Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Білгород-Дністровської районної ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею та просить суд: зобов'язати відповідачку усунути перешкоди у спілкуванні позивача з сином [PERSON], [INFO]; визначити такі способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини: систематичні побачення с сином [PERSON] у кожну неділю тижня та в день народження сина з 09.00 год до 11.30 год. Позивач у судове засідання надав письмову заяву, відповідно до якої свої позовні вимоги підтримує, просить позов розглядати у його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, згідно письмової заяви наданої до суду, позовні вимоги позивача визнала, заперечень немає, просить справу розглянути без її участі. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, причина неявки суду не відома. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ч. 4 ст. 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з грудня 2012 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. На теперішній час, позивач проживає окремо за адресою: пров.Новий, 3, с.Сухолужьє, Білгород-Дністровський район, Одеська область, разом зі своїми батьками. Малолітній син [PERSON] проживає разом з матір'ю за адресою: вул. Першотравнева,107, с.Сухолужьє, Білгород-Дністровський район, Одеська область. В своїй позовній заяві позивач вказує, що протягом останніх двох місяців не спілкується зі своїм сином у зв'язку із тим, що відповідачка усіляким чином здійснює перешкоди у їх спілкуванні: не відповідає на телефонні дзвінки, не відчиняє двері за місцем свого проживання з дитиною, не надає позивачу дозволу на спілкування з сином. Відповідачка проти наведених позивачем обставин не заперечувала, а отже не заперечувала і проти того, що своїми діями чинить перешкоди у спілкуванні позивача із сином [PERSON]. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Ст.ст. 11,15 ЗУ "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. З огляду на викладене та зважаючи на визнання відповідачкою позововних вимог позивача, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову та вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved