Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, де просить: - стягнути заборгованість за отриману теплову енергію в сумі 5 739,75 грн., індекс інфляції в сумі 33,00 грн., 3% річних в сумі 114,74 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач мешкає в квартирі, яка належить до приватного житлового фонду. Між ними та відповідачем склалися правовідносини, у відповідності з якими позивач постачає теплову енергію відповідачу для централізованого опалення, про що свідчить відкритий особистий рахунок на ім'я відповідачки № [NUMBER]. Таким чином, відповідно до ст.11 ЦК України між відповідачкою та позивачем виникли цивільні права та обов'язки, на підставі чого постачається теплова енергія до її квартири [ADDRESS]. Споживач, відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Не виконуючи свої зобов'язання по оплаті за спожиті послуги по теплопостачанню, відповідач не дає їм можливості своєчасно розраховуватись з постачальниками газу та електроенергії, чим ставить підприємство в скрутне матеріальне становище. Посилається на ст., ст. 509, 525, 526, 530 ЦК України, п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» та просить його вимоги задовольнити. 28.10.2014 року до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, де зазначено, що у КП «Теплокомуненерго» за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 4586,02 грн., оскільки з відповідачки утримано через ДВС - 1301,47 грн. в рахунок погашення боргу. Представник позивача в судовому засіданні 28.10.2014 року наполягала на задоволенні позовних вимог, відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала та заявила клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки має намір добровільно розрахуватися з позивачем. Представник позивача у наступне судове засідання подала заяву про розгляд справи у їх відсутність, а також заяву про те, що позивач наполягає на задоволенні первісних позовних вимог, оскільки зміна позовних вимог відбулася внаслідок помилки, а в разі неявки відповідачки просить постановити заочне рішення. Відповідач в судові засідання 21.11.2014 р. та 27.11.2014 р. не з'явилася, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином. За таких обставин, суд ухвалив провести розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, постановивши рішення на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що розглядає цивільні справи відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка мешкає в квартирі [ADDRESS]. Між позивачем та відповідачем склалися правовідносини, у відповідності з якими позивач постачає теплову енергію відповідачу для централізованого опалення, про що свідчить відкритий особистий рахунок на ім'я відповідачки № [NUMBER], на підставі чого постачається теплова енергія до її квартири [ADDRESS]. Споживач, відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Суд вважає, що борг необхідно стягнути без урахуванням строку позовної давності, оскільки позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ст.20 Закону України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 року тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування. Плата за теплову енергію стягується у відповідності до тарифів і в порядку, передбаченому п.18 Постанови КМ України від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання вищезазначених послуг», де зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. В п.20 даної Постанови вказано, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Споживач, відповідно до ч.3 п.5 ст.20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 року зобов'язаний оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Суд не входить в оцінку доказів щодо розміру тарифу з послуг за теплопостачання, оскільки їх ніхто не оскаржує. Суд також керується Постановою Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року, яка є обов'язковою для застосування, за якою Верховний Суд України зазначив, що споживачі зобов'язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. При цьому відсутність договору на надання житлово - комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За відсутності оформлення договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, відповідальність, передбачена частиною другою ст. 625 ЦК України покладається на боржника. Станом на 01.04.2014 року заборгованість за отриману теплову енергію складала 5739,75 грн., на цю суму позивачем нараховано індекс інфляції в сумі 33,00 грн. та 3% річних в розмірі 114,74 грн. Оскільки відповідач порушила встановлені законом зобов'язання, вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а тому суд стягує з відповідачки на користь позивача ці суми. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені, то з відповідачки на користь позивача належить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved