Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовував тим, що [INFO] померла його матір - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на дві земельні ділянки загальною площею 1,354 га для ведення особистого селянського господарства, що належали померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 20.09.2002. Як спадкоємець за законом першої черги він прийняв цю спадщину шляхом звернення до приватного нотаріуса, отримав свідоцтво про право на спадщину на окреме спадкове майно - земельну ділянку площею 0,4273 га у відповідності до державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 20.09.2002, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,9264 у відповідності до цього ж державного акту йому було відмовлено в зв'язку з розбіжностями в місці знаходженні земельної ділянки, зазначеному у державному акті на землю та витязі з Державного земельного кадастру. Посилаючись на вказане, просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на зазначену земельну ділянку, поклавши на нього судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій просив справу слухати в його відсутність, позов підтримав. Відповідач в судове засідання також не з'явився, надав на адресу суду письмову заяву, в якій позов визнав та справу просив слухати без його участі. Про правові наслідки визнання позову обізнаний. Третя особа в судове засідання також не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність, у вирішенні спору покладалася на розсуд суду. За змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами ч. 1 ст. 1225 цього ж Кодексу право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на матеріали справи, [INFO] в м. Путивль Сумської області померла [PERSON], матір позивача (а.с. 6, 8). На підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 20.09.2002 померлій належала земельна ділянка загальною площею 1,354 га для ведення особистого селянського господарства, яка складається з двох земельних ділянок площею 0, 427 га та 0,926 га (а.с. 7). На земельну ділянку площею 0,4273 га у відповідності до державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 20.09.2002 позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, однак листом від 07.03.2017 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,9264 га у відповідності до цього ж державного акту нотаріусом йому відмовлено в зв'язку з розбіжностями в її місцезнаходженні, зазначеному у державному акті на землю та витязі з Державного земельного кадастру (а.с. 13-14). З вище вказаного державного акту вбачається, що зазначена земельна ділянка знаходиться на території Бобинської сільської ради Путивльського району. Водночас, згідно із витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за спадкодавцем рахується земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства (сіножаті) (кадастровий [NUMBER]) площею 0,9264 га, розташована на території Октябрської сільської ради Путивльського району Сумської області (а.с. 9-11). Пунктами 9-10 розділу VII Закону "Про Державний земельний кадастр" визначено, що державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки до 01.01.2013 року. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 15 цього ж Закону до Державного земельного кадастру включаються відомості про земельні ділянки, зокрема місце її розташування та опис меж. В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд дійшов висновку, що таке визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів інших осіб, що є підставою для задоволення позову. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved