Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з зазначеною позовною заявою, в якій просив визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS], а також усунути перешкоди в користуванні даною квартирою, шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку Дніпропетровським районним відділом головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог у позовній заяві зазначено, що йому на підставі договору дарування, посвідченому 8 червня 1993 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусевою Л.В., належить квартира за [ADDRESS]. В 2000 році в дану квартиру він вселив відповідача, з якою знаходився в фактичних шлюбних відносинах. В листопаді 2011 року вони з [PERSON] припинили спільне проживання, тобто припинили сімейні стосунки та більше їх не поновляли. Відповідач забрала все належне йому майно та висилилась квартири, обіцяючи, що в невдовзі вирішить питання про зняття її з реєстрації за його адресою. Весь цей час відповідач в зазначеній квартирі не проживає, в квартирі відсутні речі, які належать відповідачу. Але до теперішнього часу відповідач не знялась з реєстраційного обліку, а тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а у ст. 321 ЦК України, зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Також, статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування належить квартира [ADDRESS], що підтверджується відповідно копією договору (а.с. 10-11). Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому, порядку( ст. 72 Житлового кодексу України). Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника втрачають право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач - [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS], що підтверджується актом КП «ЖЄК-1» від 10 квітня 2014 року (а.с. 9). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до органу реєстрації, зняття з реєстрації може бути здійснено за зверненням іншої особи та на підставі доручення, посвідченого в установленому порядку. Згідно до ст. 16 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - місце проживання особи, яка на день набрання чинності цим законом підтверджувалося пропискою, вважається зареєстрованим. Аналогічний порядок зняття з реєстраційного обліку передбачений п. 14 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затверджений постановою КМ України № 35 від 16 січня 2003 року № 35. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved