Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду і свої вимоги мотивує тим, що [INFO], у віці 85 років, померла її тітка [PERSON] від церебрального атеросклерозу ІІІ ст., після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок [ADDRESS] Як спадкоємець п'ятої черги за законом вона в установлений законом шестимісячний строк направила на адресу Путивльської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, на підставі якої 18.01.2016 була заведена спадкова справа, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спадкового майна померлої у зв'язку з наявністю заповіту на користь іншого спадкоємця. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що останні роки перед смертю тітка була в такому стані, що не могла усвідомлювати свої дії, її фізичний стан був не задовільний, вона не могла самостійно пересуватись, постійно потребувала стороннього догляду, майже нічого не бачила і не розмовляла, а всі родичі час від часу їй допомагали, а також в територіальному центрі соціального обслуговування м. Путивль була визначена людина - спеціаліст, яка здійснювала постійний догляд за тіткою. Позивач, в свою чергу, також періодично приходила до тітки, допомагала їй. З відповідачем вона не знайома і ніколи не зустрічалась раніше, він не є родичем померлої, тому її волевиявлення стосовно складання на його ім'я заповіту викликає сумніви, тим паче, що в останній рік вона зустрічалась з тіткою і бачила її психічний та фізичний стан, у зв'язку з чим просила визнати недійсним оспорюваний заповіт з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 і ч. 2 ст. 1257 ЦК України, оскільки вважала, що волевиявлення тітки при складанні заповіту не було вільним і не відповідало її волі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши суду, що твердження позивача про допомогу з її боку померлій та відвідування її не відповідають дійсності, оскільки сама [PERSON] була вимушена звернутись до чужих людей за допомогою в її догляді і протягом багатьох років її доглядали сторонні люди, які не доводились їй родичами, а також за померлою постійно був закріплений працівник зі служби соціального захисту населення. Позивач взагалі не брала ніякої участі в житті [PERSON], не провідувала останню вдома та навіть не допомагала з похованням і усі затрати по купівлі необхідних для цього речей понесли відповідач та його мати, тому позивачу не може бути достовірно відомо в якому стані знаходилась померла до дня своєї смерті, а залучена довідка Путивльської ЦРЛ, щодо стану здоров'я померлої не дає підстав вважати, що остання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними під час вчинення правочину (посвідчення заповіту). Крім того, вважають передчасним та необґрунтованим звернення позивача до суду з вимогою про визнання заповіту недійсним, адже факт її родинних відносин з померлою не підтверджено відповідними письмовими доказами, а тому при таких обставинах, вона не є заінтересованою особою у визнанні недійсним заповіту, оскільки судове рішення в межах заявлених нею позовних вимог не впливає на її право спадкування після смерті [PERSON] при відсутності засобів доказування родинних стосунків. Треті особи в судове засідання не з'явились: Путивльська районна державна нотаріальна контора звернулась до суду з заявою про розгляд справи без участі представника Путивльської РДНК, приватний нотаріус Путивльського районного нотаріального округу Фесенко Анатолій Олексійович звернувся з заявою в якій вказав, що заповіт від імені [PERSON] було посвідчено з дотриманням вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим позовні вимогу задоволенню не підлягають та просив справу розглядати без його участі, [PERSON] була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO], у віці 85 років, від церебрального атеросклерозу ІІІ ст. померла [PERSON], що підтверджується копіями актового запису про смерть № 236 від 29.12.2015, повного Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть та копією Лікарського свідоцтва про смерть №324 від 24.12.2015 (а.с. 4,50-52). Як вбачається з копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 25.12.1951 та копії Запису акта про укладення шлюбу №113 від 30.08.1975, батьком [PERSON]. - позивача по справі, є [PERSON] (а.с.6,46). Крім того, батьками [PERSON] (батька позивача) та [PERSON] є: мати - [PERSON], батько -[PERSON], що підтверджується Копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 17.06.1949 та Архівним Витягом ЗАЦС (а.с. 7,79). Згідно копії Свідоцтва про смерть, [NUMBER] від 30.09.1998, [PERSON] помер [INFO] (а.с.5). Незважаючи на те, що згідно Листа Державного архіву Сумської області від 19.08.2016 № б/н-123 підтвердити факт одруження [PERSON] та [PERSON] немає можливості (а.с. 78), суд, на основі досліджених в сукупності доказів, приходить до переконливого висновку, що [PERSON] є рідним братом померлої [PERSON], а позивач по справі її племінницею. Строк прийняття спадщини позивач не пропустила, оскільки в установлений законом шестимісячний строк направила на адресу Путивльської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON], що підтверджується копією заяви та повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 11). Згідно Витягу про реєстрації в Спадковому реєстрі №42697332, 18.01.2016 була заведена спадкова справа №4/2016 (а.с. 12). Як вбачається з довідки Путивльської районної державної нотаріальної контори від 08.07.2016 №779/01-16, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлої [PERSON], у зв'язку з наявністю заповіту на користь іншого спадкоємця (а.с. 15). За життя, а саме 23.10.2007 [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON], підписаний власноруч у приміщенні Путивльської районної державної нотаріальної контори об 11.00 год., зареєстрований в реєстрі за №2879 (а.с. 62). Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. 13.10.2015 [PERSON] в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] склала заповіт, в якому все своє майно заповіла [PERSON] та оскільки вади зору (втрата зору) позбавляли її можливості прочитати заповіт уголос та власноручно його підписати, на прохання [PERSON] цей заповіт посвідчено у присутності двох свідків , а підписання заповіту здійснювалося у її присутності запрошеним нею [PERSON], який посвідчено приватним нотаріусом Путивльського районного нотаріального округу Фесенком А.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1327 (а.с.57). Цей заповіт зареєстрований в Спадковому реєстрі за № 58062161 в 16.37 год. 13.10.2015 року, що підтверджено відповідним витягом (а.с.33-35). Згідно виписки з амбулаторної картки №3438 [PERSON] знаходилась під наглядом Путивльської ЦРЛ с 1982 року.2015 рік діагноз: ІХС: диф. кардіосклероз. СН ІІ А церебросклероз. Вторинна АГ ІІ ст. 2 ст. риск. ХПМК. Хронічний бронхіт ст. ремісії. Хвора померла 23.12.2015 о 13.00 год., діагноз: а) Хронічне порушення мозкового кровообігу; б) церебральний атеросклероз ІІІ ст. (а.с.14). На підставі заяви від 04.03.2016 року (а.с. 55) спадщину після смерті [PERSON] прийняв спадкоємець за заповітом [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Оскільки заповіт є одностороннім правочином, тому до нього застосовуються загальні правила про правочини та положення про їх недійсність. Відповідно до змісту ч. 3 ст. 203 ЦК України основним елементом дійсної угоди є воля сторін. Волевиявлення особи має бути вільними і відповідати її внутрішній волі, бажанню викликати певні юридичні наслідки - встановлення, зміну або припинення правовідносин. За ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено , що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-131цс14 від 17.09.2014 року, підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч.1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення свої х дій та керувати ними. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, відповідно до ст. 212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 06-04/1 від 24.11.2016 р., [PERSON] на момент посвідчення заповіту - 13.10.2015 року, хронічним психічним захворюванням не страждала, ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності або недоумства не виявляла, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 109-111). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомив, що більше 20 років є сусідом померлої [PERSON] Остання мала сестру в м. Київ та брата, який зловживав спиртними напоями. Доглядав за нею соціальний працівник, а протягом останніх чотирьох місяців відповідач та його мати. У бабусі були проблеми з ногами та зором, упізнавала вона його за голосом та силуетом. За місяць до смерті його запрошували, щоб підняти бабусю, він з нею розмовляв, вона була адекватною. Свідок [PERSON] суду показала, що 13.10.2015 була присутня вдома у [PERSON] у якості свідка при посвідченні заповіту нотаріусом Фесенко А.О., бабуся сиділа, нотаріус задавав їй питання, заповіт читався вголос. Згідно довідки Путивльського районного територіального центру соціального обслуговування від 08.08.2016 №371, [PERSON] дійсно перебувала на обслуговуванні у відділенні соціальної допомоги вдома Путивльського районного територіального центру соціального обслуговування з 01.01.1992 року по 24.12.205. З 01.01.1998 по 24.12.2015 року соціальні послуги надавались соціальним робітником [PERSON] Допитана в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є соціальним працівником та родину померлої знає давно. Протягом останнього року життя [PERSON] відвідувала 2-3 рази на тиждень. Жила вона одна, відвідували її подруги, приїздив племінник з Києва. В жовтні 2015 року вона була присутня при посвідченні заповіту, [PERSON] заповіт зачитувався 2 рази, бабуся була при розумі та при пам'яті. Вона була адекватною, розпоряджалася своєю пенсією, зробила 5 заповітів на людей, які її доглядали, постійно давала оголошення в газету про те, що шукає опікунів. [PERSON] бачити не хотіла, оскільки та не сказала, де захоронений її брат. Сама [PERSON] [PERSON] ніколи там не бачила, до будинку вона заходила вільно без перешкод. Бабуся пізнавала її по голосу та могла порахувати гроші, однак не бачила дрібний шрифт, у неї був підвищений цукор у крові та бронхіт, психотропних речовин не приймала та мала травму бедра. Свідок [PERSON] суду показала, що працює більше 10 років дільничною медичною сестрою та за призначенням лікарів здійснює на дому медичні процедури. [PERSON] почала звертатись протягом останніх 2-х років та пропонувала здійснювати за нею догляд, до будинку завжди могла потрапити без перешкод. Бабуся була в своєму розумі, та за місяць до смерті [PERSON] зробила їй внутрішньовенні ін'єкції препаратів, що полегшують дихання та знімають набряки, оскільки на ногах були сильні набряки. [PERSON] її упізнавала, мала проблеми із серцем, зір був середній. Бабуся казала, що в неї є один племінник у м. Києві, який є інвалідом та не може забезпечити їй догляд. Свідок [PERSON] суду показала, що є матір'ю відповідача та в 2008-2009 році побачила в газеті «Путивльські відомості» оголошення про те, що старенька потребує догляду за оформлення спадщини. Вона приїхала до бабусі і вони з нею потоваришували, [PERSON] возила їй харчі по дешевій ціні, але не мала можливості забезпечити їй повноцінний догляд, оскільки на той час працювала, а згодом переїхала до м. Буринь. У серпні 2015 їй подзвонила [PERSON] та попросила переїхати до неї, оскільки відчувала, що слабшає та їй потрібен постійний догляд. З кінця серпня вони стали проживати разом, син [PERSON] - відповідач по справі, переїхав до них з вересня. [PERSON] наполягала на оформленні заповіту, це була її особиста воля. [PERSON] вона жодного разу не бачила та бабуся про неї погано відзивалась, у неї був поганий зір, орієнтувалася по статурі та голосі. Суд вважає, що висновок згаданої посмертної психіатричної експертизи є цілком обґрунтованим, оскільки допитані судом свідки хоча і показали, що [PERSON] хворіла та мала поганий фізичний стан, однак жоден з них не дав свідчень про її невмотивовані, неадекватні чи неконтрольовані дії, які б давали суду підстави для сумніву в її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту. Крім того, [PERSON] на «Д» обліку у лікаря психіатра-нарколога не знаходилась, що підтверджується довідкою Путивльської ЦРЛ від 01.09.2016 (а.с. 77). Згідно накладної №21 від 22.08.2016, [PERSON], відповідач по справі, дійсно поніс витрати пов'язані з похованням [PERSON] (а.с.85). Те, що для останнього відповідач був сторонньою особою, оскільки не перебував з ним в сімейних, родинних відносинах, в силу ст. 1235 ЦК України правового значення для справи не має, оскільки право на заповіт здійснюється вільно і заповідач може призначити своїм спадкоємцем будь-яку фізичну особу. Таким чином, проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку, що відсутні достатні підстави вважати, що при складанні оспорюваного заповіту волевиявлення [PERSON] не було вільним і не відповідало її волі, з огляду на таке позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з позивача на користь відповідача понесенні останнім витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., оскільки вказаний розмір компенсації відповідає вимогам ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу», беручи до уваги загальну тривалість судових засідань, в яких брала участь особа, яка надавала правову допомогу відповідачеві, а також враховуючи ступень складності справи, з урахуванням часу, необхідного для вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, зокрема, розробки та складання заперечень проти позову.

Outcome: approved