Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що вона у лютому 2016 року передала у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 13000, 00 грн., які остання зобов`язалася повернути протягом чотирьох місяців, перераховуючи кошти на картку «ПриватБанку» рівними частинами з 01.03.2016 р. по 31.07.2016 р. Однак, [PERSON] у вказаний період грошові кошти не повернула. 20.02.2019 р., на підтвердження свого зобов`язання, надала позивачу розписку (договір позики) щодо отримання нею грошової суми в розмірі 13 000 грн. Однак, незважаючи на прийняті на себе зобов`язання, станом на 30.07.2019 р. відповідач [PERSON] грошові кошти не повернула, тому [PERSON] звернулася з вказаним позовом до суду. Оскільки, відповідач, маючи прострочене зобов`язання по поверненню позивачу коштів, не виконує його, позивач просить стягнути суму основного боргу за договором позики у розмірі 13000 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1170,00 грн., та сплачений судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., а всього стягнути з відповідача 14938,40 грн.. Ухвалою від 20.08.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, справу призначено до розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. В попередніх судових засіданнях пояснила, що розписка про отримання грошових коштів відповідачем була складена 20.02.2019 р. на підтвердження отримання грошових коштів відповідачем у березні 2016 року, оскільки по день складання розписки грошові кошти останньою не були повернуті, а факт їх отримання [PERSON] не спростовує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час судового розгляду була повідомлена у встановленому законом порядку. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики шляхом складання розписки, за яким позивач [PERSON] передала відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 13000,00 грн., які відповідач зобов`язалася повернути протягом 4 місяців в період з 01.03.2016 р. по 31.07.2016 р., шляхом перерахування коштів на картку «ПриватБанку» або за допомогою грошового переказу /а.с.8/. Факт отримання грошових коштів відповідачем [PERSON] згідно договору позики суд вважає встановленим, оскільки [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики в письмовій формі. Ці обставини підтверджується наданою позивачем оригіналом розписки про отримання грошових коштів відповідачем із зобов`язанням їх повернення в строк до 31.07.2016 року. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого2016 року у справі № 6-50цс16. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому, наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб`єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб`єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст. ст. 1046 - 1048 ЦК України. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. За змістом ч.1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON] борг позивачу не повернула, про що свідчить наявність оригіналу розписки у позивача та відсутність розписки про одержання позивачем виконання відповідачкою зобов`язання частково або в повному обсязі. Враховуючи той факт, що відповідачем не виконані зобов`язання згідно договору позики, оформленого у вигляді розписки, позивач [PERSON] має право на отримання від відповідача трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачем не спростовано доказів позивача та не повернуто кошти у визначений договором строк, свої зобов`язання не виконала, чим порушила права позивача, які підлягають захисту в судовому порядку, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договорами позики є законними та обґрунтованими, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а саме: стягнути з [PERSON] заборгованості, яка складається з: заборгованість за договором позики у сумі 13000,00 грн.; 3 % річних від суми заборгованості у сумі 1170,00 грн., на загальну суму - 14170,00 грн. Згідно положень ст.141 ЦПК України, суд відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягує з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір за подання даного позову до суду в розмірі 768,40 грн. Відповідно до ст. ст.15,16,526,625,1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, та

Outcome: approved