Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, що залишилась після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Позов позивач обґрунтовує тим, що 12 листопада 1999 року, на випадок своєї смерті, [PERSON] зробила заповітне розпорядження, яким заповідала все своє майно, що розташоване на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. До складу спадвової маси увійшла земельна ділянка, площею 3,4833 га, яка розташована на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Позивач спадщину прийняла, подавши відповідну заяву до Липовецької державної нотаріальної контори. Однак в оформленні спадщини на земельну ділянку державний нотаріус їй відмовив, так як втрачений оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку. В судове засідання представник позивачки [PERSON] не з'явився, проте надав суду заяву, в якій позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив суд розглянути справу без його участі. Відповідач - сільський голова Нападівської сільської ради Липовецького району в судове засідання також не з'явився, однак направив в адресу суду заяву про визнання позовних вимог, не заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, просив розгляд справи проводити без його участі. У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює розгляд в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши усі зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що 12 листопада 1999 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за № 69, згідно з яким спадкодавець заповідав все своє майно, яке розташоване на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області - [PERSON] (а.с.5). По відомостях виконкому Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області даний заповіт не змінено та не відмінено. [INFO] [PERSON] померла, в підтвердження чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ( а.с. 4). Відповідно до матеріалів Спадкової справи, яка була витребувана судом встановлено, що своїм правом на спадкування скористалась [PERSON], подавши нотаріусу заяву за місцем відкриття спадщини, будучи спадкоємцем за заповітом. В силу ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За матеріалами спадкової справи інших спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині не встановлено. Постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 08 вересня 2016 року № 02-31/680 позивачці відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка розташована на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, в зв'язку з тим, що заявником нотаріусу не було представлено правовстановлюючого документу на зазначене майно (а.с. 9). Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В постанові №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" Пленум Верховного Суду України, висловив наступну правову позицію, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналізуючи здобуті у справі докази судом з'ясовано, що спадкодавець за життя розпорядився належним йому майном, позивач спадщину прийняла у визначений законодавцем спосіб та порядок, інші спадкоємці, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині відсутні. Як убачається зі змісту оголошення розміщеного в газеті «Липолвецькі вісті» від 02.09.2016 року за №65, Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий 15 травня 2003 року, на ім'я [PERSON] втрачено, його слід вважати недійсним. Факт належності майна спадкодавцеві підтверджується копією Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 15 травня 2003 року, на підставі рішення 14 сесії 23 скликання Нападівської сільської ради н.д. від 06.03.2001 року, архівна копія якого надана суду. Державний акт був зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 491, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.7). Згідно з нормами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Крім цього відповідач позов визнав. На підставі ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі глави 84, ст.ст. 1218, 1223, 1225, 1234, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved