Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач звернувя до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], в якому посилається на ті обставини, що йому належить на праві приватної власності вищевказана квартира, у якій окрім нього значаться зареєстрованою відповідач по справі, яка не проживає у даній квартирі понад один рік, але значиться зареєстрованою. У зв'язку з наведеним просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.10.2018 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. 29.11.2018 року винесено ухвалу про заочний розгляд даної справи. Відповідач, належно повідомлений про час і місце судового засідання, до суду не з'явився, свого представника не направив, причини неявки суду, не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, про що постановлено ухвалу, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва [NUMBER] про право власності на житло від 29.09.1973 року належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до довідки про склад сімї №1559 від 30.08.2016 року, виданої директором ПП «ВЖЦ» АРІАДНА» вбачається, що у вказаній квартирі значиться зареєстрованою відповідач по справі. Відповідно до акту про не проживання від 20.09.2018 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] значаться зареєстрованими позивач та відповідач по справі, яка зареєстрована за адресою, але не проживає. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно доЗакону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником майна, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним їй майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже в зв'язку з задоволення позову та оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", з відповідача на користь держави підлягають стягненню 704,80 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved