Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) розміром 0,85 га, який знаходиться на території Зарічненської сільської ради Жидачівскього району Львівської області, який належав згідно сертифікату на право власності на землю (середню земельну частку) серія [NUMBER], згідно розпорядження №230 голови РДА від 14 квітня 1997 року її батьку [PERSON], який помер [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. Батько працював в колгоспі, а тому отримав сертифікат на право приватної власності на земельну ділянку (середню земельну ділянку), без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, площею 0,85 га. За життя батько заповіту не склав. Тому, окрім неї, іншими спадкоємцями за законом після смерті її батька є: її мати - [PERSON]. Проте, остання відмовилась від належної їй частки у спадщині на її користь. Відтак, вона як єдина спадкоємиця після смерті батька, звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріус відмовив у цьому з підстави відсутності в неї правовстановлюючих документів на майно, яке вона має намір успадкувати. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просять їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка, [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Проте, подала до суду заяву, якою просить справу слухати за її відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Від своєї частки у спадковому майні відмовляється на користь позивачки. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування земельної ділянки має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER] від 15 квітня 1997 року, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] на підставі розпорядження голови РДА №230 від 14 квітня 1997 року передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,85 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території Зарічненської сільської ради. Землю передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства/а.с. 7/. Відповідно до витягу №31-1309-0.2-5300/2-16, виданого відділом Дергеокадастру у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 30 листопада 2016 року, сертифікат на право на середню земельну частку (пай) виданий [PERSON], зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів по Зарічненській сільській раді за №68, площею 0,85 умовних кадастрових гектарів. Така перебуває у колективній власності ССП «Свіча» і її вартість становить 9130,57 грн. /а.с. 8/. З долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть, вбачається що [PERSON] помер [INFO] року, у віці 68 років, про що 28 травня 1999 року зроблено відповідний запис №24 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с.12/. Згідно із вимогами ч.1 ст.524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Судом встановлено, що [PERSON], який помер [INFO] року за життя не зробив особистого розпорядження своїм майном, тобто не склав заповіту. Відповідно до приписів ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що сторони по справі: [PERSON] до [PERSON] є дочкою та дружиною відповідно, [PERSON], який помер [INFO] року, що підтверджується долученими до матеріалів справи копією свідоцтва про народження [NUMBER] та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] /а.с. 3,9/. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР в редакції 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. З наявної в матеріалах справи довідки №962 від 01.12.2016 р., вбачається, що [PERSON], який помер [INFO] року, до моменту свої смерті проживав разом з дружиною, донькою (сторони по справі) та членами її сім'ї в [ADDRESS] /а.с. 6/. За змістом ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Так, як вбачається з долученої до матеріалів справи заяви відповідачки [PERSON], посвідченої секретарем Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області та зареєстрованої в реєстрі за №97, остання відмовилася від належної їй за законом частки в спадщині, після смерті [PERSON] на користь доньки померлого [PERSON]./а.с. 28/. Відтак позивачка є такою, що прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], як така, що постійно проживала разом із ним, фактично спадщину прийняла, а відтак вступила у володіння та управління спадковим майном, так як після його смерті продовжує користуватися спадковими земельними ділянками, їх обробляє. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року№ 7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із відповіді приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Львівської області Посацької А.О. №110/02-31? [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] року [PERSON], у зв'язку з відсутності в неї правовстановлюючих документів на майно, яке вона має намір успадкувати /а.с. 4/. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спадкове майном, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачка позовні вимоги визнала, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved