. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору. У позовній заяві позивачем заявлено про не стягнення на її користь з відповідача судового збору, тому суд, питання про судовий збір, вирішує відповідно до ст.11 ЦПК України

Outcome: approved