Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просить суд визнати [PERSON] ([INFO], уродженця [INFO]) таким, що втратив право користування житловим приміщенням в житловому будинку №21 по вул. Центральна в с. Приморське Білгород-Дністровського району Одеської області , вказуючи, що він є власником житлового будинку №21 по вул. Центральна в с. Приморське Білгород-Дністровського району Одеської області на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду № 495/3619/17 від 20.06.2017 року. В належному йому будинку зареєстрований, але не проживає з 30.03.2017 року відповідач по справі [PERSON], його речей в будинку немає, комунальні послуги він не сплачує, присадибну ділянку не обробляє, ремонт споруд не проводить. Натомість він не може оформити субсидію на сплату комунальних послуг, оскільки для цього необхідна довідка про доходи відповідача, місцезнаходження якого невідомо. Крім того, наявність реєстрації відповідача в житловому будинку, належному [PERSON] порушує його право на безперешкодне користування його майном, оскільки він не може учиняти будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, тому і звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав. Позивач в судовому засіданні надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав, наведених в позові. Проти винесення заочного рішення не заперечує, просить розглянути справу за його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся через оголошення у пресі, причина неявки суду не відома . У звязку із неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача, про що свідчить його заява, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі рішення Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 20.06.2017 року по справі № 495/3619/17, позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Приморське, вул. Центральна (колишня Дзержинського), 21, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Як вбачається з матеріалів справи, згідно листа №478 виконавчого комітету Приморської сільської ради від 27.11.2017 року, [PERSON], [INFO] дійсно зареєстрований за адресою: [INFO] з 16.05.1994 року. У відповідності до акту, складеного депутатом Приморської сільської ради [PERSON] та мешканцями с. Приморське, сусідами: [PERSON] та [PERSON], [PERSON] в будинку за адресою: с. Приморське, вул. Центральна, 21 постійно не проживає, але періодично приїжджає. На протязі пів року дану будівлю не відвідував, а саме з 30.03.2017 року по 10.10.2017 року. У відповідності до довідки № 756, виданої виконавчим комітетом Приморської сільської ради, згідно акту опитування свідків від 10.10.2017 року, за адресою: с. Приморське, вул. Центральна, 21, гр. [PERSON] не проживає з 30.03.2017 року по 10.10.2017 року. Згідно довідки, виданої директором КП «Море-1» від 13.10.2017 року, [PERSON] дійсно сплачує комунальні послуги за абонента №209, а саме [PERSON]. Будинок та господарські будівлі даного споживача розташовані за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Приморське, вул. Центральна, 21. Правовий режим який регулює ці правовідносини системно входить до Глави 2 ЖК України і регулює порядок визнання наймача, або членів його сімї такими, що втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок їх відсутності понад встановлені строки. За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Відсутність відповідача за місцем реєстрації достовірно підтверджено актом опитування сусідів від 10.10.2017 року та довідкою № 756 від 17.10.2017 виконавчого комітету Приморської сільської ради, з яких можна встановити тривалість відсутності наймача за місцем реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки. Частиною першої статті 316 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). При цьому згідно статті 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Конституцією України (ст. 41] та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Таким чином, не зняття з реєстрації відповідача порушує право власності позивача. Положеннями ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на житловий будинок №21, що знаходиться в с. Приморське по вул. Центральна, ту обставину, що відповідач не проживає в ній з 30.03.2017 року, а також що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню . На підставі викладеного та

Outcome: approved