Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд скасувати арешт нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , який був накладений на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 20169 року (справа №640/15745/16), та внесений державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Федоренко А.І., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 32002280 від 24 жовтня 2016 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в провадженні Київського ВП ГУНП в Харківській області знаходилось кримінальне провадження № 42016221080000253 від 28 вересня 2016 року за ч.2 ст.190 КК України. Досудовим розслідуванням було встановлено, що в період часу з 12 березня 2013 року невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою, розташованою за адресою [ADDRESS] . Під час досудового слідства 12 жовтня 2016 року біла винесена ухвала слідчим суддею Київського районного суду м.Харкова по справі № 640/15745/16, якою було задоволено клопотання ст. слідчого Київського ВП ГУНП в Харківській області підполковника поліції Садової Н.О. про арешт майна та накладений арешт на нерухоме майно, а саме: на квартиру [ADDRESS] . Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16 травня 2019 року по справі № 644/7597/18 (рішення набрало законної сили 05 вересня 2019 року) позивачу повернуто у власність квартиру. Постановою Київського відділу поліції слідчого відділення в Харківській області Головного управління Національної поліції в Харківській області від 15 жовтня 2019 року кримінального провадження, внесене до ЄРДР за № 42016221080000253 від 28 вересня 2016 року за фактом шахрайства за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Проте в постанові зазначено, що рішення згідно вимог ч.3 ст.174 КПК України про скасування арешту не приймалось. В зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 29 жовтня 2019 року вказана цивільна справа передана до Фрунзенського районного суду м.Харкова для розгляду за підсудністю. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.12.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання у справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Харківській області, у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. 23 грудня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ГУНП в Харківській області - Крюкової О.О., яка діє на підставі довіреності, з проханням прийняти законне та обґрунтоване рішення. Представник третьої особи Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.02 січня 2020 року до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи - Гупал Н.О., яка діє на підставі довіреності проханням розглянути справи за відсутності представника у відповідності до норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положеньч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані учасниками судового розгляду докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна по суб`єкту № 185880428 від 23.10.2019 р. квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, серії та номер : 8-13-317589-Ц2 виданого 04 січня 2013 року. На підставі ухвали суду, серія та номер: 640/15745/16-к, виданої 12 жовтня 2016 року Київським районним судом, внесена до реєстру обтяжень інформація про арешт вказаного нерухомого майна. (а.с.10). Постановою про закриття кримінального провадження від 15 жовтня 2019 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 4201622108000253 від 28 вересня 2016 року за фактом шахрайства за ознаками складу злочину, передбачено ч.2 ст.190 КК України (а.с.8). Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 12 жовтня 2016 року по справі № 640/15745/16-к задоволено клопотання старшого слідчого Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області підполковника поліції Садової Н.О. по кримінальному провадженню № 42016221080000253 від 28.09.2016 року та накладено арешт на квартиру позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. За частиною 2 статті 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для скасування реєстрації обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як вбачається з ст.\~2\~Закону України\~"Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень"\~від 01.07.2004\~року №\~1952-ІУ (далі-Закон), державною реєстрацією є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~24\~Закону наявність зареєстрованих обтяжень на нерухоме майно є підставою для відмови у реєстрації права власності на нерухоме майно. Пунктом 4.1. Положення про Єдиний реєстр заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна, який затверджено наказом міністерства юстиції України № 31/5 від 9 червня 1999 року, визначено, що підставами для внесення у Базовий реєстр відомостей про зняття заборон та арештів на відчуження об`єктів нерухомого майна, є повідомлення та заяви органів та осіб, за ініціативою яких були накладені відповідні заборони та арешти, а також органів, які згідно з чинним законодавством мають право зняти заборони та арешти на використання майна. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Відповідно ч.3 ст.174 КПК України прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Тобто, наявність арешту на майно за минуванням правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. На підставі викладеного,

Outcome: approved