Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання за ним права власності на Ѕ квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю. На обґрунтування вимог позову зазначив, що він є спадкоємцем після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач зі своєю матір`ю за її життя у 1993 році переїхав жити за адресою: [ADDRESS] , де вони почали проживати постійно разом з [PERSON] та [PERSON] . Останні були у похилому віці, потребували догляду, мати позивача надавала їм медичну допомогу, сплачувала комунальні платежі, готувала їжу. 15.06.2000 року [PERSON] склала заповіт, за яким заповіла матері позивача [PERSON] Ѕ частини квартири за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. [PERSON] , будучи рідною сестрою померлої, проживаючи разом з нею, фактично прийняла спадщину після смерті сестри, проте не оформила свої спадкові права. [INFO] померла [PERSON] [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої позивач в установленому законом порядку прийняв спадщину на Ѕ квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . На момент подання зазначеної позовної заяви позивач проживає у спірній квартирі з 22 серпня 2006 року, сплачує комунальні платежі, підтримує в придатному для проживання стані, зареєстрований у ній. Враховуючи, що позивач добросовісно, відкрито і безперервно володіє чужим майном, просив, задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.11.2020 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, на позовних вимогах наполягав, просив задовольнити позов у повному обсязі. Представника відповідача, не погоджуючись з позовом, надав суду відзив, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. Позивач зазначає, що з 1993 року проживав в оспорюваному житлі з матір`ю, [PERSON] та [PERSON] , тобто знав про належність майна вказаним особам. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Тому, на думку відповідача, позивач вибрав невірних спосіб захисту своїх прав. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Повно та всебічно проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 01.03.1993 року Державного підприємства з ремонту та експлуатації жилого фонду «Жилищник», квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м.Маріуполя Донецької області 29.11.2004 року, [PERSON] померла [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Приморської райадміністрації м.Маріуполя 26.1061.2000 року, [PERSON] померла [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області 24.05.2019 року, [PERSON] померла [INFO] . За заповітом АВМ №135485, складеним 15 червня 2000 року, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Васильченко Н.В., [PERSON] заповіла Ѕ квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.12.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Турченко Т.П., [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , спадкове майно складається з Ѕ квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського бюро технічної інвентаризації №10661584 від 17.05.2006 року, [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності є власником Ѕ квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.10.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Матвєєвою Н.В., [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , спадкове майно складається з Ѕ частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №58090003 від 29.10.2019 року [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину. Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб КСН «Морський» від 15.01.2020 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до квитанцій ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» по особовому рахунку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] сплачувались комунальні платежі за зазначеною адресою. Відповідно до квитанцій ТОВ «АЗОВГАЗ» по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] сплачувались комунальні платежі за зазначеною адресою у період з жовтня 2019 року по січень 2020 року. Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства визначеного цим кодексом. Відповідно до ч.4\~ст.41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до\~ст.47 Конституції України, встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний\~громадянин матиме змогу побудувати\~житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до положень ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», - при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК України). Відповідно до пункту 14 Постанови ВССУ виходячи зі змісту частини першої ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Оцінюючи встановлені у справі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні суд вважає доведеним, що вказане володіння є добросовісним, відповідно до ч.1\~ст.344 ЦК України\~та можливе\~набуття зазначених\~приміщень у\~власність за\~давністю володіння\~відповідно до\~правил,\~встановлених\~ статтею 344 ЦК України. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16\~ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Судом встановлено, що спірне майно є законним об`єктом володіння, відкритість, безперервність володіння позивача чужим майном понад 10 років. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо недобросовісності володіння зазначеним майном з 1993 року та обізнаність позивача щодо володільців житла, оскільки позивач посилається на добросовісне володіння безхазяйною річчю з 22 серпня 2006 року, тобто вже після смерті володільців квартири. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивачем доведено факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном протягом більше 10 років, і ніхто не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи\~інтереси\~інших осіб. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на Ѕ квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved