Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] та збільшити розмір аліментів на утримання доньки до 3000,00 грн. Позов мотивований тим, що дитина проживає з нею та знаходяться на її утриманні. Батькодитини ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки [PERSON] , не цікавиться її життям та станом здоров`я, аліментів на утримання доньки не сплачує. Байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків та долі дитини змусило її звернутися до суду з даним позовом.Окрім того, позивачка просила про збільшення розміру аліментів до 3000,00 грн., оскільки значно змінилася фінансова ситуація (курс манатів до гривні). Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.09.2021 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання, витребувано від органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні 18.10.2021 року представником органу опіки та піклування надано витребуваний ухвалою від 28.09.2021 року висновок. Ухвалою суду від 18.10.2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала в частині позбавлення батьківських прав, вимоги про збільшення розміру аліментів просила залишити без розгляду. Представник третьої особи надала заяву про розгляд справи за її відсутності, висновок про позбавлення батьківських прав підтримала. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Судом ухвалено про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ухвалою суду від 30.11.2021 року вимоги про збільшення розміру аліментів залишено без розгляду. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 23.09.2017 року. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.06.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. 21.01.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб [NUMBER] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - " [PERSON] ". 25.06.2019 року Бинагадинським районним судом м. Баку Азербайджанської республіки ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у сумі 160 манатов щомісячно, досягнення нею повноліття. [PERSON] є громадянином Азербайджанської республіки, що підтверджується копією його паспорта громадянина Азербайджанської республіки № [NUMBER] . Згідно довідки посольства України в Азербайджанській республіці від 13.03.2019 року №6131-КВ-17, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована громадянином України. Як вбачається з довідки від 22.06.2021 року №75/16-06 наданої Дошкільним навчальним закладом №83 м. Миколаїв, вихованням дитини займається мати, яка піклується дитиною, старанно слідкує за успіхами дитини та цікавиться життям доньки в дошкільному закладі, батько дитини жодного разу в закладі не був, не цікавився успіхами, здоров`ям та життям дитини. Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час тягар утримання дитини покладений на позивача. Відповідач з дитиною не спілкується, матеріально не допомагає, станом здоров`я не цікавиться, не доглядає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, тощо. Дитина повністю знаходиться на утриманні матері, відповідач байдуже ставиться до долі доньки. Позивач жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною не чинить. Орган опіки та піклування, виконком Миколаївської міської ради надав до суду Висновок № 7972/02.02.01-22/06/14/21від 27.10.2021 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. За п. 16 Постанови ВС від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Відповідно до п. 17 вказаної Постанови із підстав, передбачених п.2, 4, 5 ч.1 ст. 164 СК, особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки в разі досягнення ними повноліття. Позбавлення батьківських прав неповнолітніх батька, матері можливе лише у випадках, визначених п.1, 3 ч.1 ст. 164 СК, а саме якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважних причин і протягом шести місяців . Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. За приписами п. 18 цієї ж Постанови , відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, приймаючи до уваги Висновок Органу опіки та піклування, виконкому Миколаївської міської ради, суд дійшов висновку про позбавлення відповідача [PERSON] відносно його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , - з підстав самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого ухилення від виховання та утримання дитини, відсутності бажання на виконання батьківських обов`язків, в обсязі, необхідному для її нормального виховання та утримання, відсутності прояву інтересу до внутрішнього світу дитини, що не спростовано відповідачем під час судового розгляду справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved