Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, у підтвердження якого посилається на те, що 15 вересня 2015 року між позивачем та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0402-15-00120, предметом якого є страхування транспортного засобу «КІА», державний номер [NUMBER]. 24 липня 2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «КІА», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Мітсубісі», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Згідно постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась в наслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України. Позивачем ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов'язок страховика виплатити страхове відшкодування. 01 серпня 2016 року позивачем, на підставі рахунку № 1920 від 25.07.2016 року, було складено страховий акт № ССКА-417 та розрахунок до нього, на підставі чого було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 26439,25 грн.Просив стягнути з відповідача в порядку регресу відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 26439,25 грн. та витрати пов'язані з розглядом справи. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 липня 2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «КІА», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Мітсубісі», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Згідно Постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2016 року, було визнано, що відповідач є винним у скоєнні ДТП, що мала місце 24.07.2016 року. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 15 вересня 2015 року між позивачем по справі та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0402-15-00120, предметом якого є страхування транспортного засобу «КІА», державний номер [NUMBER]. Позивачем ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов'язок страховика виплатити страхове відшкодування. 01 серпня 2016 року позивачем, на підставі рахунку № 1920 від 25.07.2016 року, було складено страховий акт № ССКА-417 та розрахунок до нього, на підставі чого було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 26439,25 грн. Підстав для звільнення відповідача від відповідальності за понесені страховиком збитки суд не вбачає. Підстав для зменшення суми відшкодування суд також не вбачає. Згідно із ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку встановленому законодавством. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності до вимог ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до позивача, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тобто право вимоги до відповідача. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у порядку регресу витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, в зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved