Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять визнати дійсним договір купівлі-продажу № 754, укладений 28.10.1998 між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як продавцями та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як покупцями, про придбання квартири [ADDRESS] , посвідчений Товарно-сировинною біржею «Власність» за реєстровим № 754. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що в жовтні 1998 р. вони здійснили пошук 3-х кімнатної квартири [ADDRESS] , яка знаходилась в задовільному стані, та влаштовувала вартість вказаної квартири. Після досягнення домовленості, Позивачами був укладений Договір куплі-продажу №754 від 28.10.1998 р. з продавцями [PERSON] , [PERSON] , та їх дітьми [PERSON] , [PERSON] , який був посвідчений Товарно-сировинною біржою «Власність», за реєстровим № 754. Розрахунок здійснили, згідно домовленості, на суму 25000 грн., що складало по курсу Національного Банку України 7000 доларів США, згідно п.З Договору. Вказана угода та право власності Позивачів на кв. [ADDRESS] , було зареєстровано в КП «Мелітопольське МБТІ», за реєстровим №465 від 13.11.1998 р, що підтверджується долученою угодою. Також, при введені Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Позивачами здійснено державну реєстрацію, в установленому порядку, що підтверджується копією Витягу №81351.45 від 19.08.2013 р. Вказана квартира належить Позивачам на підставі приватної спільної сумісної власності. В лютому 2019 р. Позивачі виявили бажання вказану квартиру внести в банківську іпотеку, з метою отримання банківського кредиту. Але в Мелітопольській приватній нотаріальній конторі повідомили, що з врахуванням відсутності нотаріального посвідчення Договір куплі-продажу №754 від 28.10.1998 р. який був посвідчений Товарно-сировинною біржою «Власність», за реєстровим №754. та зареєстрований в КП «Мелітопольське МБТІ». при укладанні якого брали участь неповнолітні діти, є недійсним. Та порадили звернутись до суду з позовом про визнання його дійсним. Вони (позивачі) 21 рік мешкаємо в своїй квартирі, але змушені за захистом своїх прав звертатись до Мелітопольського міськрайонного суду, за місцем знаходження майна. В момент виїзду, зі слів відповідачів, їм відомо по те, що вони мали виїхати за межі нашої держави. Тому останнє місце мешкання відповідачів це їх адреса. Теперішня їх адреса не відома. Станом на 28.10.1998 р., діяла редакція ЦК Україйи (в редакції 1963 р.), та ст.15 Закону України «Про товарну біржу», яка передбачала перелік укладених угод біржами, які не підлягали обов`язковому нотаріальному посвідченню. Тобто на момент придбання квартири, по зареєстрованому Договору Товарно-сировинною біржою «Власність» право власності Позивачів було зареєстровано КП «Мелітопольське МБТІ», за реєстровим № 465 від 13.11.1998. На той час угода відповідала діючим нормам цивільного законодавства. Станом на час придбання квартири, право власності наступало не з моменту підписання Договору куплі-продажу сторонами, а з моменту його реєстрації у відповідних компетентних органах (КП «Мелітопольське МБТІ» з 13.11.1998 р.), що здійснено належним чином. Правовідносини між сторонами виникли до набрання Цивільним Кодексом України 2004 року чинності і не мають продовжуваного характеру, та відповідно до ст.12 Закону України "Про власність", діючого на момент укладення договору куплі-продажу, позивачі, набули право власності на майно. Ухвалами суду від 06.05.2019 та 21.05.2019 залучено до участі у справі в якості відповідача Мелітопольську міську раду Запорізької області, виключено з кола відповідачів [PERSON] . У судове засідання сторони не з`явилися. Від представника позивача [PERSON] [PERSON] , інших позивачів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надійшли заяви, в яких просять розглядати справу за їх відсутності, на задоволенні позову наполягають, у випадку неявки відповідачів не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі по справі, про час, місце і дату судового засідання були повідомлені належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності від них не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за їх відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідачем [PERSON] у судовому засіданні 15 квітня 2019 року заперечень на позовну заяву не було надано. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотання представника позивача про слухання справи за його відсутності та в зв`язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено наступне. Відповідно до копії договору купівлі-продажу № 754, 28.10.1998 між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як продавцями та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як покупцями, було укладено угоду про придбання квартири [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений 28.10.1998 Товарно-сировинною біржею «Власність» за реєстровим № 754 /а.с. 10/. Таким чином, сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов договору про передачу права власності. Позивачами здійснено державну реєстрацію квартири [ADDRESS] в установленому порядку, що підтверджується копією Витягу №81351.45 від 19.08.2013 /а.с. 11/. Враховуючи, що вказаний вище договір був укладений до 01.10.2004, дані цивільні правовідносини регламентуються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час укладення договору. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР, Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, станом на час придбання квартири, право власності наступало не з моменту підписання Договору куплі-продажу сторонами, а з моменту його реєстрації у відповідних компетентних органах що було здійснено належним чином, а саме у КП «Мелітопольське МБТІ» 13.11.1998 р за реєстрованим № 465. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частиною третьою\~статті третьої\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» речові\~права на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяження,\~що виникли\~до 1\~січня 2013\~року,\~визнаються дійсними\~за наявності\~однієї з\~таких умов: 1)\~реєстрація таких\~прав була\~проведена відповідно\~до законодавства,\~що діяло\~на момент\~їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Оскільки договір нотаріально не посвідчено, позивачі позбавлені можливості реалізувати своє право власності на належну їм квартиру і розпорядитися нею. У зв`язку з тим, що на даний час нотаріально посвідчити угоду неможливо, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивачів шляхом задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved