Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з тим, що вказане приміщення не належить йому на праві власності, власниками якого є [PERSON], та оскільки відповідач не проживає у вказаній квартирі з 2010 року, визначив собі інше місце проживання, яке позивачу не відоме. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Тому суд вважає можливим слухати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належно, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних та доказів та ухвалити заочне рішення, оскільки проти такого вирішення справи позивач не заперечує Представник третьої особи - Подільського РВ ГУ ДМС України в м. Києві, в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, 28.04.2001 р. між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис 236 (а.с. 15). Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 11.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], позивач набула у власність квартиру, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно довідки форми № 3 від 16.07.2014 р. № 195 виданої ТОВ «Перший український експертний центр» у вищезазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 14). Тобто відповідача зареєструвала як чоловіка після реєстрації шлюбу 16.01.2009 р. З договору про поділ майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя від 29.04.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], вбачається, що [PERSON] та [PERSON] маючи намір врегулювати майнові права та обов'язки подружжя, як в шлюбі, так і на випадок розлучення узгодили, що набута під час шлюбу квартира [ADDRESS], вважається особистою приватною власності позивача. Відповідач не заперечує проти будь-якого розпорядження позивачем вищевказаною квартирою, за ціну і на умовах на її розсуд (а.с. 5). Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09.08.2010 року шлюб, між позивачем та відповідачем, розірвано (а.с. 6). В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у квартирі з 2010 року. Факт не проживання [PERSON] також підтверджується актом перевірки на предмет проживання (не проживання) в квартирі [ADDRESS], затвердженого ТОВ «Перший український експертний центр» (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, з вищевикладеного вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Аналізуючи зазначене, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у квартирі без поважних причин понад один рік, а саме з 2010 р., проте по теперішній час зареєстрований у вказаному житловому приміщенні, позивач є власником даної квартири і сплачує кошти за житлово-комунальні послуги за відповідача, чим порушуються її права, суд вважає, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судового збору у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved