Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про надання дозволу на в'їзд дитини до непідконтрольної території України та за межі України без згоди батька та виготовлення документу для тимчасового виїзду, і доводи мотивує тим, що вона, [PERSON], перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 04.10.2003 року по 29.06.2011 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Тельманівського районного суду від 29.0б.2011 року. Вона має неповнолітню доньку - [PERSON] [INFO], яка проживає зі нею за адресою: [ADDRESS]. Позивач матеріально утримує та піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Шлюбні відносини з відповідачем скінчилися у 2009 році, участі у вихованні та догляді за дитинною він не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає - довідка № 1369 від 27.04.2018 року. Вже тривалий час місцезнаходження [PERSON] їй не відоме, раніше він мешкав у м. Маріуполь, одружився, потім поїхав до Росії, але вона вже тривалий час не може його розшукати. На даний момент в неї немає змоги звернутися до відповідача за дозволом на вивезення дитини за межі України. Дитина позивач хвора, їй потрібне лікування. Діагноз дитини - дисметаболічна кардиопатія, дискинезія жовчовідних шляхів (виписка із медичної карти амбулаторного хворого від 13.03.2018 року, довідка № 978 від 29.05.2018 року). У даний час потрібно виїхати на непідконтрольну територію у м. Донецьк для консультації з дитячим кардіологом у дитячу клінічну обласну лікарню. Поїздки у м. Донецьк на лікування відповідають правам дитини, однак неможливі без дозволу батька дитини. На час військового конфлікту такої можливості дитина позбавлена. Дозвіл батька отримати неможливо у зв'язку з відсутністю будь-яких сосунків. Єдиною надією на відновлення прав її доньки є рішення суду, тому вона звернулася з даним позовом до суду. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягала, не заперечувала проти заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до вимог чинного законодавства, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки, про причини неявки суд не проінформував. Представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування Андріївської селищної ради Волноваського району Донецької області подав клопотання про розгляд справи у їх відсутність, проти заявлених вимог не заперечують, тому суд, причину неявки відповідача вважає неповажною і вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін з постановленням заочного рішення що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд установив наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 263 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що в період з 04.10.2003 року по 29.06.2011 рік, позивач і відповідач проживали однією сім'єю у шлюбі. В період шлюбу народилася донька [PERSON], [INFO] року. З матеріалів справи вбачається, що на теперішній час, позивач отримати дозвіл батька дитини не має можливості, у зв'язку із тим, що вона з ним не підтримує жодних стосунків. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України". Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державною кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягай 16-річного віку, здійснюються тише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягай 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягай 16-річного віху, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримані я та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того І НИХ, З ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно із пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом №222ог від 14 квітня 2017 року в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57. Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов'язаний отримати паспорт громадянина України. Згідно із частинами 1 і 3 статті 151 Сімейного Кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини. Позивач просить надати дозвіл на в'їзд дитини до непідконтрольної території України та за межі України без згоди батька та виготовлення документу для тимчасового виїзду, для виїзду на тимчасово непідконтрольну територію України з метою поїздки у м. Донецьк на лікування, оскільки дитина хворіє, у її супроводі без згоди та супроводу батька - відповідача у справі, строком на п'ять років. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно з ч. 2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Про те, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], вбачається з копії свідоцтва серії [NUMBER] про народження, де в графі батьки вказано: батько - [PERSON], мати - [PERSON], зроблено актовий запис №4, місце реєстрації Андріївська селищна рада Тельманівського району Донецької області. Із наявної у матеріалах справи копії рішення Тельманівського районного суду Донецької області від 29.06.2011 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Із наявної у матеріалах довідки №978 від 29.01.2018 року вбачається, що вона видана [PERSON], [INFO], в тому, що вона за станом здоров'я потребує в консультації дитячого кардіолога обласної лікарні. Аналіз наведених та досліджених доказів дає суду підстави визнати, що позов позивача підлягає задоволенню, оскільки з наданих доказів вбачається, що малолітня донька - [PERSON] мешкає з матір'ю. Батько дитини [PERSON] з позивачем стосунків не підтримує, що позбавляє можливості позивача отримати від відповідача добровільної згоди щодо надання дозволу на в'їзд дитини до непідконтрольної території України та за межі України та виготовлення документу для тимчасового виїзду строком на п'ять років від дня набрання рішенням суду законної сили у супроводі матері без згоди та супроводу батька, як таких, що ґрунтуються на законі та узгоджуються із батьківськими правами та обов'язками, покладеними на позивача як на матір. Вирішуючи питання щодо надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документу для виїзду дитини до непідконтрольної території України та за межі України без згоди батька, з метою консультації з дитячим кардіологом у дитячу клінічну обласну лікарню, суд враховує ті обставини, що задля інтересів дитини, поліпшення її розвитку та стану здоров'я, в силу вимог діючого законодавства є необхідним оформлення неповнолітній дитині документа, оскільки остання не може бути позбавлена такої можливості. Також, надаючи право на тимчасовий виїзд дитини до непідконтрольної території України та за межі України на підставі рішення суду, для забезпечення реалізації даного права позивачем одночасно слід надати дозвіл на виготовлення проїзного документу без згоди батька. На підставі викладеного та

Outcome: approved