Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду зі своїм вищезгаданим позовом. В позові вказує, що 02.09.2010 року померла його мати [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на 1\\2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Цюрупи, 11, що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від спадкодавця [PERSON], якому належало спадкове майно на підставі договору на право забудови. 06.01.2011 року позивач подав заяву про прийняття спадщини за законом до Пятої Запорізької державної нот контори. Позивач вказує, що на час відкриття спадщини він проживав разом із спадкодавцем, отже вважається таким, що фактично прийняв спадщину. На підставі викладеного позивач просить суд визнати за ним право власності на 1\\2 частину житлового будинку № 11 по вул. Цюрупи (натепер [PERSON]) у м. Запоріжжі в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача наполіг на позові за вищевказаними підставами, а представник відповідача у судове засідання не явився, проте надав письмові пояснення, за якими зазначив, що право власності може бути визнано у судовому порядку при наявності правовстановлюючого документа. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом установлено, що 2 вересня 2010 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої та свідоцтвом про народження позивача. За життя [PERSON] мала у власності 1\\2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Цюрупи, № 3 (натепер вул. Віктора Духовченка, 10), що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 11.05.1960 року державним нотаріусом 1-ї Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстр. № 3/5699. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст.\~331\~ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст.\~3\~Закону України від 1 липня 2004 року\~"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст.\~3\~зазначеного\~Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. У встановлений законом строк позивач звернувся до Пятої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщинивід 02.09.2010 року. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а часом відкриття спадщини є день смерті або день з якого вона оголошується померлою. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Отже, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матеріа, оскільки вищезазначене спадкове майно позивач прийняв за законом згідно зі ст. 1261 та ст. 1269 ЦК України, подавши заяву про прийняття спадщини. Позивач заяву про відмову у прийнятті спадщини відповідно до ч. 4 ст. 1273 ЦК України не подавав. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво на право на спадщину. Однак позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину\~ звязку із тим, що право власності на спадщину належно підтверджено не було. В якості доказів набуття спадкодавцем права власності на спірне нерухоме майно сторона позивача послалася на свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 11.05.1960 року, копія якого наявна у матеріалах цивільної справи, його оригінал було надано спеціалістом ТОВ «ЗМБТІ» у судовому засіданні разом з матеріалами інвентарної справи на спірний житловий будинок, розташований натепер за адресою: м. Запоріжжя, вул. Віктора Духовченка, 11 (стара адреса: м. Запоріжжя, вул. Цюрупи, № 3 (квартал 84, місце 10). За положеннями ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. При цьому суд у судовому засіданні пересвідчився у відповідності копії правовстановлюючого документа (свідоцтва про право на спадщину за законом) його оригіналу. Отже, ну думку суду, в силу положень ст. 64 ЦПК України, назване вище свідоцтво від 11.05.1960 року є належним та допустимим письмовим доказом правовстановлюючим документом спадкодавця на спірний житловий будинок. Окрім позивача інших спадкоємців, які прийняли спадщину, судом не встановлено. Вказане достовірно підтверджено матеріалами спадкової справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved