Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого народилась дочка [PERSON] ,[INFO]. Рішенням суду від 04.01.2017 шлюб між сторонами було розірвано, а дочку залишено на виховання матері. Відповідач не приймає участі у вихованні дочки, не цікавиться її здоров»ям, культурним розвитком , не бере участі у її лікуванні. Дочка часто хворіє простудними захворюваннями, а тому потребує оздоровлення. Зазначає, що раніше зверталася до відповідача з приводу надання дозволу на виїзд дитини, однак отримала необґрунтовану відмову і на даний час відповідач безпідставно відмовляє у наданні дозволу. Також відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров»я дитини, так як відмовляється надати дозвіл на виїзд у її супроводі їх дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, а тому просить суд надати їй дозвіл на виїзд за кордон дочки без згоди та супроводу батька до країн Шенгенської угоди ,Республіки Туреччина та Арабської Республіки Єгипет на короткострокові , періодичні поїздки у період з 01 січня 2018 року по 01 січня 2019 року з метою оздоровлення. Судові витрати стягнути з відповідача. 17.05.2018 року позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить суд надати дозвіл [PERSON] на виїзд дочки [PERSON],[INFO], за межі державного кордону України у країни Польща та Єгипет на обстеження , лікування , оздоровлення без дозволу (без згоди) та супроводу батька дитини - [PERSON] , [INFO] на строк 2 місяці 15 днів з 15 червня 2018 року по 30 серпня 2018 року . Витрати по справі віднести за рахунок відповідача. Позивач та її представник , адвокат [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили задоволити,в обґрунтування позивач навела доводи аналогічні викладеним у заяві. Додатково повідомила, що бажає поїхати із дочкою за межі України для її оздоровлення , оскільки дитина часто хворіє . Поїздку запланувала на літо , тобто в період з 15.06.2018 року по 30.08.2018 року, оскільки дитина потім іде до школи. Батько дитини добровільно дозволу не надає і не пропонував особисто відвезти дитину на лікування. Відповідач та його представник, адвокат [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Заперечили щодо надання дозволу позивачці без згоди батька дитини на виїзд із дитиною за кордон , оскільки позивачка може не повернутися з дитиною в Україну. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала , не заперечує проти задоволення. Пояснила, що на засіданні комісія з питань захисту прав дитини двічі розглядала дане питання у відсутності батька , а тому був наданий висновок про доцільність виїзду дитини за кордон без його згоди. (а.с.5) Суд , вислухавши пояснення сторін ,дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно дост.33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно до ч.2ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Як встановлено в судовому засіданні за час перебування [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі у них 28.10.2012року народилася дитина [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження дитини серії І-НМ №218528, згідно якого батьком неповнолітньої [PERSON] являється [PERSON] Відповідно до рішення Калуського міськрайонного суду від 04.01.2017року стверджується, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітню дитину [PERSON] ,[INFO] залишено проживати з матір»ю [PERSON] Судом встановлено, що після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, відповідач фактично дочкою не цікавиться, не займається її вихованням, не спілкується з нею. Мати дитини має можливість оздоровлювати дитину за межами України, проте батько дитини не дає згоду на виїзд дитини за межі України. Згідно із ч.2ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України"за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України №231 від 31.03.1995 року, визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Висновком органу опіки і піклування , служби у справах дітей Калуської міської ради про доцільність виїзду за кордон малолітньої [PERSON] без згоди батька [PERSON] від 09.10.2017 р., визнано за доцільне надати згоду на виїзд за кордон (а.с.5). Крім цього, враховуючи те, що наведені вище норми права не містять такого положення, що на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України дитині, яка не досягла 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, дозволяється разовий виїзд дитини, і для кожної наступної короткострокової поїздки необхідно отримання нового рішення, у разі, якщо батько (мати) відмовиться від надання дозволу на виїзд своєї дитини за межі України, то сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони на даний час не спілкуються та відповідач безпідставно не надає згоду на виїзд дитини за кордон, що стверджується відсутністю будь-яких документів які б свідчили про причини ненадання такої згоди. При цьому, суд бере до уваги й те, що у судовому засіданні не надано жодного доказу, що виїзд за кордон дитини пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується. Згідно вимогч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, вимоги [PERSON] являються доведеними в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Крім цього, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved