Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , якому належала земельна ділянка, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, площею 2,9199 га, кадастровий номер: 4823983800:02:000:0423. Посилаючись на те, що належним чином прийняв спадщину після смерті батька, проте в органах нотаріату йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після його смерті, так як відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно, позивач просив про задоволення позовних вимог. На підготовче засідання сторони не з`явилися. Позивача надіслав до суду письмову заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі, позов підтримав в повному обсязі. Від відповідача до суду надійшло клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності, позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 22 вересня 2020 року. Згідно довідки Берізківської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області №702 від 25 вересня 2020 року останнім постійним місцем проживання [PERSON] було [ADDRESS] , на день його смерті з ним постійно проживав його син [PERSON] .. Відповідно до даних архівної копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-МК №004500, виданого Кривоозерською райдержадміністрацією Миколаївської області 21 січня 2003 року; витягу з Державного земельного кадастру №НВ-4810425042020 від 20 жовтня 2020 року [PERSON] належала земельна ділянка, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, площею 2,9199 га, кадастровий номер: 4823983800:02:000:0423. Заповітом, посвідченим Фесько Л.В., секретарем виконавчого комітету Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 29 липня 2002 року, зареєстрованим в реєстрі за №98, [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати заповів [PERSON] .. Вказаний заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі за №44458959 та він є чинним на день смерті спадкодавця. Згідно даних копії спадкової справи №138/2020, зареєстрованої Кривоозерською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , який помер [INFO] його спадкоємець за заповітом - [PERSON] в установлений законом шестимісячний строк не прийняв, питання про продовження цього строку не ставив. Спадкоємцем за законом першої черги на вказане спадкове майно є позивач як син спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Луканівською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області 01 жовтня 1979 року. Позивач прийняв спадщину після смерті батька, в порядку визначеному ч.3 ст.1268 ЦК України. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В оформленні спадкових прав на земельну ділянку у нотаріальному порядку позивачу відмовлено, так як відсутній оригінал правовстановлюючого документа на майно. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Відповідно до положень ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно з положеннями ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. У відповідності до нормативних положень статей 1216, 1218, 1222, 1268 Цивільного кодексу України право власності спадкодавця на нерухоме майно переходить до його спадкоємців, яким є позивач. Згідно положень ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, держава, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем за законом, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини, в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких він є. Враховуючи досліджені обставини справи, з урахуванням норм європейського законодавства, суд приходить до висновку у необхідності задоволення позову в повному обсязі, оскільки таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved