Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], звернулися до суду з позовом до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради (далі за текстом «виконком»), уточнивши який просять: визнати за позивачами право користування квартирою [ADDRESS] та зобов'язати виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради виключити квартиру [ADDRESS] зі статусу службових. В обґрунтування позовних вимог наводять наступне. Квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], була виділена [PERSON], коли останній працював слюсарем - сантехніком ЖЕУ №20, на підставі рішення Саксаганської районної ради народних депутатів №379 від 14.11.1986 року, в якій останній мешкає по теперішній час. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 02.09.1983 року, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». Від спільного проживання у шлюбі мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Донька [PERSON] після одруження змінила прізвище на «[PERSON]», має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. На підставі ордеру № 4251 від 14.11.1986 року , виданого Саксаганським РІК, на сім'ю [PERSON], що складалася з 4-х осіб, була надана вищевказана квартира. Квартира мала статус службової, надавалася у безстрокове користування. Головним наймачем наданої квартири є [PERSON], який разом з дружиною та дітьми зареєстрований в службовій квартирі. В службовому житловому фонді обліковується квартира за адресою: [ADDRESS], в якій зареєстровані та мешкають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO]. У відповідності до записів в трудовій книжці [PERSON] має наступний трудовий стаж у сфері житлово-комунального господарства. З 10.08.1983 року працював в ЖЄУ № 20 слюсарем - сантехніком. З 16.03.1987 року переведений в ЖЄУ № 38 на посаду майстра. 03.08.1988 року звільнений по переводу на комунальне підприємство «Криворіжтепломережа» згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП|України. 09.08.1988 року прийнятий по переводу старшим майстром до Саксаганського теплового району підприємства. 01.02.1990 року звільнився з підприємства за ст. 38 КЗпП України. Таким чином, загальний трудовий стаж у сфері житлово - комунального господарства складає біля восьми років. Після припинення трудових відносин [PERSON] з сім'єю до теперішнього часу продовжує проживати в спірній квартирі. Комунальне підприємство №44 постановою від 10.03.2011 року по справі 5005/2174/2011 визнано банкрутом та відкрита ліквідаційна процедура, тому вважають, що відсутня потреба у використанні спірної квартири як службового житла. З моменту припинення трудових відносин з ЖЕУ № 20 минуло понад 20 років, строк позовної давності для висування будь-яких вимог з боку УЖКХ та ЖЕУ № 20, в подальшому КЖП № 44 щодо спірної квартири, минув. Крім того, підприємство на протязі 20 років не використовувало спірну квартиру, як службову, тому вважають, що право користування квартирою виникло у інших осіб, тобто у позивачів, а тому спірна квартира може бути виведена із статусу службової. [PERSON] звернувся з клопотанням до голови Саксаганської районної у місті ради та до ліквідатора КЖП № 44 з заявою щодо, виведення спірного житла із статусу службової квартири. Відповідачу було відомо, що [PERSON], як головний наймач, припинив трудові відносини з підприємством та з боку відповідача ніяких вимог щодо виселення з наданої квартири не пред'являлося. Виконком відмовив в виводі із статусу службового спірного приміщення, що підтверджується відповіддю за № 02 -22/2/570 від 28.02.2014 року, яку було виконкомом направлено арбітражному керуючому. На підставі відповіді виконкому ліквідатором було відмовлено в виключенні квартири з числа службових на підставі того, що вказане питання не входить до його компетенції. Відповідно до ст.123 ЖК України до порядку користування службовим жилим жилим приміщенням застосовуються правила про договір найму жилого приміщення. Всі члени сім'ї наймача мають рівні права щодо користування квартирою (ст.65 ЖК України). У зв'язку з тим, що підприємство на протязі 20 років не використовувало спірну квартиру як службову та у інших осіб - позивачів, виникло право користування нею, тому вважають, що квартира може бути виведена із статусу службової. Продовжуючи мешкати в квартирі, з якої їх не може бути виселено, не мають можливості скористуватися правом щодо приватизації. Відповідно до ст. 125 ЖК України пенсіонери та неповнолітні діти не можуть бути виселеними із службового приміщення без надання їм іншого житла. Відповідно до ст. 106 ЖК України, вважають, що мають право вимагати зміни договору найму жилого приміщення. Правила цієї статті поширюються на випадки, коли наймодавець (тобто відповідач по справі) втратив право на виселення осіб з приміщення. За таких обставин вимушені звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю, підтвердивши доводи, викладені в позовній заяві. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], у судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву, згідно якої позов підтримали повністю, просять розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи. Представник третьої особи - КЖП №21, у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи - УЖКГ виконкому Криворізької міської ради до суду не прибув, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. У судовому засіданні безпосередньо досліджені такі письмові докази: свідоцтва (а.с.11,12,13,14,15), довідка (а.с.16), ордер (а.с.17), заява (а.с.18), повідомлення (а.с.19,20), трудова книжка (а.с.21-24). Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні на підставі належних, допустимих, достовірних, взаємопов'язаних між собою у сукупності доказів, встановлені наступні факти та обставини. Позивач [PERSON] з 10.08.1983 року працював в ЖЄУ № 20 слюсарем - сантехніком. З 16.03.1987 року переведений в ЖЄУ № 38 на посаду майстра. 03.08.1988 року звільнений по переводу на комунальне підприємство «Криворіжтепломережа» згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП|України. 09.08.1988 року прийнятий по переводу старшим майстром до Саксаганського теплового району підприємства. 01.02.1990 року звільнився з підприємства за ст. 38 КЗпП України, що встановлено поясненнями представника позивача, трудовою книжкою (а.с.21-24). На підставі рішення виконкому Саксаганської районної Ради народних депутатів № 379 від 14.11.1986 року [PERSON] на склад сім'ї з 3-х осіб: дружини - [PERSON], доньки - [PERSON] та сина [PERSON] був виданий ордер № 4251 на право зайняття квартири [ADDRESS], яка є службовою. Вказані обставини встановлені ордером (а.с.17). Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та малолітній [PERSON], [INFO], доводяться позивачеві [PERSON] відповідно дружиною, сином, донькою та онуком. Вказані обставини встановлені свідоцтвами про народження , про укладення шлюбу (а.с. 11,12,13,14,15). Позивачі зареєстровані та проживають в спірній квартирі, що встановлено довідкою(а.с.16). Позивач [PERSON] 20.02.2014 року звертався до ліквідатора КЖП № 44 з заявою про виключення спірної квартири з числа службових, що вбачається з заяви (а.с.18). Листом від 17.03.2014 року виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради відмовив ліквідатору КЖП № 44 Вернігорі В.П. у виключенні спірної квартири з числа службових, що вбачається з повідомлення (а.с.20). Право позивачів на користування спірною квартирою ніким не оспорюється, що встановлено поясненнями представника позивачів. Суд вважає, що правовідносини між сторонами регулюються нормами Конституції України, ЦК України, ЖК України, Законом України «Про місцеве самоврядування», Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно ст. 47 Конституції України, кожен громадянин має право на житло. Згідно ст. 124 ЖК України, робітники, що припинили трудові відносини з підприємством, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до положень ч.2 ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 року не підлягають приватизації квартири віднесені у встановленому порядку до числа службових. Таким чином, та обставина, що спірна квартира відноситься до службових жилих приміщень створює умови для виселення позивачів зі спірної квартири, перешкоджає здійснювати дії щодо реалізації можливого права на приватизацію квартири. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування», принципом здійснення місцевого самоврядування є законність. Згідно ст. 121 ЖК України, порядок надання службових приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства УРСР. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. Згідно п.3 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37 (надалі Положення), жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. Згідно п. 16 Положення, службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація. Судом встановлено, що спірна квартира як службове приміщення надана Позивачеві [PERSON] та членам його сім'ї з дотриманням зазначених норм ЖК України. У відповідності до п. 6 Положення, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба у такому використанні. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства рішенням виконавчого комітету відповідної районної в місті Ради. У судовому засіданні встановлено, що КЖП № 44 дійшло висновку про те, що спірна квартира підлягає виключенню з числа службових, так як відпала потреба у такому використанні. Правом визначати потребу у службових приміщеннях, відповідно до п.п.6, 16 Положення, наділені саме підприємства. Оскільки пунктом 6 Положення, приписується виконавчим комітетам відповідної районної в місті Ради приймати рішення про виключення приміщення з числа службових і не передбачена можливість прийняття іншого рішення, суд вважає, що відповідач отримавши відповідне клопотання КЖП №44 зобов'язаний був прийняти рішення про виключення квартири з числа службових. Тому позовні вимоги про покладення на відповідача зобов'язання виключити спірну квартиру з числа службових є обґрунтованими. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На думку суду відповідач своєю відмовою виключити квартиру з числа службових оспорює право позивачів користуватися спірної квартирою. Тому позовні вимоги в частині визнання права користування спірною квартирою, суд вважає обґрунтованими. Дійшовши висновку про повне задоволення позовних вимог, суд вважає, що позивачі обґрунтовано, відповідно до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України, звернулися до суду за захистом своїх порушених прав. Таким чином, вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved