Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідачки про зменшення розміру стягуваних аліментів, посилається на те, що рішенням суду від 10.12.2014 року з нього стягуються аліменти в користь відповідачки на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх його доходів, до досягнення донькою повноліття. Він працює помічником машиніста електровоза в Локомотивному депо ТЧ-4, аліменти сплачує постійно і в достатньому розмірі, він продовжує проживати спільно із відповідачкою та дитиною, утримує дитину, а відповідачка використовує аліменти на власні потреби. Відповідачка не працює і не бере участі в матеріальному забезпеченні дитини, утримуючи доньку за його аліменти. Він продовжує надавати, крім аліментів, додаткові кошти на утримання дитини - харчування, лікування, навчання. Просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів до 1/4 частини від його доходів. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що має середню зарплату близько 6-7 тис. грн., з яких відповідачка отримує аліменти в розмірі 2-2,5 тис. грн., у звязку з чим вона фактично повністю утримує дитину, відповідачка не працює та не утримує своїми коштами дитину. Просить задовольнити позов. Відповідач із позовом не погодилась, пояснила, що не працює у звязку із відсутністю роботи, отримувані аліменти витрачає на дитину, отримує в місяць близько 2000 - 2500 грн. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін і дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, у зв'язку із наступним. Як визнали сторони і це підтверджено письмовими матералами справи, сторони перебувають у шлюбі з 19.03.2004 року (а.с.8), мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.9), на утримання якої позивач в користь відповідачки сплачує аліменти в розмірі 1/3 частини від своїх доходів, розмір стягуваних аліментів становить близько 2500 грн. у місяць (а.с.10,13). Вирішуючи даний позов, суд виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків щодо матеріального забезпечення дитини, передбаченого ст.ст. 141,180 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р. В той же час, суд вважає за необхідне вирішити даний позов із ретельним дотриманням принципу недискримінації осіб за ознакою статі чи майнового стану. Згідно ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою». Згідно рішення ЄСПЛ від 22.03.2012 Костянтин Маркін (Konstantin Markin) проти Російської Федерації (скарга № 30078/06), «Європейський Суд також нагадує, що досягнення гендерної рівності у даний час є головною метою країн - учасників Ради Європи, і лише особливо важливі причини можуть слугувати тому, щшоб відмінність у ставленні могло вважатися сумісним із Конвенцією. Зокрема, посилання на традиції, загальні правила або переважаючу суспільну думку в окремій державі є недостатніми для виправдання відмінності у ставленні за ознакою статі (п.127). Що стосується доводу про особливу соціальну роль жінок у вихованні дітей, європейський Суд что касается довода об особой социальной роли женщин в воспитании детей, Європейский Суд зазначає, що у справі "Петровіц проти Австрії" він вказував на поступову еволюції суспільства в сторону більш рівного розподілу обов'язків чоловіків і жінок по вихованню дітей (п.139). Станом на день розгляду справи, офіційно встановлений прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років у розмірі 1455 грн., цей мінімум визначає мінімально необхідний розмір матеріального забезпечення дітей. Таким чином, позивач повинен забезпечувати не менше 50% визначеного прожиткового мінімуму для утримання дитини, решту матеріального забезпечення позивач вправі надавати за добровільною згодою. В даний час з позивача стягуються аліменти в розмірі, який перевищує 100% прожиткового мінімуму для дитини, що є порушенням принципу рівності батьків та ознакою дискримінації. Як пояснив позивач, крім стягуваних із нього аліментів, він також надає добровільну допомогу на утримання дитини, не згідний на примусове стягнення з нього аліментів з нього в існуючому розмірі, яка отримується відповідачкою та яка має можливість витрачати їх на власний розсуд. Відповідач є здоровою працездатною особою, й повинна дбати про пошук роботи і отримання необхідних засобів для забезпечення в рівних із позивачем частках матеріальних потреб дитини, а не виправдовувати недостатність грошових коштів відсутністю у неї роботи. За таких обставин, із метою забезпечення рівності сторін по забезпеченню дитини, недопущення дискримінації позивача та перекладання на нього усього тягаря матеріального утримання дитини, зважаючи на бажання позивача добровільно, а не примусово, надавати кошти на утримання дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позов. При цьому суд переконався, що зменшення розміру стягуваних аліментів не суперечитиме інтересам і потребам неповнолітньої дитини, оскільки змінений розмір аліментів забезпечуватиме дитині практично 100% прожиткового мінімуму, а тому порушення прав дитини відсутні. Згідно ст.88 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved