Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем зареєстрували шлюб 28.08.2013 року, дітей від подружнього життя у них немає. Повідомила, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, байдужість до життя та проблем кожного, відсутність сімейного вогнища, з квітня 2014 року з відповідачем спільно не проживають, спільне господарство не ведуть, крім того вона має стосунки з іншим чоловіком. Позивач звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, на задоволенні її позову про розірвання шлюбу наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заперечення проти позову не подав. Враховуючи викладене, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення), відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України. Згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Сторони зареєстрували шлюб 28.08.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сніжнянського міського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис № 183), що стверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER]. Відповідно до ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння, байдужість до життя та проблем кожного, відсутність сімейного вогнища, роздільне проживання з квітня 2014 року та наявність у сторін інших особистих стосунків. Судом сторонам не надавався строк на примирення. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи що позивач не заявляла вимогу про відновлення дошлюбного прізвища, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище "[PERSON]".

Outcome: approved