Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 6 травня 2016 року до СК «Еталон» звернулось ТДВ «ВіДі-Страхування» з заявою про страхове відшкодування (в порядку регресу). Вказаною заявою було повідомлено СК «Еталон» про те, що 13 грудня 2015 року на вул. В. Кільцева в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля БМВ д.н.з.[NUMBER], що застрахований в ТДВ «ВіДі-Страхування» за договором добровільного страхування наземного транспорту №СLАU-5085 та автомобілем ЗАЗ д.н.з.[NUMBER], що застрахований за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6871377(страхувальник відповідно до договору [PERSON]). Позивач вказує, що на підставі наданих документів, а саме розширеної довідки Управління патрульної служби МВС України в м. Києві та постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 16.03.2016 року, було встановлено, що 13 грудня 2015 року на вул. В. Кільцевій в м. Києві відповідач керуючи автомобілем ЗАЗ д.н.з.[NUMBER] не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем БМВ д.н.з.[NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобі, чим порушив п. 13.1 ПДР України. Уважно вивчивши всі надані учасниками ДТП документи було встановлено, що договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6871377 на момент ДТП, а саме 13.12.2015 року, був виписаний, але не був оплачений відповідачем. Позивач зазначив, що відповідно до інформації, що міститься в договорі №АЕ/6871377 страховий платіж в розмірі 1 036,80 гривень відповідач вніс 14.12.2015 року о 11:20 годин. Строк дії договору вказаний з 00:00 годин 12.12.2015 року. Вказана інформація підтверджується також платіжним дорученням №@2РL485311, відповідно до якого страховий платіж за вказаним договором було перераховано на рахунок СК «Еталон» лише 15.12.2015 року, тобто через два дні після настання страхового випадку (дорожньо-транспортної пригоди).? Важливо, що відповідно до інформації з розширеної довідки Управління патрульної служби МВС України в м. Києві, на момент дорожньо-транспортної пригоди у відповідача, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів взагалі був відсутній. Таким чином, вважає, що договір №АЕ/6871377 був виписаний та оплачений відповідачем вже після скоєння ДТП, що є підставою для визнання вказаного договору недійсним. В зв'язку із викладеними обставинами позивач просив визнати недійсним договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6871377; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1 378,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи є заява, в якій він просив судове засідання проводити за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомив, в зв'язку із чим суд, враховуючи письмову заяву представника позивача, вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що 6 травня 2016 року до СК «Еталон» звернулось ТДВ «ВіДі-Страхування» з заявою про страхове відшкодування (в порядку регресу). Вказаною заявою було повідомлено СК «Еталон» про те, що 13 грудня 2015 року на вул. В. Кільцева в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля БМВ д.н.з.[NUMBER], що застрахований в ТДВ «ВіДі-Страхування» за договором добровільного страхування наземного транспорту №СLАU-5085 та автомобілем ЗАЗ д.н.з.[NUMBER], що застрахований за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6871377(страхувальник відповідно до договору [PERSON]). Також встановлено, що відповідно до розширеної довідки № 83530967 Управління патрульної служби МВС України в м. Києві від 18.02.2016р. № 41/11-1973/10 на момент дорожньо-транспортної пригоди у відповідача, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був відсутній. Наведені обставини підтверджуються полісом ОСЦПВВНТЗ № АЕ/6871377, меморіальним ордером від 15.12.2015, довідкою про дорожньо-транспортну пригоду, іншими матеріалами справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 991 Цивільного кодексу України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку. Крім того, за змістом ст. 998 Цивільного кодексу України, договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо, зокрема, його укладено після настання страхового випадку. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 207, 981 Цивільного кодексу України договір страхування укладається у письмовій формі та повинен містити підписи сторін. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Та відповідно до ст. 28 Закону України «Про страхування» Дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про страхування» договір страхування визнається недійсним і не підлягає виконанню також у разі якщо його укладено після страхового випадку. Істотними умовами договору страхування відповідно до ст. 982 ЦК є: предмет договору, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору, інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6871377 на момент ДТП, а саме 13.12.2015 року, був виписаний, але не був оплачений відповідачем. Страховий платіж в розмірі 1 036,80 гривень відповідач вніс 14.12.2015 року о 11:20 годин. Також відповідно до платіжного доручення №@2РL485311, страховий платіж за вказаним договором було перераховано на рахунок СК «Еталон» лише 15.12.2015 року. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином в судовому засіданні встановлено обставин, які свідчать про те, що під час дорожньо-транспортної пригоди у відповідача був виписаний, але не оплачений страховий поліс, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Таким чином суд визнає даний договір недійсним та задовольняє заявлений позов. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в зв'язку з тим, що суд задовольняє позов, то з відповідача на користь позивача потрібно стягнути судові витрати у розмірі 1 378,00грн. На підставі ст.ст. 203, 215, 216, 991, 998 ЦК України, ст. ст. 18, 28, 29 Закону України "Про страхування", ст. ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

Outcome: approved