Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить усунути перешкоди у користуванні майном, а саме: квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що згідно ордеру на житлове приміщення № 58 від 17 січня 1989 року, позивачу та його сім`ї було надано у користування житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] . Крім неї на даній житловій площі зареєстрована її донька, [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . У 2009 році [PERSON] пішов проживати в інше житло, не спілкується з родиною, жодного разу не приходив до квартири, ніяких контактів з ним немає по сьогоднішній день, у вище вказаній квартирі не проживає більше 10 років, фактичне місце проживання не відоме. Ухвалою від 05 грудня 2019 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Предстаник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив хоча про місце і час слухання справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи - Адміністрація Дніпровського району Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі, та винести рішення на розсуд суду. Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає позивача з першого класу та в них дружні відносини. Відповідача знає ще хлопчиком. Вона мешкає в квартирі [ADDRESS], а [PERSON] мешкає у квартирі [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] , чоловік у неї помер. Син [PERSON] десь 15-20 років потому поїхав на заробітки і більше не повертався, будь- яких його речей і взагалі чоловічих речей в квартирі [PERSON] немає. [PERSON] з сином не спілкуються, сварки між ними не було. Це вона знає зі слів [PERSON]. З [PERSON] вони спілкуються кожен день, заходять один до одного у гості. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється сусідкою позивачки та мешкає в квартирі [ADDRESS]. В квартирі [ADDRESS] мешкає [PERSON] зі своєю донькою [PERSON] . Чоловік [PERSON] помер , а сина [PERSON] бачила востаннє приблизно 15-20 років, пам`ятаю його ще маленьким. Зі слів [PERSON] , син поїхав, але куди не знає. Вони з [PERSON] спілкуються 1-2 рази на тиждень, заходять один до одного в гості, чоловічих речей в їх квартирі не має. З [PERSON] [PERSON] не сварилась. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі ордеру на житлове приміщення № 58 від 17 січня 1989 року, виданого виконавчим комітетом Заводської ради народних депутатів було надано у користування житлову квартиру, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). В даній квартирі зареєстровано 3 особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 1/24441 від 11.11.2019 року, виданої ТОВ «ЄРЦ КП» (а.с. 9). З 2009 року відповідач пішов проживати в інше житло, не спілкується з родиною, жодного разу не приходив до квартири, ніяких контактів не має по сьогоднішній день, у вище вказаній квартирі не проживає більше 10 років, фактичне місце проживання не відоме. Позивач не не чинила перешкод відповідачу у користуванні вказаним житловим приміщенням. Вказані обставини підтверджується довідкою, виданою Дніпровським ВП Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровської області № 46.2/26-1146 від 10.02.2020 року (а.с. 39), показами свідків [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратила право у користуванні житловим приміщенням позивача, суд визнає обґрунтованими, надані позивачем докази належними та допустимими, що є підставою для задоволення позову. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у справі, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: approved