Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 14.02.2017 року мотивуючи тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 15.06.2016 року її онука [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. У 2005 року її син [PERSON] проживав у цивільному шлюбі з [PERSON], яка мала дитину від першого шлюбу - [PERSON], відповідач у даній справі. [PERSON] зареєстрував відповідача у вказаній квартирі. В грудні 2012 року [PERSON] померла. А відповідач забравши свої речі переїхав проживати до своєї бабусі. Відповідач спірним житлом не користується з 2012 року, в добровільному порядку він не бажає знятись з реєстраційного обліку, що порушує права власника квартири у вільному користуванні та розпорядженні нею. Тому, позивач просила визнати [PERSON] особою. Що втратила право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила усунути [PERSON] перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, за довіреністю у справі, [PERSON] в судовому засіданні покладається на розсуд суду при вирішенні спору та першочергово керуватись інтересами малолітньої дитини, 20.06.2017 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, покази свідків: [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого май на будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2016 року за реєстровим номером 544, витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та копії технічного паспорта ( а.с. 9 -12), квартира [ADDRESS], власником якої був [PERSON], належить на праві власності [PERSON], [INFO]. Батько малолітньої [PERSON], [INFO], [PERSON] помер 02.09.2015 року, мати [PERSON] померла 10.12.2012 року, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 8,16,17). Відповідно до розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області від 25.09.2015 року № 550 ( а.с.15), [PERSON], [INFO], являється опікуном малолітньої онуки [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], малолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом з позивачем в квартирі [ADDRESS], що підтверджено матеріалами справи ( а.с.6-7, 13). Відповідач [PERSON], [INFO], син померлої 10.12.2012 року [PERSON], зареєстрований, але не проживає в [INFO] з 30.08.2005 року, а проживає в задовільних побутових умовах за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Садова,15 з грудня 2012 року по теперішній час, разом з бабусею [PERSON],[INFO], тіткою [PERSON], [INFO], братом [PERSON], [INFO], що підтверджено актом № 22/156 від 06.02.2017 року ( а.с. 14) та актом обстеження умов проживання від 19.06.2017 року ( а.с. 56). Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу "Кривіцька та Кривіцький проти України" (№ 8863/06) 2 грудня 2010 року, установив порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло, останні були позбавлені процесуальних гарантій. Міжнародною судовою установою встановлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу. Розглядаючи справи цієї категорії, суди повинні враховувати інтереси сторін і вирішувати такі спори залежно від установленого та на підставі закону, а також ураховувати, що внаслідок виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення у зв'язку з переміщенням по службі одного із подружжя, пов'язаним з переїздом в іншу місцевість, без забезпечення житлом, порушується право цих осіб і членів їхніх сімей на житло. Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 158 ЖК України, передбачено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначити права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Передбачаючи право власника квартири на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України). Частина ж 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. До члені в сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. ( ч.2 ст.64 ЖК України) Тобто, припинення права власності особи на квартиру припиняє право цієї особи та членів її сім'ї на користування даною квартирою. Судом встановлено, що відповідач чинить перешкоди новому власнику квартири у її праві користування та розпорядженні майном, між позивачем, як опікуном малолітньої особи, та відповідачем договір найму жилого приміщення не укладався, будь яких домовленостей щодо проживання відповідача у спірній квартирі між ними не було, відповідач заперечень проти позову з належними та допустимим доказами до суду не надав, у спірному житловому приміщенні не проживає з грудня 2012 року, не цікавиться ним, житлово комунальні послуги не сплачує, особистих речей у квартирі не має та забезпечений задовільними умовами проживання за іншою адресою, що підтверджено матеріалами справи та показами свідків. За ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими у справі обставинами. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатила при подачі позову до суду в розмірі 640 грн. 00 коп., однак вона заявила клопотання про залишення судових витрат за нею.

Outcome: approved