Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що вона є власником 5/12 частин квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 26.02.2014 року, після смерті [PERSON], який помер [INFO], 1/12 частина цієї ж квартири належить її неповнолітній доньці [PERSON], яка успадкувала її після смерті батька - [PERSON] Відповідач є власником інших 6/12 частини даної квартири, яку успадкував після смерті батька [PERSON] (1/12 частину) та після смерті бабусі [PERSON] (5/12 частин). Позивач зазначає, що відповідач чинить перешкоди в користуванні спільною власністю, відмовляється надати ключі, в зв'язку з чим позивач та її неповнолітні діти - [PERSON] та [PERSON], позбавлені можливості проживати в квартирі. Посилається на те, що дії відповідача порушують її права власника на володіння та користування майном. Просить усунути перешкоди в користуванні власністю - квартирою [ADDRESS], шляхом вселення, зобов'язати відповідача надати їй ключі від вхідних дверей до квартири, встановити порядок користування квартирою, виділивши їй в користування жилу кімнату площею 15,3 кв.м., а відповідачу - кімнату площею 11,0 кв.м., підсобні приміщення - кухню, коридор, ванну кімнату та туалет залишити в спільному користуванні. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, просили позов задоволити. Відповідач в судові засідання не з'являвся, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать його особисті підписи в повідомленнях про вручення рекомендованих листів (а.с. 28, 34, 46), причини неявки не повідомив. Враховуючи те, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач, її неповнолітня донька [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Позивач є власником 5/12 частин вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу 26.02.2014 року після смерті спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 10). Неповнолітня [PERSON], [INFO], в інтересах якої виступає законний представник - мати [PERSON], успадкувала 1/12 частину цієї ж квартири після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28.02.2011 року (а.с. 5). Право власності позивача [PERSON] та її неповнолітньої доньки [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстровано в установленому законом порядку (а.с. 5, 12). Відповідач є власником 6/12 частин цієї ж квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (1/12 частина), виданого 24.02.2011 року, яку успадкував після смерті батька [PERSON], та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (5/12 частин), виданого 08.08.2014 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], яку успадкував після смерті бабусі [PERSON], яка померла [INFO] (а.с. 77, 90). Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майновим правом на власний розсуд. Зі змісту статті 358 ЦК України вбачається, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з частиною 1 статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 29.09.2012 року вбачається, що позивач зверталась до правоохоронних органів з приводу того, що відповідач та його мати не впускають її до квартири, в якій вона проживала, в порушенні кримінальної справи було відмовлено у зв'язку з відсутністю ознак складу кримінального злочину (а.с. 8). Опитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що протягом березня-квітня 2014 року вона разом з позивачем приходила до квартири по [ADDRESS], в якій хтось був присутній, але двері не відчинили, позивача до квартири не пустили. Допитана в якості свідка [PERSON], яка є сестрою позивача, пояснила, що позивач разом з чоловіком [PERSON], а після його смерті разом з його батьками - [PERSON] та [PERSON], яких вона доглядала, проживала в квартирі [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] та [PERSON] перша дружина [PERSON] - [PERSON] разом із сином [PERSON], який є співвласником даної квартири, змінили в ній замки і не надають можливості [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми проживати в квартирі. Покази свідків не викликають сумніву, є послідовними та логічними, а тому суд приймає їх як належний доказ по справі. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні квартирою, до помешкання її не пускає, ключі від квартири не надає. Незважаючи на наявність у позивача та її неповнолітньої доньки [PERSON] права власності на частку спірного майна, відповідач не надає добровільної згоди на користування ним, тим самим перешкоджає здійсненню нею свого права власності на вказану квартиру, яке в даному випадку підлягає захисту судом. В пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними вимогами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок корстування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Спірна квартира, розташована в багатоквартирному будинку, не може бути поділена в натурі шляхом обладнання в окремі ізольовані квартири, позивачем заявлено вимогу про встановлення порядку користування нею, оскільки згоди між сторонами досягнути не вбачається можливим. Квартира складається із двох ізольованих жилих кімнат площею 11,0 кв.м, та 15,3 кв.м., а також балкону, коридору, кухні, ванної кімнати, туалету (а.с.14-15). Враховуючи заявлені позовні вимоги, те, що на утриманні позивача знаходяться неповнолітні діти - [PERSON] та [PERSON], місце проживання яких визначається за місцем проживання батьків, суд вважає, що запропонований позивачем порядок користування спірним житлом, згідно з яким позивач просить виділити їй в користування кімнату площею 15,3 кв.м., а відповідачу кімнату меншого розміру - 11,0 кв.м., інші підсобні приміщення залишити в спільному користуванні сторін, є найбільш оптимальним. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є правомірними і обґрунтованими, її порушене право підлягає судовому захисту, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені та документально підтвердженні витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved