Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ Позивачі\~ [PERSON] , [PERSON] звернулися до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до Дрогобицької міської ради, [PERSON] про визнання нечинним рішення сесії Дрогобицької міської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку. \~ \~ \~ \~ \~ У\~підтвердження \~своїх позовних\~вимог посилаються\~на те,\~що позивачці\~ [PERSON] \~на підставі\~договору дарування\~від 04.03.1997року\~належить половина\~житлового будинку\~з відповідною\~частиною господарських\~будівель,\~що розташований\~на [ADDRESS] \~Друга половина\~житлового будинку\~з відповідною\~частиною господарських\~будівель на\~підставі договору\~дарування від\~29.09.2009\~року належить\~позивачці [PERSON] .\~Житловий будинок\~ [ADDRESS] \~знаходиться на\~земельній ділянці\~площею 1100\~кв.м.,\~що підтверджується\~планом земельної\~ділянки станом\~на 03.05.2008р.\~До її\~житлового будинку\~з [ADDRESS] \~Стрийської постійно\~був проїзд\~через земельну\~ділянку житлового\~будинку [PERSON] .\~Пізніше житловий\~будинок був\~знесений у\~зв`язку\~з будівництвом\~шляхопроводу на\~ [ADDRESS] ,\~а земельна\~ділянка перейшла\~у їхнє\~спільне користування.\~Їхні батьки\~користувались цією\~земельною ділянкою\~з 1990р.,\~після отримання\~у власність\~житлового будинку\~ вони\~користуються земельною\~ділянкою самостійно.\~Щоб упорядкувати\~право на\~користування земельною\~ділянкою вони\~звернулись в\~міську раду\~з заявою\~про передачу\~їм у\~власність земельної\~ділянки площею\~1100\~кв.м.\~На підставі\~їхньої заяви\~Дрогобицька міська\~рада на\~ХУІ сесії\~сьомого скликання\~від 20.12.2016р.\~прийняла рішення\~№537,\~яким надала\~їм дозвіл\~на розроблення\~проекту землеустрою\~щодо відведення\~земельної ділянки\~для будівництва\~та обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~і споруд.\~В січні\~2017р.\~вони звернулись\~в органи\~Держземкадасту для\~виготовлення документації\~з землеустрою.\~Розробники проекту\~землеустрою надали\~їм несподівану\~інформацію про\~те, що частина земельної ділянки, якою вони користуються, передана у власність сусідці [PERSON] , яка проживає в будинку [ADDRESS] та межує з їхньою земельною ділянкою. На їхній запит до Дрогобицької міської ради про надання їм копії рішення про приватизацію [PERSON] земельної ділянки міська рада відмовила, як про не надання такої інформації, що до них, як позивачів не відноситься. Хоча це має пряме відношення до них, як осіб, які цією земельною ділянкою користуються і передача земельної ділянки у власність [PERSON] порушує їхні права як землекористувачів. Про те, що [PERSON] приватизувала частину земельної ділянки яка є в їхньому користуванні, їм не було відомо. Технічну документацію про узгодження меж суміжного землекористування щодо їхньої земельної ділянки з ними не узгоджувала. Отже, як суміжні землекористувачі земельної ділянки переданої у власність [PERSON] , вони не погоджували розташування межі між їхньою земельною ділянкою і ділянкою сусідки [PERSON] . Більше того, між їхніми земельними ділянки є постійна огорожа, яка стоїть більше ніж 10 років. Тому вони не можуть пояснити, яким чином без їхнього відома, частина земельної ділянки, яка є у їхньому користуванні, опинилась у власності [PERSON] З відповідачкою [PERSON] вони намагались вияснити як вона без їхнього відома і нічого не повідомляючи, приватизувала частину їхньої земельної ділянки. Але вона цього не пояснила, а лише передала їм для ознайомлення копію свідоцтва про право власності на земельну ділянку індексний номер 41766408 від 05.08.2015р. та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 41766931. З цих документів вони довідались, що відповідачці [PERSON] передана у власність земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0388 га для індивідуального садівництва. Це саме є їхня земельна ділянка з їхнім садом та городом. Будь яких графічних документів вона не надала. На спірній земельній ділянці знаходиться їхній сад та город. Юридичних документів, які би підтверджували їхнє право користування спірною земельною ділянкою вони не мають, але вона зазначена в плані земельної ділянки їхнього будинку [ADDRESS] і при передачі земельної ділянки у власність [PERSON] , вона не була вільною. Земельною ділянкою вони користуються з 1990р. Через цю земельну ділянку до їхнього будинку є проїзд. Тому міська рада не мала підстав для передачі їхньої земельної ділянки у власність іншим особам без попереднього вилучення земельної ділянки. А тому виникла необхідність звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, зокрема на той факт, що житловий будинок [ADDRESS] , знаходиться на земельній ділянці площею 1100кв.м., що підтверджується планом земельної ділянки станом на 03.05.2008р., до даного будинку з [ADDRESS] постійно був проїзд через земельну ділянку житлового будинку [ADDRESS] , який в подальшому був знесений у зв`язку з будівництвом шляхопровіду. Зазначила той факт, що земельною ділянкою користувалися ще з 1990 року, після отримання у власність житлового будинку. Крім того, відповідачкою [PERSON] було незаконно приватизовано частину земельної ділянки, яка знаходиться у її власності. Зазначила, що [PERSON] не погоджувала межі між їхніми земельними ділянками, тощо. З документів, представлених відповідачкою [PERSON] , земельна ділянка, яка передана їй у власність (кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0388га., цільове призначення індивідуальне садівництво), являється її садом та городом. Вважає, що відповідач [PERSON] не має законних підстав для оформлення технічної документації на вищевказану земельну ділянку. Просить позов задоволити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала уточнені заявлені позовні вимоги, просить їх задоволити в повному обсязі, крім того зазначила, що відповідачем [PERSON] на спірній земельній ділянці почали проводити ряд будівельних робіт, що змусило звернутися до суду із заявою про забезпечення позову, та відповідно ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 19.05.2017р. було накладено заборону [PERSON] вчиняти будь-які дії на спірній земельні ділянці. Крім того звернула увагу на ту обставину, що дії відповідача скеровані на проведення будівельних робіт на земельній ділянці, яка їй передана у власність, тобто займається будівництвом, без зміни цільового призначення земельної ділянки. Вважає, що відповідач завдає шкоди інтересам її довірителя, забудовуючи спірну земельну ділянку. Просить позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради Якимчук Я.Б. з`явився, надіславши на адресу суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що спірна земельна ділянка є частиною земельної ділянки, яка межує із земельними ділянками будинковолодінь [ADDRESS] та [ADDRESS] , і передачі її на баланс міськжитлоуправління перебувала у володінні власника будинковолодіння [ADDRESS] , з чого випливає, що спірна земельна ділянка знаходилася у комунальній власності Дрогобицької міської ради з моменту передачі її на баланс міськжитлоуправління після виплати відділом капітального будівництва Дрогобицького міськвиконкому грошової компенсації власнику житлового будинку, надвірних будівель та споруд, фруктових і декоративних дерев, ягідних і декоративних кущів та ягідників, розташованих на земельній ділянці по [ADDRESS] у зв`язку із спорудженням шляхопровіду, що підтверджується рішенням Дрогобицької міської ради народних депутатів Львівської області від 17.10.1985р. №443 та листом фінансового відділу виконавчого комітету Дрогобицької міської ради народних депутатів Львівської області від 02.06.1987 р. за №2-32, а відтак самозахоплення власниками будинковолодіння [ADDRESS] , земельної ділянки площею 696 кв.м., належної до комунальної власності Дрогобицької міської ради, яке було зафіксовано КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» про яке в порушення чинного законодавства не було повідомлено землекористувача, не може бути підставою для визнання позовних вимог позивачів законними. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, пославшись на обставини, викладені в письмовому запереченні, просить в задоволенні позову відмовити. Пояснив суду, що відповідач [PERSON] , яка є власником будинку [ADDRESS] та згідно Державного акта на право приватної власності на землю від 03.04.2001р. їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0828га по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Як вбачається з Державного акта, при описі меж встановлено, що: «від А до Б - землі міськземфонду». Межа «A-Б» і є межею між належною [PERSON] земельною ділянкою та земельною ділянкою, на території якої знаходився будинок [ADDRESS] , та який був знесений за рішенням органу місцевого самоврядування для будівництва шляхопроводу, та зазначив, що оскільки після знесення будинку, дана земельна ділянка пустувала і межувала з ділянкою [PERSON] , вона довгий час здійснювала догляд за нею, щоб вона не заростала чагарями, високою травою, не ставала стихійним смітником. Вказав на той факт, що вказана вище земельна ділянка не використовувалася як огород чи сад, оскільки на ділянці росло тільки одне деревце. Вказав, що земельну ділянку позивачі ніколи не використовували як свій голод чи сад, що і змусило її звернутися до Дрогобицької міської ради із відповідною заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення її частини, а саме земельної ділянки орієнтовною площею 388 [ADDRESS] [ADDRESS] для ведення садівництва, який отримала згідно рішення сесії Дрогобицької міської ради №1416 від 07.11.2014р., крім того при розробці проекту землеустрою було встановлено та підтверджено Відділом Дерземагенства у м.Дрогобичі, Львівської області, що на земельну ділянку фактично площею 0,0388га. з цільовим призначенням для садівництва, відсутні обмеження на використання і вона не обтяжена сервітутом. Крім того, Відділом містобудування та архітектури виконкому Дрогобицької міської ради та Відділом Дерземагенства у м.Дрогобичі Львівської області було погоджено кадастровий план, згідно якого встановлено, що запитувана земельна ділянка межує із землями КП ЖЕО Дрогобицької міської ради. Крім того, звернув увагу на той факт, що спірна земельна ділянка, яка знаходилася у користуванні позивачів з 1990р. також не відповідає дійсності, так як згідно плану земельної ділянки загальною площею 404 кв.м., розташованої за адресою [ADDRESS] , рішення виконкому Дрогобицької міської ради народних депутатів №1928 від 25.12.1953 р., на штампі «Побудовано самовільно» вказано «самозахоплення землі 696 кв.м., 03.05.2008р.», а тому на момент складання плану КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО», не було уповноважено визначати самозахоплення земельних ділянок, оскільки таке не було передбачено Інструкцією «Про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України №127 від 24.05.2001р.» ( чинної на 03.05.2008р.). Вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не відповідають чинному законодавству. Заслухавши думку учасників судового розгляду, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які суду пояснили, що вони являються знайомими [PERSON] та [PERSON] , підтвердили той факт, що заїзд до будинку позивачів завжди був, вони завжди ним користувалися, іншого заїзду не було; спеціаліста [PERSON] , який суду пояснив, що він працює у Держгеокадастру у м.Дрогобичі ГУ Держгеокадастру у Львівській області, їхньою установою було погоджено проект відвезення земельної ділянки, на підставі поданих документів заявником, на місце розташовування спірної земельної ділянки вони не виїзджали. Огляд проводився комісією, якою було складено Висновок. З приводу користування даною земельною ділянкою сторонами по справі, йому нічого не відомо; дослідивши письмові докази по справі дав їм оцінку, і вважає, що заявлені вимоги підлягають до задоволення з таких підстав: Відповідно до Конституції народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування ( ч.2 ст.5). У ч.2 ст.144 Конституції України зазначено, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Цьому конституційному положенню відповідають Закон у ч.10 ст.59 якого визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до ст.19 Конституції України та ст.ст. 73 і 77 Закону України « Про місцеве самоврядування ,їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та приймати рішення у межах наданих повноважень. Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України «Право на захист цивільних прав та інтересів» кожна особа має право на захист свого цивільного трава у разі його порушення. В даному випадку порушення законного права на безперешкодне та вільне користування спірною земельною ділянкою до своїх домоволодінь як земельною ділянкою комунальної власності громадян міста Дрогобича у її існуючих межах та розмірах. Невизнання або оспорювання, а згідно частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України «Визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади - Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування» Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії виданий органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси . В даному випадку цивільне право на безперешкодний доступ та обслуговування позивачів до своєї приватної власності. Згідно частини 1, частини 2 та пункту а) частини 3 статті 83 Земельного кодексу України «Право власності на землю територіальних громад» землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ та міст, є комунальною власністю; у комунальній власності перебувають усі землі у межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності; до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать:, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); Згідно частини 1, частини 2 та пункту а) частини 3 статті 83 Земельного кодексу України «Право власності на землю територіальних громад» землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ та міст, є комунальною власністю; у комунальній власності перебувають усі землі у межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності; до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать:,- землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); Судом встановлено, що дійсно на підставі Рішення Дрогобицької міської ради за №537 XУI сесії сьомого скликання від 20.12.2016р. «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків (присадибна ділянка)», [PERSON] та [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, - земельну ділянку орієнтовною площею 1000 кв.м [ADDRESS] на [ADDRESS] . Крім того, в судовому засіданні не оспорюється і той факт, що [PERSON] на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розподілу), індексний номер : 23416512 від 05.08.2015р., видано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.08.2015р., на підставі якого останній належить земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована за адресою [ADDRESS] . Крім того, в судовому засіданні не оспорюється той факт, що згідно Державного Акту серії [NUMBER] від 03.04.2001р., [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] , на підставі рішення виконкому Дрогобицької міської ради народних депутатів від 26.02.2001р. №49, передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0828га. в межах згідно з планом, яка розташована на території [ADDRESS] , та передано для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, та відповідно до Висновку Відділу Держземагенства у м.Дрогобичі, Львівської області, на території вищевказаної земельної ділянки, фактичною площею 0,0388га. з цільовим призначенням для ведення садівництва, відсутні обмеження на використання і вона не обтяжена сервітутом. Крім того, як вбачається з Державного Акту серії [NUMBER] ЛВ № [NUMBER] від 03.04.2001р., при описі меж встановлено, що «від А до Б» - землі міськземфонду; межа « [NUMBER] » і є межею між належною відповідачу земельною ділянкою та земельною ділянкою, на території якої знаходиться будинок [ADDRESS] , та який був знесений за рішенням органу місцевого самоврядування для будівництва шляхопроводу, що і підтвердили позивачі в судовому засіданні. Однак матеріалами справи встановлено, що відділом містобудування та архітектури виконавчих органів Дрогобицької міської ради листом за №231 від 17.05.2017р. встановлено, що [PERSON] та [PERSON] самовільно встановили огорожу без паспорту прив"язки, погодженого відповідним чином. В результаті чого було порушено мінімально- нормативну ширину проїзду до індивідуального житлового будинку за [ADDRESS] . Відповідно до ст.43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду. \~\~ Відповідно до ст.377ЦК України, відносини, пов`язані із виникненням прав на земельну ділянку у зв`язку із виникненням прав на будівлі і споруди, що на ній знаходяться, врегульовані ст.120 чинного\~ЗК. Перехід права власності на землю вимагає в цьому випадку окремого договірно-правового регулювання шляхом укладання відповідних цивільно-правових угод між власником земельної ділянки і набувачем будівлі (споруди). Такими угодами можуть бути договори купівлі-продажу, дарування, міни земельної ділянки. Частина 1\~статті 120 ЗК\~поширює свою дію лише на випадки, коли відчужувателем будівель (споруд) є власник земельної ділянки, а також те, що право власності і право користування ділянкою можуть переходити лише для того цільового призначення, яке мала земельна ділянка під час її приналежності відчужувателю. \~\~\~\~\~Як вбачається із п.18 Постанови Пленуму ВС України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати\~статті 30 ЗК\~(2768-14) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до\~статті 120 ЗК 2001 року\~на підставі цивільноправових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі\~статтею 377 ЦК\~( 435-15 ), а з часу внесення змін до\~статті 120 ЗК\~Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-У\~(997-16) - і згідно зі\~статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до\~статті 377 ЦК\~і\~статті 120 ЗК\~в редакції Закону України від 5 листопада 2009р. N1702-УІ (1702-17). Згідно з вимогами абзацу 1 п.12\~розділу X «Перехідні положення» ЗК\~(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з врахуванням вимог абз.3 цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. У разі надання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст.155 ЗК). Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України, яка передбачає способи захистку прав на земельні ділянки», вбачається, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, а відповідно до ч.1 ст.155 Земельного Кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню, оскільки відповідачем - Дрогобицькою міською радою не спростовано доводи позовної заяви. Крім того, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору у цій справі, а відтак вимоги позивачів є підставними та підлягають до задоволення, а тому слід визнати недійним та скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку індексний номер 41766408 від 05.08.2015 року, яка розташована на [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , видане на підставі рішення Дрогобицької міської Ради Львівської області № 1659 від 22.07.2015 року та відповідно визнати нечинним рішення 64 сесії шостого скликання Дрогобицької міської Ради №659 від 22.07.2015р. п.2.6 про передачу у власність [PERSON] "янівни земельної ділянки площею 388 кв.м., кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на [ADDRESS] .Дрогобичі Львівської області з цільовим призначенням для садівництва.

Outcome: approved