Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон. Свій позов мотивує тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі до 29 квітня 2010 року, від якого у них народилась дочка - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Вказує, що діти повністю перебувають на її утриманні, відповідач у вихованні дітей участі не приймає і матеріально не утримує. Зазначає, що відповідач з ними не проживає з 2009 року, його місцезнаходження невідомо. Відповідач не проявляє ніякого інтересу до дітей, не навідує їх, не цікавиться їхнім життям, ніколи не відвідував дитячих закладів. Крім того, вказує, що діти відвідують заняття вокально-хореографічного ансамблю «Волинські соловейки», [PERSON] також займається футболом. Просить суд надати дозвіл на оформлення паспорту (проїзного документу дитини) для виїзду за кордон на ім'я [PERSON], що народився [INFO] року в м. Луцьк та [PERSON], що народилась [INFO] року в м. Луцьк та дозвіл на їх тимчасовий виїзд за межі України, разом чи окремо один від одного, без згоди та супроводу батька [PERSON], в супроводі матері або осіб, уповноважених нею, до досягнення ними повноліття. Позивач подала в суд заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить надати дозвіл на оформлення документів щодо виїзду малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] до Республіки Польща строком на 1 рік, розгляд справи проводити за наявними матеріалами. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про місце і час розгляду справи через оголошення в пресі. Представник третьої особи, відділу опіки і піклування Луцької міської ради в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про місце і час розгляду справи. З погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що відповідно стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 4-5). Також встановлено, що 29 квітня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 6). Після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON]. З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що 14 січня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 7). Як вбачається з довідок виданих вокально-хореографічним ансамблем «Волинські соловейки», що діє при товаристві польської культури імені Тадеуша Костюшка [PERSON] та [PERSON] є учасниками даного ансамблю та періодично будуть виїжджати з концертними виступами до Республіки Польща. Судом встановлено, що сторони після розірвання шлюбу проживають окремо. Неповнолітні діти проживають з матір'ю - [PERSON], яка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. З огляду на цю обставину, позивач має можливість на поїздки з дітьми на відпочинок за кордон з метою розширення їх кругозору, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов та підготовкою до самостійного життя. Разом з тим, тимчасові виїзди дітей за межі України (екскурсії, відпочинок) зумовлені потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дітей. Також, діти позивачки відвідують заняття вокально-хореографічного ансамблю «Волинські соловейки», який запрошують для виступів за кордоном. Отже, в інтересах дітей є тимчасові виїзди за межі України. Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується Конституцією України (ст. 33). Статтею 10 пунктом 2 Конвенції про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Із указаними нормами кореспондуються положення ч.ч.1,3,4 ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом, а також аналогічні положення ст. 1 спеціального законодавчого акту - Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (Закон № 3857-XII). Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до зазначеного Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-XII). За відсутності одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За приписами Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення певних документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 пп.2 абз. 9). Відповідно до Конвенції, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; відповідно до зобов'язання… за пунктом 1 статті 9 заява дитини чи її батьків на в'їзд у Державу-учасницю або виїзд із неї з метою возз'єднання сім'ї повинна розглядатися Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином, Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання не призводило до несприятливих наслідків для заявників та членів їх сім'ї (ст. 10 п. 1). Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). Отже, правило щодо права дитини на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ст. 313 ч. 3 ЦК України), не є абсолютним. Спеціальне законодавство передбачає у випадку відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон і виникнення відповідного спору вирішення такого судом, в т.ч., шляхом вирішення питання про надання дозволу на відповідні дії одному з батьків без згоди на їх вчинення другим. Кожна особа має право на проживання в сім'ї, особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 4 ч. 3, ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України). За змістом ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В даному випадку в інтересах дітей є періодичні тимчасові виїзди за межі України. Разом з тим, тимчасові виїзди дітей за межі України (екскурсії, відпочинок) зумовлені потребою нормального фізичного, духовного і морального їх розвитку, а також участі у виступах за кордоном у складі вокально-хореографічного ансамблю «Волинські соловейки». Періодичні тимчасові виїзди дітей за кордон не позбавляють відповідача можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з ними. Крім того, виходячи з положень ст. 141 СК України, якою визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини, відповідач як батько дітей має рівнозначне з позивачем право на участь у вихованні та спілкуванні з дочкою та сином, в тому числі і на спільні виїзди з дітьми за межі України. Обставин, які обмежують право неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на періодичні тимчасові виїзди до Республіки Польща строком на один рік суд не вбачає, а тому, враховуючи відсутність відомостей про місцезнаходження відповідача, будь-якого зв'язку з ним, приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved