Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади с.Старовишневецьке в особі Старовишневецької сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] року в с. Старовишневецьке Синельниківського району Дніпропетровської області помер її чоловік - [PERSON]. Факт укладання шлюбу з ним 03 травня 1957 року підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Під час подружнього життя ними було збудовано будинок [ADDRESS] загальною площею 47,2 кв.м, який був побудований в 1969 році на підставі свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, дозволу № 80 від 19 квітня 1967 року на будівництво та акту про закінчення будівництва та воду в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 27 грудня 1969 року, виданих на ім'я її чоловіка. Таким чином, житловий будинок є нашим спільним сумісним майном, а відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю в редакції станом на 1969 рік (рік вводу в експлуатацію будинку) частки майна є рівними. Таким чином, вона та її чоловік - [PERSON] є спільним співвласниками житлового будинку [ADDRESS] Однак ні вона, ні її чоловік за час свого життя не зверталися для отримання свідоцтва про право власності на будинок, оскільки вважали, що мають всі необхідні документи на нього. Окрім неї, як дружини померлого, інших спадкоємців цієї спадщин не має. У встановлені чинним законодавством строки вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою державного нотаріуса другої Синельниківської державної нотаріальної контори від 01 квітня 2015 року №02-31/357 їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва на підставі того, що нею нотаріусу не було надано документів, підтверджуючих право власності на житловий будинок за померлим [PERSON] Оскільки в позасудовому порядку не можуть бути захищені її права як спадкоємця, то вона змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Оскільки, вона, як дружина померлого, з 1981 року була зареєстрована разом з померлим за адресою: [ADDRESS] що підтверджується довідкою Старовишневецької сільської ради Синельниківського району від 12 травня 2015 року № 306 та відомостями, містяться в її паспорті, то вона прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. На ім'я її чоловіка буди видані документи, а саме: свідоцтво на забудову в сільських населених пунктах Української РСР, дозвіл № 80 на будівництво житлового будинку, Акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 27 грудня 1969 року, то вважає, що її чоловік мав на день своєї смерті право власності на вказаний будинок, а вона є співвласницею цього будинку. Однак, ні вона, ні її чоловік за життя не зверталися за оформленням відповідного свідоцтва, що також підтверджується довідкою Старовишневецької сільської ради Синельниківського району від 22 травня 2015 року № 340. Проте, довідкою Старовишневецької сільської ради Синельниківського району від 22 травня 2015 року № 339 підтверджується факт того, що згідно обліку погосподарських книг сільської ради, житловий будинок по [ADDRESS] належав [PERSON], [INFO], тобто її чоловіку. Таким чином, вважає, що право власності померлого [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі в 1969 році. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину, що нею і було здійснено. Однак вона отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки за час свого життя її чоловік отримав свідоцтво на забудову в сільських населених пунктах Української РСР, дозвіл № 80 на будівництво житлового будинку, а також був складений Акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 27 грудня 1969 року та план забудови садиби і в 1988 році був складений технічний паспорт на зазначений будинок, а довідкою Старовишневецької сільської ради Синельниківського району від 22 травня 2015 року № 339 підтверджується факт того, що згідно обліку погосподарських книг сільської ради, житловий будинок по [ADDRESS] належав [PERSON], [INFO], тобто її чоловіку, і вважає, що її чоловік мав на день своєї смерті право власності на вказаний будинок. Просить визнати за нею - [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], [INFO]. Позивач до початку відкритого судового засідання надав суду заяви якою просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач до початку відкритого судового засідання надав суду заяву якою просить суд справу розглянути без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.09.2014 року [PERSON] помер [INFO] року. Факт шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 03.05.1957 року. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.04.2015 року № 02-31/357 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті [INFO] року [PERSON] у зв'язку з тим, що не надано документів, підтверджуючих право власності на житловий будинок за померлим. Згідно свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР [PERSON] надано земельну ділянку під забудову житлового будинку площею 0.15 га земель колгоспу «Росія» в с.Старовишневецьке, що також підтверджується дозволом № 80 виконкому Синельниківської районної Ради народних депутатів від 19.04.1967 року. Відповідно Акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 27.12.1969 року [PERSON] введено в експлуатацію житловий будинок в с.Старовишневецьке. Згідно довідок Старовишневецької сільської ради від 10.03.2015 року № 161 та № 306 від 12.05.2015 року, № 307 від 12.05.2015 року [PERSON] дійсно на момент смерті [INFO] року проживав за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю дружиною [PERSON] та заповіту не складав. Відповідно довідок Старовишневецької сільської ради від 22.05.2015 року № 339, від 22.05.2015 року № 340 згідно по господарських книг сільської ради 2011-2015 року, житловий будинок по [ADDRESS] належав померлому [PERSON] та в сільську раду останній за отриманням свідоцтва про право власності на даний будинок не звертався. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу спадкоємців за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, суд дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, як законно обґрунтовані та підтверджені документально. На підставі викладеного,

Outcome: approved