Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 14 018,40 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн., зазначаючи, що 21.03.2019 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №2862512, відповідно до якого позивачу надані кредитні кошти на поточні потреби у тимчасове платне користування в сумі 5400 грн. ТОВ «Мілоан» свої зобов?язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти, а позичальник свої зобов?язання не виконав, оскільки мав повертати кредитні кошти згідно з графіком погашення кредиту, передбаченого у Додатку №1 до кредитного договору. Згідно п.6.1 кредитного договору, він був укладений в електронній формі в особистому кабінету позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, після чого укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому, в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п.2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, що підтверджується платіжним дорученням № 11382044 від 21.03.2019 року. 30.08.2019 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем, відповідно до чинного законодавства України, було укладено договір відступлення прав вимоги № 37-МЛ від 30.08.2019 року, відповідно до умов якого та, у відповідності до ст. 512 ЦК України, позивач отримав статус нового кредитора та право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача за кредитним договором. Станом на 03.11.2020 року сума заборгованості позивача становить 14 018,40 грн. Оскільки, на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, тому позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. 18.06.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої допомоги в розмірі 5 000 грн., зазначивши, що надана позивачем копія кредитного договору № 2862512 від 21.03.2019, ніби, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] в розділі 10 "Реквізити та підписи сторін" містить лише зазначення інформації про позичальника та позикодавця. В той же час подані до суду в якості доказів копії договору та додатку № 1 до кредитного договору не можуть вважатися належними та достовірними доказами, оскільки не підтверджують факт підписання відповідачем договору та додатку за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам спеціального Закону. Зазначений в довідці ТОВ «МІЛОАН» одноразовий ідентифікатор «6618», яким ніби то був підписаний кредитний договір, [PERSON] ніколи в будь-який спосіб не отримувала, об`єктивних доказів того, що відповідач отримав, а тим більш використав одноразовий ідентифікатор «6618» позивачем не надано. Стороною позивача не надано суду заяви відповідача, з якої вбачалось бажання [PERSON] отримати кредит саме в такому розмірі, так як і не надано жодних відомостей про зазначення відповідачем номеру платіжної карти, на яку мали б бути зараховані кредитні кошти. Інформація про спосіб отримання відповідачем кредитних коштів, саме інформація про банківський рахунок або номер карти, на який перераховуватимуться кошти відсутня і в кредитному договорі. Стороною позивача на підтвердження позовних вимог не надано жодного первісного касово-бухгалтерського документа, який би підтвердив перерахування кредитних коштів, а наданий до позову платіжний документ не можна визнати належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку, оскільки він не відповідає положенням Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління НБУ від 21.01.2014 № 22. Тому, просить відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідача, відповідно до вимог ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України судові витрати по оплаті послуг АБ «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої допомоги в розмірі 5 000 грн. 02.07.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач просить задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що сума заборгованості в розмірі 14018,40 грн. випливає з виписки з особового рахунку, в якому зазначено, що сума простроченого тіла кредиту становить 5 400 грн., сума прострочених процентів становить - 5 378,04 грн., заборгованість за комісією - 756 грн., заборгованість за пенею 2 484 грн. Щодо дійсності кредитного договору, то позивач зазначає, що 15.04.2021 року Мелітопольським міськрайонним судом було розглянуто позов [PERSON] до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У своїй позовній заяві [PERSON] не оспорювала факт укладення кредитного договору, не оскаржувала умови договору та порядок його укладення, не зазначала своєї незгоди із нарахованою сумою заборгованості, а лише оскаржила виконавчий напис нотаріуса. Рішенням суду від 15.04.2021 року було встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» було укладено вказаний кредитний договір на суму 5 400 грн., що остання була ознайомлена та погодилась з умовами кредитного договору та графіком погашення кредиту, про що свідчить її підпис на кредитному договору. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то позивач зазначає, що предмет позову у справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу на вивчення обставин справи, а тому просить відмовити у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, оскільки сума та вид виконаної роботи є неспівмірними та не відповідають критерію розумності та дійсності вартості наданих послуг. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи є клопотання про розгляд справи, без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засідання заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у позові та стягнути з позивача на користь [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. Зазначив, що укладений кредитний договір не відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». В п.10 кредитного договору зазначено лише реквізити сторін і, взагалі відсутні дані щодо його підписання, чи то власноручним підписом, чи то електронним. Довідка про ідентифікацію не є належним доказом, оскільки не відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», відсутні докази, що відповідачу було надіслано саме цей одноразовий ідентифікатор та, що саме цей ідентифікатор був використаний відповідачем. Відсутні докази, що відповідач мала намір отримати саме такий розмір кредитних коштів, відсутні докази про перерахування вказаної суми коштів відповідачу, платіжне доручення, яке надано позивачем взагалі не містить банку платника, коду банку, банку отримувача, не містить підпису касиру та печатки банку. Виписка з особового рахунку не є випискою в розумінні вимог чинного законодавства, а є звичайною інформацією, в якій зазначено розмір заборгованості. Крім того, на підтвердження оплати відповідачем послуг на правничу допомогу до відзиву надано договір про надання правничої допомоги, Додаток №1 до договору, акт виконаних робіт та меморіальний ордер, яким підтверджено перерахування відповідачем коштів в розмірі 5 000 грн. АБ «Калінін і Партнери». Суд, вислухавши доводи представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно копії кредитного договору №2862512, 21.03.2019 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого сума кредиту становить 5 400 грн. Кредит надається строком на 15 днів з 21.03.2019 року. Термін повернення кредиту і сплата комісій за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 05.04.2019 р. Сукупна вартість кредиту складає 1566,00 грн., в грошовому виразі 706,00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені в п.п.1.5.1-1.5.2 Договору. Комісія за надання кредиту: 756 грн., яка нараховується за ставкою 14,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 810,00 грн., які нараховуються за ставкою 1.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в Графіку розрахунків, який є невід?ємною частиною цього Договору /а.с.5-7/. Згідно п.6.1 кредитного договору, договір укладається в електронній формі в особистому кабінету позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua. З позову вбачається, що відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, після чого укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому, в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п.2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, що підтверджується платіжним дорученням № 11382044 від 21.03.2019 року. 30.08.2019 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 37-МЛ від 30.08.2019 року, відповідно до умов якого, позивач отримав статус нового кредитора та право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача за кредитним договором. Вирішуючи вказаний спір, суд виходить з наступного: Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Суд критично відноситься до доводів позивача про те, що вказаний кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою електронно-цифрового підпису, оскільки зі змісту кредитного договору, який додано до позову, а також документів, доданих до нього вбачається, що останній не відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Пункт 10 кредитного договору не містить даних щодо підпису його позичальником [PERSON] не за допомогою власноручного підпису, не за допомогою електронно-цифрового підпису. В матеріалах справи міститься довідка про ідентифікацію, видана представником ТОВ «Мілоан», згідно якої клієнт [PERSON] підписала договір аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 6618, час відправлення ідентифікатора позичальнику 21.02.2019 року 14:41, номер телефону, на яку відправлено ідентифікатор [NUMBER] . Разом з тим, відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір; Таким чином, електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Однак, подана позивачем довідка на підтвердження підписання договору одноразовим ідентифікатором не відповідає вимог Закону України «Про електронну комерцію», оскільки в матеріалах справи відсутні належні, достатні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач отримала та використала одноразовий ідентифікатор «6618». На підтвердження перерахування відповідачу коштів в розмір 5 400 грн. позивачем надано платіжне доручення №11382044. Главою 3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління НБУ від 21.01.2014 року №22 встановлено, що платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 9 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків. Аналізуючи зміст наданого позивачем платіжного доручення, судом встановлено, що воно не відповідає вимогам вказаної Інструкції, оскільки не містить заповнення всіх необхідних реквізитів розрахункового документу, що викладені в додатку 9 до цієї Інструкції, а тому, відсутні належні, достатні та допустимі докази отримання відповідачем кредитних коштів сумі 5 400 грн. Також, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до пункту 5.1, 5.4., 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2006 року № 254, інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Однак, додана до позовної заяви банківська виписка /а.с.18/ не відповідає вказаним вимогах, оскільки не містить обов?язкових реквізитів первинного бухгалтерського документу, відповідно до п.п.5.5 Положення. Додана до позовної заяви фотокартка особи з відкритим паспортом громадянина України, навіть у разі, якщо особа, яка зображене на фото є [PERSON] , не є доказом підписання кредитного договору в розумінні вимог Закону України «Про електронну комерцію». Таким чином, позивачем не було доведено факту укладення кредитного договору між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , не доведено факту отримання [PERSON] кредитних коштів сумі 5 400 грн., що ставить під сумнів набуття права вимоги ТОВ ФК «Кредит-Капітал» до [PERSON] . За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає, що відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 14 018,40 грн., а тому у позові слід відмовити за обставин, викладених вище. Вирішуючи питання щодо стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Право на правничу допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України. Згідно з вимогами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно із ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як вбачається з матеріалів цивільної справи 13.05.2021 року між АБ «Калінін і Партнери» укладено договорі б/н/21 про надання професійної правничої (правової) допомоги. Відповідно до ордеру на надання правничої допомоги, представником [PERSON] є адвокат Калінін С.К. Згідно меморіального ордеру від 25.05.2021 року [PERSON] сплатила АБ «Калінін і Партнери» 5 000 грн. за надання професійної правничої (правової) допомоги по договору б/н/21 від 13.05.2021 року. Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) від 16.06.2021 року бюро надало, а клієнт [PERSON] отримала юридичні послуги: усну з вивчення документів консультацію клієнта щодо захисту його прав у справі - 1 год.30 хв. - 500 грн., складення, оформлення, подання до суду відзиву на позовну заяву - 8 годин - 3 500 грн., складення та подання до суду клопотання про участь у засіданні в режимі відеоконференції - 1 год. 30 хвилин - 500 грн., представництво в судовому засіданні в режимі відеоконференції - засідання - 500 грн. Згідно вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення пропорційності, зокрема забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціну позову, складність справи, значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій. Дослідивши документи, які надані на підтвердження вартості наданих послуг у справі, суд встановив, що відповідачем доведено, що розмір понесених витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову, а тому вважає, що вимоги в частині стягнення з позивача витрат на правничу допомогу підлягають повному задоволенню, у розмірі 5 000,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved