Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів. Посилалася на те, що вони перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.10.2014 року їх шлюбу було розірвано. Від спільного життя у них є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначила, що відповідач офіційно працює та має регулярний дохід, добровільно допомоги на утримання дітей не надає, домовленості про сплату аліментів між ними не було досягнуто. Також вказувала на те, що діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, відповідач їх вихованням не займається. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від його доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до повноліття дітей. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Пояснила, що відповідач в даний час матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, вона працює, однак її доходу недостатньо для належного матеріального забезпечення дітей. Просила позов задовольнити. Відповідач позов визнав. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у зазначеному позивачем розмірі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.10.2014 року їх шлюб було розірвано (а.с.7). Від шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.3-4). Сторони на даний час розлучені, неповнолітні діти проживають разом з матір'ю. Зазначені обставини відповідач не заперечував. [PERSON] записаний як батько в свідоцтвах про народження дітей, запис про батьківство не оспорював. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із пояснень відповідача видно, що він постійно працює та має щомісячний заробіток. Ця обставина підтверджена, дослідженою в судовому засіданні довідкою про доходи №1 від 12.03.2015 року, з якої вбачається, що [PERSON] має постійне місце роботи, а саме працює на посаді охоронника приватного підприємства «Альянс К» та щомісячно отримує заробітну плату /а.с.5/. Суд враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 СК України обов'язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і відповідно до цієї норми на позивачці також лежить обов'язок по утриманню дитини. Як вбачається з довідки від 17.03.2015 року, позивач [PERSON] працює прибиральницею у приватного підприємця, її доходи незначні (а.с.6). Згідно ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ч.3 ст.183 Сімейного кодексу України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1032 гривні, на дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень. Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дичини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організації Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи матеріальний стан сторін, те, що у відповідача інших неповнолітніх дітей немає, враховуючи інтереси дітей, суд вважає, що позов слід задовольнити: стягнути із відповідача аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів.

Outcome: approved