Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з січня 2014 року, тому просив задовольнити позов, визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Кравченко В.О. від 19.01.2016р., реєстровий № 133, квартира [ADDRESS] належить позивачу - [PERSON] З 31 березня 2006 року відповідач зареєстрований у належній йому квартирі, але фактично не проживає в ній з січня 2014 року, забрав усі свої речі та виїхав. Позивач у судове засідання не з'явився, позов підтримав, просив справу розглядати у його відсутність, про що надав відповідну заяву. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток, про причину неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача , який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повім лені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача cуд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача законі, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до копії договору дарування квартири від 19.01.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Кравченко В.О. від 19.01.2016р., реєстровий № 133, квартира [ADDRESS] належить позивачу - [PERSON] (а.с.10). Згідно довідки від 07.08.2017 р., наданої центром надання адміністративних послуг, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - спів-чолов., [PERSON] - син та [PERSON] - син. Відповідно до довідки КП «ЛЖЕК №3» [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2014 року по теперішній час (а.с.11). За даними адресно-довідкового підрозділу УДМСУ у Луганській області від 25.08.2017 р., [PERSON], [INFO], зареєстрований у [ADDRESS] з 31.03.2006 року (а.с.15). Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі без поважної причини, спроб вселитися до неї не робив, ніхто не перешкоджав проживанню або вселенню його до спірної квартири. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Частиною 1 статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають та за таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved