Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Амур-нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї та визначення способу участі батька у вихованні дитини, в його обґрунтування посилаючись на те, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 січня 2014 року. Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами були припинені з листопада 2015 року. З цього часу сторони не ведуть спільне господарство та не мають спільного бюджету. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2016 року шлюб між сторонами розірвано та з позивача на користь відповідача на утримання дитини було стягнуто аліменти. Після розірвання шлюбу між сторонами почали виникати суперечки та конфлікти, після чого відповідачка почала чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною. Позивач бажає спілкуватися з дитиною, однак відповідач з різних причин не дає позивачу спілкуватися з сином. На підставі зазначеного позивач просить зобов'язати відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною - [PERSON], [INFO]; визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON], [INFO] та спілкуванні з ним шляхом систематичних побачень без обмеження місця побачення та без присутності матері дитини [PERSON], а саме: побачення щоденно - з понеділка по п'ятницю з 16-00 по 20-00. У вихідні та святкові дні залишатися на цілий день з ночівлею; необмежене спілкування з сином, особисто, засобами телефонного, в майбутньому поштового, електронного та іншого засобу зв'язку; в день побачення позивача з сином забирати його з дому, садочка, школи особисто; сумісний відпочинок з дитиною тривалістю 14 календарних днів на час щорічної відпустки [PERSON]; можливості виїзду щороку влітку або взимку [PERSON] зі своїм батьком [PERSON] для відпочинку на море, в санаторно-курортний заклад або до дідуся та бабусі на строк до 14 днів; побачення на свята: Новий Рік, Різдво, Великдень. Трійця, День Конституції України, День Незалежності України та інше, на день народження дитини. Зобов'язати відповідача повідомляти [PERSON] щодо зміни місця проживання, перебування, навчання [PERSON] та надання повну, точну інформацію щодо нового місця проживання, перебування, навчання дитини та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. У судовому засіданні відповідачка проти позову заперечувала та просила суд відмовити у його задоволенні, підтримавши надані суду письмові заперечення на позов. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Амур-нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради у судовому засіданні просили винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.159 СК України позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні може бути заявлений якщо один з батьків, з ким проживає дитина, ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Чинним законодавством України встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.15 Закону України „Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Згідно із ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вжити таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.1 ч.ч.2,3 глави 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (учинено у м. Страсбург 25 січня 1996 року, реєстраційний код 37216/2006) предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосується дітей, визначається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов'язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей та доступу до них. Статтею 2 глави 1 зазначеної Конвенції визначено термін «суб'єкти батьківської відповідальності» - батьки та інші особи чи органи, які мають здійснювати частково або повністю батьківську відповідальність. Відповідно до ст.ст.3,7,8,18,19 Конвенції про права дитини (ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.91) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини, докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми (підписана 15.05.2003, набрала чинності для України 01.04.2007), дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним, такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з батьків. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 січня 2014 року. Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами були припинені з листопада 2015 року. З цього часу сторони не ведуть спільне господарство та не мають спільного бюджету. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2016 року шлюб між сторонами розірвано та з позивача на користь відповідача на утримання дитини було стягнуто аліменти. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року встановлено місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO] з його матір'ю [PERSON], [INFO]. З урахуванням наведеного, наданих доказів, того, що позивач має постійну роботу та заробіток і відповідно до ст.153 СК України має право на безперешкодне спілкування зі своїм сином, має бажання спілкуватися та приймати участь у вихованні дитини, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Виходячи із зазначеного нормативного обґрунтування, обставин, встановлених судом, з урахуванням прав позивача як батька дитини, який проживає окремо від сина, на спілкування з ним, а також з необхідності захисту прав і інтересів неповнолітнього при спілкуванні із батьком та необхідності в такому спілкуванні, зазначених вище обставин, з урахуванням наданого Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради висновку від 03.11.2016 щодо участі батька [PERSON], 1982 року народження у вихованні дитини [PERSON], [INFO], суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та винесення рішення про усунення [PERSON] перешкоди в реалізації його права на виховання та спілкування з дитиною, зобов'язавши [PERSON] не чинити перешкод в спілкуванні з дитиною [PERSON] [INFO]. Встановити часи спілкування з сином [PERSON] [INFO] батькові [PERSON] кожну неділю надавати час на спілкування з 10.00 години до 14.00 години, в присутності матері. В іншій частині позову слід відмовити. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: approved