Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог позивачка вказала, що вона з 16.05.2019 року по 21.10.2019 року працювала на посаді контролера водопровідного господарства КП «Сквирське комунальне господарство», що підтверджується Довідкою №37 від 08.01.2020 року. Наказом №47 від 31.10.2019 року позивачку [PERSON] було звільнено з займаної посади. В день звільнення остаточного розрахунку з позивачкою проведено не було, належної суми при звільненні відповідачем не було виплачено і станом на день подачі позову також не виплачено. 11.12.2019 року [PERSON] звернулася до відповідача з письмовою заявою про надання інформації та підтверджуючих документів щодо суми заборгованості по заробітній платі, довідки про доходи, витяг з наказу про звільнення, довідки про період роботи, однак відповідач не надав позивачу повний перелік витребовуваних документів. Відповідно до наданого відповідачем розрахункового листа за жовтень 2019 року, позивачу належить до виплати 11\~653,79 грн. Відповідач КП «Сквирське комунальне господарство» станом на день подачі позову не розрахувався з позивачкою [PERSON] та не виплатив їй заробітну плату за відпрацьований нею період, тому на підставі вищевикладеного та з урахуванням уточнених позовних вимог позивачка [PERSON] просить суд: Стягнути з КП «Сквирське комунальне господарство» на її користь 57\~907,24 грн. середнього заробітку за весь період затримки розрахунку. \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з письмовою заявою, в якій просить провести судове засідання в її відсутності, позов підтримує в повному обсязі (а.с.38). Представник відповідача КП «Сквирське комунальне господарство в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.37). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України \~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в КП «Сквирське комунальне господарство» на посаді контролер водопровідного господарства з 16 травня 2019 року по 31 жовтня 2019 року, що підтверджується копією Довідки відповідача №37 від 08.01.2020 року (а.с.13). 31.10.2019 року [PERSON] звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується копією Витягу з наказу №215-к від 31.10.2019 року (а.с.15). 13.04.2020 року до канцелярії суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, де позивачка вказала, що станом на 10.04.2020 року відповідачем було виплачено належну їй суму виплат при звільненні, що підтверджується копією витягу з банку (а.с.36). Однак, середній заробіток за весь період затримки розрахунку відповідачем не виплачено. Середній заробіток [PERSON] на день становить 336,67 грн., остаточний розрахунок відповідачем здійснено 10.04.2020 року, строк затримки по дату фактичного розрахунку становить 172 дні, сума середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по заробітні платі становить 57\~907,24 грн. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.\~116\~КЗпП Українипри звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 117\~КЗпП Українипередбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки класичне право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплат за трудовим договором та інші виплати. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» , своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.\~117\~КЗпП Українистягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 2371 цього Кодексу. У пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. За правилом пункту 8 даної постанови Кабінету Міністрів України нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с.1), який відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved