Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про усунення перешкод у здійсненні ним права користування кімнатою [ADDRESS], шляхом виселення з кімнати [NUMBER] [PERSON] без надання іншого житлового приміщення, вселення його в кімнату [ADDRESS] Свої вимоги мотивує тим, що з 14.12.1981 року до 04.02.2002 року він працював у ВАТ «Львівська автобаза №1», та з 16.12.1981 року був поселений в гуртожиток за адресою: [ADDRESS]. Оскільки він пропрацював 21 рік на підприємстві постійно проживав у гуртожитку, був зареєстрований за місцем проживання з 09.10.1985 року, а тому вважає, що має право на постійне проживання в цьому гуртожитку. Однак, зазначив, що останнім часом, у зв'язку із скрутним матеріальним становищем, був змушений періодично їздити на заробітки в іншу країну, цим скористалися теперішні власники гуртожитку, і коли у 2003 році він повернулися із чергових заробітків, виявив у кімнаті [NUMBER], де він раніше проживав іншого мешканця. Між ним та адміністрацією гуртожитку відбувся конфлікт, його намагалися фізично виселити з гуртожитку в ході чого йому було заподіяно тілесні ушкодження. Згодом він дізнався, що його неправомірно виключили із списків мешканців гуртожитку. Оскільки на даний час в його кімнаті поселена [PERSON] з трьома малолітніми дітьми, а тому з етичних міркувань просить поселити його в кімнату [NUMBER], де є вільне місце проживає [PERSON] Просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач [PERSON], його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні вище наведеним. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в останнє судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином будучи присутнім у минулих судових засіданнях, подав заяву про завершення розгляду справи у його відсутності, у вирішенні спору покладається на рішення суду. А тому суд вважає за можливе завершувати розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] та його представника. Інші відповідачі ТзОВ «Бізнес Центр Олеко», [PERSON] в судове засідання не з'явилися, явку своїх представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили, а тому суд вважає, що справу слід розглянути у їх відсутності. Заслухавши пояснення позивача, його представника, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд позов задовольняє частково з таких підстав. Як вбачається із трудової книжки (а.с.8-10) та довідки ТДВ «Львівська автобаза №1» (а.с.30), [PERSON] працював на ВАТ «Львівська автобаза №1» з 14.02.1981 року на підставі наказу №49-к по 04.02.2002 року, коли був звільнений на підставі наказу від 04.02.2002 року №6-к, та проживав в гуртожитку підприємства [ADDRESS] Крім цього, як вбачається із довідки коменданта гуртожитку (а.с.11) [PERSON] дійсно проживає і прописаний у гуртожитку за адресою: [ADDRESS], та займає одне ліжко-місце з 16.12.1981 року. Згідно з довідкою Личаківського РВ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 10.07.2013 року (а.с.12) місце проживання [PERSON], [INFO], починаючи з 09.10.1985 року і по даний час зареєстроване за адресою: [ADDRESS]. Ці ж обставини підтверджуються відповідними відмітками у паспорті громадянина України [PERSON] (а.с.6). Як встановлено в судовому засіданні, і дані обставини підтверджуються змістом рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16.07.2008 року у іншій справі №2-1830/08, відповідно до договору купівлі-продажу від 20.07.2006 року, укладеного між ТОВ «Бізнес-центр Олеко» та [PERSON], власником гуртожитку [ADDRESS] на даний час являється відповідач [PERSON] Позивач обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що власником гуртожитку його неправомірно було позбавлено права на проживання в гуртожитку [ADDRESS], без його згоди виселено із займаної ним кімнати та на даний час створюються перешкоди для доступу у приміщення гуртожитку. Положеннями статті 47 Конституції України, серед основних конституційних принципів, що забезпечують дотримання прав і свобод людини, Держава гарантує, що кожен має право на житло, і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Крім цього, у статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року", закріплене право кожного на повагу до свого житла. З даними положеннями Конституції та норм міжнародного права кореспондується норма викладена у ч.4 ст. 311 ЦК України, яка регламентує, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Так, відповідно до ч.3 ст. 132 ЖК України передбачено, що осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Статтею 125 ЖК України зокрема визначено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. Таким чином, з наведеного випливає, що позивач пропрацювавши на підприємстві ВАТ «Львівська автобаза №1» більше 10 років, та будучи поселений на законних підставах у гуртожиток підприємства, де згодом було зареєстроване його місце проживання, набув право користування житлом у цьому гуртожитку на постійній основі, і без його згоди не може бути звідти виселений без надання іншого рівноцінного житла. В той же час, як визнав у судовому засіданні 14.11.2013 року, в ході обговорення клопотання про забезпечення доказів, представник відповідача [PERSON] - [PERSON], дійсно на даний час позивач в гуртожитку не проживає. Можливості проживання у ньому був позбавлений внаслідок самовільного переобладнання частиною мешканців приміщень гуртожитку шляхом об'єднання декількох кімнат. При цьому вказав, що власник гуртожитку не має заперечень щодо проживання позивача у ньому, однак в силу відсутності доступу до частини приміщень гуртожитку, не може в добровільному порядку вселити його. Оскільки судом встановлено, що на даний час позивач неправомірно позбавлений житла у гуртожитку [ADDRESS], своєї згоди на виселення із гуртожитку він не давав, і власником гуртожитку йому не було запропоновано інше житло, а відтак право позивача на житло повинно бути поновлене шляхом вселення у кімнату гуртожитку [ADDRESS] А тому в цій частині позов слід задоволити. Позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні кімнатою [NUMBER] гуртожитку та вселення позивача саме у цю кімнату суд вважає безпідставними, оскільки за позивачем закріплено право на проживання у гуртожитку, а не у конкретній кімнаті. Власник гуртожитку має право змінювати місце проживання мешканців у межах кімнат гуртожитку без їх згоди, при цьому таке не являється порушенням права позивача на житло. Крім цього, жодних доказів того, що саме цю кімнату займає відповідач [PERSON] і чинить перешкоди у проживанні позивачу суду не надано. А тому в задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю. Судові витрати по справі слід покласти на власника гуртожитку [ADDRESS] - відповідача [PERSON]

Outcome: approved