Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять встановити факт належності [PERSON], яка померла [INFO] державного акту на право власності на землю, встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] та визнати право власності на ? частину земельної ділянки за кожним позивачем, площею 6,8 га, яка розташована на території Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району та області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Позивач [PERSON] та представник позивачів за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення по обставинах справи та просили позов задовольнити. Представник відповідача Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району та області в судове засідання не з"явився, надав до суду заяву, в якій просив слухати справу у відсутності їх представника. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони проживали в одному [ADDRESS] з [PERSON] Їм відомо, що після смерті [PERSON] її син [PERSON] обробляв земельну ділянку, яка належала його матері, та забрав деякі речі, які належали їй. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 5). Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку, загальною площею 6,8 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району та області та належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії КР № 200372, виданого 14.04.1999 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 372-П. Спадкоємцями першої черги за законом є її син [PERSON], який є позивачем по справі та її чоловік [PERSON], який прийняв спадщину відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що діяв на час відкриття спадщини, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, так як постійно проживав та був зареєстрований в спадковому будинку зі спадкодавцем на час її смерті, що підтверджується довідкою Великосеверинівської сільської ради № 1381 від 30.12.2013 року. Проте свідоцтво про право на спадщину за законом не отримав. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6). Згідно заповіту посвідченого секретарем Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району та області 08.10.2007 року [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповідав [PERSON], яка є позивачем по справі. [PERSON] одружилась з [PERSON] 05.09.2009 року та після одруження отримала прізвище чоловіка [PERSON], про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 11). На даний час позивачі не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки на спадкову земельну ділянку державний акт виданий після смерті [PERSON], крім того прізвище [PERSON] в державному акті помилково вказано як [PERSON], (роз"яснення приватного нотаріуса Кіровоградського районного нотаріального округу [PERSON] № 34/01-16 від 28.01.2014 року). Крім того, позивач [PERSON] просить встановити факт прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], так як на момент її смерті не проживав та не був зареєстрований за місцем проживання матері та з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. В ході судового засідання факт прийняття позивачем [PERSON] спадщини знайшов своє підтвердження та підтверджується поясненнями свідків та наданим позивачем в судовому засіданні оригіналом державного акту, що відповідно до ЦК УРСР (в редакції 1963 року) є одним із доказів прийняття спадщини. Також, в судовому засіданні встановлено, що в державному акті на право приватної власності на землю допущена помилка в прізвище спадкодавця, а саме в даному документі вказано її прізвище, як [PERSON], а в свідоцтві про смерть, в актовому записі про шлюб № 13 від 17.07.1976 року, прізвище померлої зазначено як [PERSON]. Підтвердженням того, що в цих документах вказана одна і та ж особа свідчить ідентичність імені та по батькові померлої в державному акті на право приватної власності на землю та в свідоцтві про смерть, а також майже тотожним, за виключенням однієї букви, її прізвищем в цих документах. Згідно відповіді Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області № 180/01-21 від 10.02.2014 року, відповідно до алфавітних книг обліку і реєстрації спадкових справ Кіровоградської районної державної нотаріальної контори з 05.01.2000 року по 25.12.2000 року та книг обліку і реєстрації спадкових справ з 16.02.1998 року по 26.12.2000 року після смерті [PERSON], померлої [INFO], заяв про прийняття спадщини не подавалось, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Згідно довідки Великосеверинівської сільської ради № 1381від 30.12.2013 року заповіт від імені [PERSON] виконкомом Великосеверинівської сільської ради не посвідчувався (а.с. 12). Таким чином, реалізувати своє право на спадщину позивачі можуть тільки в судовому порядку. Відповідно до ст.5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України до спадщини, яка відкрилась і була прийнята спадкоємцем до набрання чинності цього Кодексу, застосовуються правила ЦК УРСР 1963 року. Згідно ст. 549 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 24.06.1983 року, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 цього ж кодексу передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина 1 ст. 328 діючого ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 392 ЦК України передбачає можливість пред'явлення позову про визнання права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. На підставі викладеного, відповідно до ст.524, 529, 530, 548, 549 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), ст.ст. 328, 392, 1216-1218, 1225, п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 24.06.1983 року,ст. ст. 208, 213-215, 256-259 ЦПК України, суд

Outcome: approved