Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що він у березні 2003 року купив у подружжя [PERSON] та [PERSON] належний- їм житловий будинок разом з земельною ділянкою, розташовані за адресою: [ADDRESS]. Зазначений житловий будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 15 березня 1993 року Свердловською міською радою, а земельна ділянка належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії ЛГ № 4140000019, виданого 10 лютого 1994 року Новоборовицькою сільською радою. Він передав [PERSON] та [PERSON] гроші за будинок, а вони передали йому ключі від будинку та документи на нього. Однак договір купівлі-продажу будинку нотаріально посвідчений не був, так як у нього не вистачало грошей для цього. Згодом зробити це вже не представлялося можливим, так як [INFO] року помер [PERSON], а [INFO] року померла [PERSON]. Спадкоємцем на зазначений житловий будинок та земельну ділянку є відповідач по справі [PERSON]. Ухвалою Свердловського міського суду Луганської області № 427/2090/13-ц від 21 травня 2013 року про поділ спадкового майна за відповідачем визнано право власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку. У цей час виникло питання про оформлення правовстановлюючих документів на зазначений житловий будинок на його ім'я, і реєстрацію права власності за ним, однак йому було відмовлено в цьому, й рекомендовано звернутися до суду. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого особистого майнового права й інтересу. Одним зі способів захисту мого порушеного права є визнання права власності на зазначене нерухоме майно. Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності здобувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з угод. Право власності передбачається виниклим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності встановлена судом. У відповідності зі ст. 344 ЦК України «Особа, що добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно. Право власності на нерухоме майно здобувається за рішенням суду». Як вказує позивач, що він з березня 2003 року постійно проживає у зазначеному житловому будинку. Він підтримує технічний стан будинку, робить ремонт, оплачує комунальні послуги, має витрати, пов'язані з його управлінням і утриманням. Він відкрито володіє зазначеним житловим будинком, й користуюся ним, як власник. Спірним житловим будинком він заволодів добросовісно й продовжує відкрито, безперервно ним володіти вже більше 10 років. Крім того він володіє й документами на зазначений житловий будинок та земельну ділянку, а саме технічним паспортом, будинковою книгою, державним актом. Заборгованості по комунальним послугам не має. Згідно технічного паспорта, виданого Свердловським МБТІ, житловий будинок, розташований за адресою : [ADDRESS], має житлову площу 53.5 кв.м, загальну площу 117.8 кв.м, та йому належать наступні господарські будівлі й споруди: літня кухня «Б», сарай «Г», сарай «Ж», вбиральня «К», літня кухня «Л», погріб «М», гараж «О», сарай «Р», сарай «С», сарай «Т», сарай «У», душ «Ф», навіс «Ц», сарай «П», огорожа № 1-3, колодязь № 4, замощення І. Вартість житлового будинку разом з земельною ділянкою становить 20000 грн. Житловий будинок із земельною ділянкою є єдиним об'єктом нерухомості. Згідно ст. 377 ЦК України "До особи, що придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якому вони розміщені, без зміни його цільового призначення". Також перехід права власності на земельну ділянку при переході права на житловий будинок регулюється й ст. 120 Земельного кодексу України, відповідно до якої до особи яка придбала житловий будинок, будову або спорудження, переходить право власності на земельну ділянку, на якому він розташований, без зміни його цільового призначення.... З визнанням за ним права власності на житловий будинок до нього переходить і право власності на земельну ділянку, на якій він розташований без зміни її цільового призначення, а саме для обслуговування зазначеного житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого особистого майнового права й інтересу. Способом захисту цивільних прав й інтересів є визнання права. Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від. 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання права. Ніхто на зазначений житловий будинок не претендує. Для позитивного рішення судом даного питання в них є всі необхідні документи й докази. Зазначені вище обставини, підтверджуються документами доданими до заяви, а також це підтвердять численні свідки. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 344, 377 ЇУ України, ст. 120 Земельного кодексу України, позивач просить суд винести рішення яким визнати за ним, [PERSON], право приватної власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], житловою площею 53.5 кв.м, загальною площею 117.8 кв.м, з належними господарськими будівлями й спорудами : літнею кухнею «Б», сараєм «Г», сараєм «Ж», вбиральнею «К», літнею кухнею «Л», погребом «М», гаражем «О», сараєм «Р», сараєм «С», сараєм «Т», сараєм «У», душем «Ф», навісом «Ц», сараєм «П», огорожею № 1-3, колодязем № 4, замощенням І. Визнати за ним, [PERSON], право приватної власності на земельну ділянку площею 0,5795 га, надану для ведення особистого підсобного господарства, розташовану за адресою : [ADDRESS] що належала [PERSON], який помер [INFO] року, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ № 4140000019, виданого 10 лютого 1994 року Новоборовицькою сільською радою. У попередньому судовому засіданні позивач, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі і в заяві просить суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, та надала письмову заяву про розгляд справи без його участі та не заперечує проти задоволення позову. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, та надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та такий, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. В судовому засіданні достовірно встановлено, що домобудівництво розташоване за адресою: [ADDRESS] житловою площею 53.5 кв.м, загальною площею 117.8 кв.м, з належними господарськими будівлями й спорудами : літнею кухнею «Б», сараєм «Г», сараєм «Ж», вбиральнею «К», літнею кухнею «Л», погребом «М», гаражем «О», сараєм «Р», сараєм «С», сараєм «Т», сараєм «У», душем «Ф», навісом «Ц», сараєм «П», огорожею № 1-3, колодязем № 4, замощенням І, згідно документів на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 16). Земельна ділянка площею 0,5795 га, надана для ведення особистого підсобного господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ № 4140000019, виданого 10 лютого 1994 року Новоборовицькою сільською радою. (а.с. 9);. Відповідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] житловою площею 53.5 кв.м, загальною площею 117.8 кв.м, з належними господарськими будівлями й спорудами : літнею кухнею «Б», сараєм «Г», сараєм «Ж», вбиральнею «К», літнею кухнею «Л», погребом «М», гаражем «О», сараєм «Р», сараєм «С», сараєм «Т», сараєм «У», душем «Ф», навісом «Ц», сараєм «П», огорожею № 1-3, колодязем № 4, замощенням І (а.с.10-12); Відповідно копії ухвали Свердловського міського суду Луганської області від 21.05.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] була укладена мирова угода відповідно до якої було розділене спадкове майно та право власності на житловий будинок [ADDRESS] житловою площею 53.5 кв.м, загальною площею 117.8 кв.м, з належними господарськими будівлями й спорудами : літнею кухнею «Б», сараєм «Г», сараєм «Ж», вбиральнею «К», літнею кухнею «Л», погребом «М», гаражем «О», сараєм «Р», сараєм «С», сараєм «Т», сараєм «У», душем «Ф», навісом «Ц», сараєм «П», огорожею № 1-3, колодязем № 4, замощенням І та земельну ділянку площею 0,5795 га, надана для ведення особистого підсобного господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] визнано за [PERSON]. (а.с. 11); Згідно довідки без номеру виданої [PERSON] з підписами сусідів та завіреною головою Новоборовицької сільської ради [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] дійсно з березня 2003 року по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до відповіді державного нотаріуса 3-ї Свердловської державної нотаріальної контори вбачається, що після смерті [PERSON] та [PERSON] спадкова справа формувалась та заяви про прийняття спадщини подавали [PERSON] та [PERSON] відповідачі по справі. (а.с. 15). Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до вимог п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] правовласності на спірне домобудівництво та земельну ділянку у законному порядку за собою не зареєстрував. Суд приходить до висновку що, правових перешкод щодо встановлення права власності за позивачем немає, позов обґрунтований, позивач добросовісно набув право власності на майно в порядку набувальної давності, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved