Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, яким просив стягнути з УМВС України в Херсонській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за один рік з 23.06.2011 по 23.06.2012 в сумі 54058,56 грн. Свої вимоги мотивував тим, що в період з 03.03.2005 по 22.06.2011 він перебував у трудових відносинах з УМВС України в Херсонській області. Наказом № 157 о/с від 22.06.2011 його було звільнено з УМВС. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 24.10.2014 наказ УМВС № 157 о/с від 22.06.2011 в частині його звільнення скасовано як незаконний та його поновлено на роботі. Наказом УМВС № 350 о/с від 17.12.2014 року його поновлено на роботі в УМВС. В період з 22.06.2011 р. по 16.12.2014 р. позивач перебував у вимушеному прогулі, а тому вважає, що відповідно до ст. 235 КЗпП України на його користь з відповідачів належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за 1 рік. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав вказаних в ньому. Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що при поновленні на роботі в УМВС України в Херсонській області 16.12.2014 р. позивач [PERSON] відмовився від будь-яких грошових виплат від УМВС, про що подав відповідну заяву. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Так судом встановлено, що з 03.03.2005 по 22.06.2011 позивач перебував у трудових відносинах з УМВС України в Херсонській області. Наказом УМВС України в Херсонській області № 157 о/с від 22.06.2011 позивача було звільнено з УМВС України в Херсонській області з посади головного спеціаліста сектору юридичного забезпечення УМВС України в Херсонській області за ст. 38 КЗпП України. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 24.10.2014 по цивільній справі № 667/8549/14-ц за позовом [PERSON] до УМВС України в Херсонській області наказ УМВС України в Херсонській області № 157 о/с від 22.06.2011 в частині звільнення [PERSON] було скасовано як незаконний та зобов'язано УМВС України в Херсонській області поновити [PERSON] на попередній роботі. Відповідно до ст. 24 КЗпП України рiшення про поновлення на роботi вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. 17.12.2014 УМВС України в Херсонській області № було видано Наказ №350 о/с, якім [PERSON] було поновлено на роботі в УМВС України в Херсонській області. В судовому засіданні представник УМВС України в Херсонській області визнав, що позивач в період з 22.06.2011 р. по 16.12.2014р. перебував у вимушеному прогулі, та відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК Україні вказана обставина не підлягає доказуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Із копії рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 24.10.2014 по цивільній справі № 667/8549/14-ц вбачається, що судом при винесенні рішення про поновлення на роботі в УМВС [PERSON], рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу не приймалось. Відповідно до довідки ВФЗБО УМВС України в Херсонській області № 449 від 31.12.2014 середній заробіток [PERSON] на момент його звільнення у 2011 році вираховуючи із сум, без відрахування податків, зборів та інших обов'язкових платежів, складав 4504,88 грн. Таким чином, беручи до уваги приписи Постанови КМУ від 08.02.1995, № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за 1 рік в сумі 54058,56 грн., яка розраховується наступним чином: 4504,88 грн. х 12 місяців = 54058,56 грн.. Суд, дослідивши заяву позивача від 16.12.2014р., доводи представника УМВС України в Херсонській області стосовно невизнання позову з підстав подання [PERSON] заяви про відмову від будь-яких фінансових виплат від УМВС, вважає такі доводи безпідставними та такими, що не можуть бути законною підставою для відмови у задоволенні по суті позову, оскільки право позивача на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу гарантується ч. 2 ст. 235 КЗпП України та відмова від грошових виплат, які передбачені чинним законодавством, є диспозитивним правом особи, яким вона може розпоряджатися на власний розсуд. В судовому засіданні позивач наполягав на захисті свого права на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та раніше подану заяву до УМВС України в Херсонській області просив вважати такою, що не породжує правових наслідків. Оскільки, вказана заява була подана до поновлення позивача на роботі, а саме 16.12.2014 (фактично поновлено 17.12.2014р.), коли позивач в будь-яких правовідносинах с УМВС України в Херсонській області не перебував, а тому ніяких прав та обов'язків для УМВС дана заява не породжує. Крім того, вказана заява не містить відомостей про відмову позивача саме від сплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Встановлені судом обставини підтверджуються дослідженими доказами: копією рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 24.10.2014 по справі № 667/8549/14-ц, копією трудової книжки [PERSON] № 976381, витягом з наказу УМВС України в Херсонській області № 350 о/с від 17.12.2014, довідкою ВФЗБО УМВС № 449 від 31.12.2014, листом ВФЗБО УМВС №10/102 від 09.02.2014, заявою [PERSON] на им*я Начальника УМВС України в Херсонській області від 16.12.2014р., поясненнями сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позивач в судовому засіданні довів обґрунтованість своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню, проте із зазначенням про виплату вищезгаданої встановленої судом суми без урахування податків, зборів та інших обов'язкових платежів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved