Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що по 04.10.2006 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON] [INFO], відповідач жодної участі у вихованні та утриманні доньки не приймає з 2006 року, він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків без поважних причин, службою у справах дітей надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача стосовно його дочки. Позивач просить суд позбавити батьківських прав відповідача відносно доньки [PERSON] [INFO]. В судовому засіданні позивач, її представник повністю підтримали позовні вимоги. Відповідач, його представник позов не визнали, в суді пояснили, що відповідач дійсно майже вісім років з своєю донькою не спілкувався, не приймав участі у її вихованні, оскільки позивач не дозволяла йому спілкуватися з донькою, але він любить свою доньку [PERSON], бажає приймати участь у її вихованні, бачитися з дитиною, допомагати матеріально. Представник 3-ї особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради просить суд позов задовольнити, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо малолітньої доньки без поважних причин. Помічник прокурора м.Білої Церкви Лисак Н.М., яка приймала участь у розгляді справи, просить також суд позов задовольнити, оскільки є всі передбачені законом підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON]. Заслухавши пояснення всіх осіб, які беруть участь у розгляді справи, покази свідків, оглянувши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.11.2003 року по 04.10.2006 року, від якого мають дочку [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження дитини, про розірвання шлюбу, копією паспорта позивачки, в якому мається штамп органу ЗАГС про реєстрацію шлюбу з [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що позивачка зареєстрована з донькою [ADDRESS], в цій квартирі зареєстровані і проживають батьки позивачки [PERSON] та [PERSON]. З акту обстеження житлово-побутових умов проживання позивачки з донькою в матеріалах справи вбачається, що родина проживає в належних житлово-побутових умовах, позивач добросовісно виконує свої батьківські обов'язки по вихованню доньки [PERSON], нею створено всі умови для проживання, розвитку та відпочинку дитини. В характеристиці Білоцерківської ЗОШ № 23, яку відвідувала малолітня донька сторін по справі з 01.09.2010 року по червень 2012 року, вказується на те, що батько дівчинки жодного разу в школі не з'являвся, тоді як її мати весь час цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до її виховання; дівчинка добре навчається, приймає активну участь у громадському життя класу, відповідально ставиться до доручень, вихована. На ці ж факти вказується і в характеристиці Білоцерківської ЗОШ № 3, де на даний час навчається малолітня [PERSON]. Згідно довідки міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 30.01.2013 року № 69, на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист № 2-8112 від 30.09.2005 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] 2004 року народження, станом на 30.01.2013 року заборгованість по виконавчому листу становить 31461 грн. З довідки міського відділу ДВС від 21.03.2014 року № 153 вбачається, що по вказаному вище виконавчому листу аліменти не сплачувалися за період з 01.09.2013 року по 28.02.2014 року. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач майже вісім років з донькою не спілкується, взагалі її не бачив, жодної матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як роз'яснено в п.17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання /крім хронічного алкоголізму чи наркоманії/ або з інших незалежних від неї причин. З показів свідків [PERSON] -хрещеної матері [PERSON] та [PERSON]- рідного брата позивачки слідує, що відповідач тривалий час після розлучення з позивачкою жодної участі у вихованні та утриманні своєї доньки [PERSON] не приймає, не спілкується, не бачиться з нею, не вітає її зі святами, днями народження. Покази свідків приймаються судом до уваги, оскільки вони є послідовними, не суперечать поясненням самої позивачки та дослідженим в суді доказам. При вирішенні спору судом приймається також до уваги висновок служби у справах дітей Білоцерківської міської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав від 18.04.2013 року за № 651, в якому, зокрема, вказується на те, що [PERSON] ухиляється без поважних причин від виховання та утримання своєї доньки [PERSON], на засіданні комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] щодо позбавлення його батьківських прав заперечував. В судовому засіданні згідно приписів ст.171 СК України було вислухано думку малолітньої [PERSON], яка повідомила про те, що свого батька вона не пам'ятає, бачитися і спілкуватися з ним вона не хоче, [PERSON] навіть не впізнала свого батька в залі суду. Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що позивачка не дозволяла йому спілкуватися та бачитися з донькою. З пояснень самої позивачки було встановлено, що перший рік після розлучення вона говорила відповідачу про те, що в разі несплати ним аліментів вона не дозволятиме йому бачитися з донькою, але його мати мала змогу приходити до внучки, забирати її за місцем свого проживання, де проживав і відповідач, а потім як мати відповідача, так і він перестали взагалі проявляти інтерес до дитини, батька дівчинці замінили дідусь та рідний брат позивачки, а протягом року вона перебуває у фактичних шлюбних стосунках з чоловіком, який піклується про [PERSON], дівчинка вважає його батьком. Жодних доказів суду стосовно того, що позивач чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, відповідачем не надано. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За приписами ст.151 СК України батьки мають переважне перед іншими особами право на особисте виховання дитини. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Як передбачено ст.157 цього Кодексу, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно приписів ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Отже, обсяг прав батьків не залежить від того, проживають вони з дитиною чи ні. В СК України розроблено механізм забезпечення прав того з батьків, хто проживає окремо від дитини, якщо той з батьків, з ким проживає дитини, цьому перешкоджає. Так, згідно ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Як встановлено судом, відповідач ні до органів опіки та піклування, ні до суду не звертався по питанню усунення для нього перешкод щодо спілкування з дитиною, на протязі майже восьми років не проявляв жодного інтересу до своєї дитини, не цікавився її навчанням, здоров'ям, розвитком, не надавав матеріальної допомоги на її утримання. Представник Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради пояснила, що під час розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, йому було роз'яснено право на звернення до органів опіки та піклування з метою визначення способів його участі у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Відповідач цим правом не скористався, хоча в суді посилається на те, що він хоче приймати участь у вихованні дитини, її матеріальному забезпеченні, спілкуватися з нею. Але судом враховуються ті обставини, що відповідач взагалі до цього часу жодних дій, які б свідчили про його бажання приймати участь у вихованні дитини, її утриманні, не вчинив, для своєї дочки він став чужою людиною, він не знає про вподобання дитини, про стан її здоров'я, про її навчання; в суді відповідач так і не зміг пояснити, яким чином він бачить своє спілкування з донькою, коли вона цього не бажає і батька навіть не впізнає. А тому суд з врахуванням всього наведеного, вважає за можливе позбавити відповідача батьківських прав щодо його доньки [PERSON], виходячи в першу чергу з інтересів дитини, оскільки, як встановлено судом, відповідач дійсно ухиляється без поважних причин від виконання своїх батьківських обов'язків, на протязі майже восьми років з донькою не спілкується, тобто, він свідомо знехтував своїми батьківськими обов'язками щодо доньки. Відповідачем, як вважає суд, не надано жодних доказів для обґрунтування його заперечень на позов, тоді як згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.ст.79,88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути на користь позивачки судовий збір в сумі 243 грн.60 коп.

Outcome: approved