Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 99698.57 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що вона працює на Харківському казенному експериментальному протезно-ортопедичному підприємстві інженером - технологом з 02.09.2019 року однак з серпня 2020р. фактично не отримує заробітну платню. Заборгованість склала з серпня 2020р. по 22.04.21р. - 99698.57 грн. яку позивач прохає стягнути з відповідача на свою користь. Також прохає стягнути судові витрати додатковим рішенням. Ухвалою суду від 06.05.21р. відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Суд керується положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи наведене, виходячи з положень ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим постановити заочне рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 02.09.2019р. року працює на Харківському казенному експериментальному протезно-ортопедичному підприємстві інженером - технологом 1 категорії технічного відділу. Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положенням ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Довідкою від 22.04.21р. встановлено що станом на цей день з боку відповідача перед позивачем існує заборгованість в сумі 99698.57 грн. Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 99698.57 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної вимоги про стягнення заробітної плати. Тому слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 205 грн. 66 коп. пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: approved