Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить стягнути на свою користь з: 1) ПАТ «[PERSON] страховий дім»(Відповідач 1) страхове відшкодування в сумі 49000,00 грн; 2) [PERSON]В.(Відповідач 2) вартість проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 1600,00 грн., розмір франшизи в сумі 1000,00 грн та різницю оціненої вартості відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] в сумі 51044,45 грн; 3) з ПАТ «[PERSON] страховий дім» та [PERSON] судовий збір в розмірі 551,21 грн. з кожного. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди яка трапилась 29 квітня 2016 року приблизно о 15.00 годині по вул.Залізничій в м.Добропілля, за участю його автомобіля [NUMBER], яким він керував та автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON] і який на його думку є винним в ДТП, його транспортний засіб зазнав пошкоджень, внаслідок чого йому завдано матеріальної шкоди на суму 100044,45 грн., яка складається з вартості ремонтних робіт 3692,50 грн; вартості деталей, що підлягають заміні 94054,20 грн.; вартості матеріалів 2297,75 грн.. Крім того, позивач зазначає, що він поніс додаткові витрати, пов»язані з проведенням автотоварознавчого дослідження в сумі 1600,00 грн. Таким чином позивач зазначає, що внаслідок ДТП йому завдано матеріальної шкоди на загальну суму 101644,45 грн.. 29.04.2016 року по факту даного ДТП Добропільським відділенням поліції Покровського ВП ГУ НП в Донецькій області було порушено кримінальне провадження за ч.1 ст.286 КК України. Постановою слідчого від 30.05.2016 року вказане кримінальне провадження було закрито за відсутністю складу злочину, передбаченого ст.286 КК України. До адміністративної відповідальності водій автомобіля [NUMBER] - [PERSON] не притягався, так як згідно відомостей Красноармійського ВП ГУ НП в Донецькій області скласти протокол про адміністративне правопорушення відносно останнього не вбачається можливим, бо останній перебуває за межами території, яка контролюється владою України і на телефонний зв»язок не відповідає. Позивач зазначає, що на момент ДТП відповідальність водія автомобіля [NUMBER] - [PERSON] перед третіми особами була застрахована, про що свідчить поліс обов»язкого страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданий ПАТ «[PERSON] страховий дім» від 11.06.2015 року, який оформлений на ім.»я [PERSON] зі строком дії з 12.06.2015 по 11.06.2016 року. Враховуючи наведене позивач просить задовольнити його вимоги в повному обсязі. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позовні заяві та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] понесені ним витрати, пов»язані з публікацією в пресі оголошення про виклик цього відповідача до суду. Представник Відповідача 1 [PERSON] позовні вимоги не визнав і просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених в письмових запереченнях(а.с.97-108). Зазначив, що всупереч вимог ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ні позивач, а ні Відповідач-2, а ні Страхувальник з повідомленнями про подію, яка трапилась 29.04.2016 року, що може бути визнана страховою до Відповідача 1 не звертались та документи, передбачені ст.35 вказаного закону не надавали, тому вважає, що у ПАТ «[PERSON] страховий дім» не виникло обов»язку щодо прийняття рішення про виплату та здійснення виплати страхового відшкодування або прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. З цих підстав представник відповідача вважає позов таким, що поданий передчасно до Відповідача 1. Крім того зазначив, що враховуючи те, що позивач не виконав своїх обов»язків, які передбачені ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме не звернувся до страхової компанії з заявою, не надав для огляду належний йому транспортний засіб, якому спричинено механічні пошкодження страхова компанія позбавлена можливості визначити причини, обставини настання ДТП та розмір заподіяної шкоди, внаслідок чого підстави для виплати відшкодування позивачу відсутні. Також зазначив, що відшкодування шкоди завданої третій особі забезпеченим транспортним засобом здійснюється за умови наявності вини водія такого забезпеченого транспортного засобу, встановленої та підтвердженої в рамках діючого законодавства. Позивач не надав суду докази, які б підтверджували вину [PERSON] в скоєнні ДТП, так як останнього винним у скоєнні ДТП визнано не було. Відсутній як вирок суду відносно [PERSON], так і постанова суду, яка б була прийнята в рамках розгляду справи про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. На думку представника відповідача довідка про ДТП № 90817270 не підтверджує обставин, причин ДТП та розміру завданої шкоди та є неналежним та недопустимим доказом. Крім цього представник відповідача вважає, що заявлена до стягнення сума не узгоджується з вимогами передбаченими спеціальними нормами, які підлягають до застосування. Також представник зазначив, що враховуючи те, що страховика про настання ДТП не повідомив а ні [PERSON] заподіювач шкоди, а ні страхувальник [PERSON], то шкода має відшкодовуватись завдавачем шкоди, що передбачено ст.33 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач 2 [PERSON], будучі належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судові засідання не з»явився. Третя особа ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» в судове засідання не з»явилась. В матеріалах справи маються заяви представника третьої особи [PERSON], де остання просила розглядати справу за відсутності представника ПрАТ «СК «ВУСО». Третя особа [PERSON], будучі належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судові засідання не з»явився. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши письмові заперечення, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного. Суд вважає, що правовідносини між сторонами регулюються ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України та ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом встановлено, що 29 квітня 2016 року, приблизно о 15.00 годині, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], з пасажирами [PERSON], [PERSON] та [PERSON], рухаючись по дорозі по вул. Залізнична м.Добропілля Донецької області напрямком зі сторони м.Білицьке в сторону с.Святогорівка, не впорався з керуванням й допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], яким керував [PERSON] О,В., який рухався у зустрічному йому напрямку по своїй смузі руху. За вказаним фактом ДТП було порушено кримінальне провадження № 12016050230000714 від 29.04.2016 року, що підтверджується витягом з даного кримінального провадження та матеріалами кримінального провадження. Постановою слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] від 16.06.2016 року кримінальне провадження за № 12016050230000714 від 29.04.2016 року, по факту скоєння ДТП на перехресті доріг вул.Московська вул.Залізнична м.Добропілля, було закрито у зв»язку з відсутністю в діях водіїв [PERSON] та [PERSON] складу кримінального злочину, передбаченого ст.286 КК України. Вказана постанова є чинною. З довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 90817270 (а.с.7), яка видана інспектором ВДАІ з обслуговування м.Добропілля, Добропільського та Олександрійського районів УДАІ [PERSON] вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] п.11.3.Правил дорожнього руху. З довідки командира взводу Красноармійського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] № 468 від 01.07.2016 року (а.с.9) вбачається, що водія [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення ПДР притягнуто не було. Згідно положень ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті\~ 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частина 4 вказаної статті передбачає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п.4 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі постанова Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166\~ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. В судовому засіданні достовірно встановлено, що факт ДТП 29.04.2016 року дійсно мав місце по вул. Залізнична м.Добропілля. Вказана ДТП сталася за участю автомобіля [NUMBER], яким керував відповідач - [PERSON] та за участю автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON]. Внаслідок ДТП автомобілям були заподіяні механічні пошкодження. Вказані обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження № 12016050230000714 від 29.04.2016 року, які були дослідженні в ході судового розгляду, а саме протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.04.2016 року, план-схемою та фото таблицями до нього, протоколами огляду транспортних засобів від 29.04.2016 року (автомобіль [NUMBER] та автомобіль [NUMBER]), письмовими поясненнями [PERSON] від 29.04.2016 року, протоколами допиту свідків [PERSON] від 29.04.2016 року, [PERSON] від 30.04.2016 року, [PERSON] від 30.04.2016 року, постановою про закриття кримінального провадження від 16.06.2016 року. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З досліджених матеріалів кримінального провадження, пояснень позивача, які були надані в ході судового розгляду, суд приходить до висновку про те, що дорожня транспортна пригода сталася внаслідок неправомірних дій [PERSON], який керуючи автомобілем [NUMBER], в порушення вимог п.11.3 Правил дорожнього руху України виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого і відбулося зіткнення автомобілів [NUMBER] та «SKODA OKTAVIA» реєстраційний номер [NUMBER], які зазнали пошкоджень. Доказів, які б спростовували вказані обставини відповідачами суду надано не було. При цьому суд зазначає, що Відповідач 1 брав участь в судовому засіданні в режимі відео конференції. При дослідженні доказів, а саме матеріалів кримінального провадження (в яких знаходились протокол огляду місця ДТП, план схема та фото таблиці до нього, протоколи огляду транспортних засобів, протоколи допитів свідків), враховуючи те, що ознайомлення зі змістом вказаних документів має суттєве значення для Відповідача 1, судом було запропоновано останньому приїхати та ознайомитися з ними безпосередньо у суді. З цією метою судом відкладався розгляд справи, але Відповідач 1 право на ознайомлення з вказаними матеріалами безпосередньо в суді не використав. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль [NUMBER], легковий седан, сірого кольору належить [PERSON] (копія свідоцтва в матеріалах справи). Судом встановлено, що 29.04.2016 року [PERSON] керував транспортним засобом автомобілем [NUMBER] на підставі документів, визначених пунктом 2.1. ПДД України, а саме на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційного документа на транспортний засіб. Тобто судом встановлено, що [PERSON] під час ДТП правомірно володів транспортним засобом автомобілем [NUMBER] і є особою, яка згідно ч.2 ст.1187 ЦК України, відповідає за завдану шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. З копії поліса обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3667631, строк дії якого з 12.06.2015 року по 11.06.2016 року, вбачається, що даним полісом ПАТ «[PERSON] страховий дім» застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] та інших осіб, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Забезпеченим транспортним засобом за вказаним полісом є автомобіль [NUMBER]. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну на одного потерпілого становить 50 тисяч гривень. Розмір франшизи 1000,00 грн. Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 11661168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV\~ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 2231, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобовязанні ним є страховик). Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Як було зазначено вище саме потерпілий повинен надати суду докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. За висновком експертного товарознавчого дослідження № 35 від 25.07.2016 року,\~\~ який в якості доказу факту завдання шкоди та її розміру надано позивачем, вартість матеріальної шкоди спричиненої власнику автомобіля [NUMBER] складає 59601,15 гривень. Вартість відновлюваного ремонту зазначеного автомобіля складає 100044,45 гривень (а.с.10-26). Доказів, які б вказували на інший розмір відновлюваного ремонту вказаного автомобілю, представником ПАТ «[PERSON] страховий дім» в судовому засіданні надано не було. Також в судовому засіданні з пояснень позивача судом було встановлено, що на час розгляду справи у суді відновлювальний ремонт автомобіля [NUMBER] не проведено. Клопотань з приводу призначення судової автотоварознавчої експертизи з метою визначення розміру відновлюваного ремонту вищевказаного автомобіля від представника ПАТ «[PERSON] страховий дім» до суду не надходило. Стаття 28 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст..29 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. У частині 22.1 статті 22 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Крім того, відповідно до ч.12.1 статті 12 Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Враховуючи встановлені обставини, оскільки фактичний розмір матеріальної шкоди перевищує розмір страхової виплати, суд вважає, що з ПАТ «[PERSON] страховий дім»(Відповідач 1) підлягає стягненню на користь позивача страхове відшкодування в сумі 49000,00 грн (100044,45 грн. -50000,00 (ліміт) 1000,00 (франшиза), тобто в межах ліміту за мінусом франшизи. Різницю оціненої вартості відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] в сумі 51044,45 грн.(100044,45 грн. 49000,00 грн.) та суму франшизи в розмірі 1000,00 грн. слід стягнути з [PERSON]В.(Відповідач 2). До доводів Відповідача 1 щодо того, що у ПАТ «[PERSON] страховий дім» не виникло обов»язку щодо прийняття рішення про виплату та здійснення виплати страхового відшкодування або прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, так як позивач до страхової компанії з повідомленнями про подію, яка трапилась 29.04.2016 року, що може бути визнана страховою не звертався та документи, передбачені ст.35 вказаного закону не надавав, суд відноситься критично виходячи з такого. Слід зазначити, що необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку. Стаття 6 Закону № 1961-IV визначає, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. В судовому засіданні достовірно встановлено, що страховий випадок за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля [NUMBER] дійсно стався 26.04.2016 року і це підтверджено матеріалами кримінального провадження, що були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.33 Закону № 1961-IV, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. З зазначеного вбачається, що обов»язок повідомлення страховика (в нашому випадку повідомлення ПАТ «[PERSON] страховий дім») покладений саме на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тобто, в даному випадку це повинен був зробити саме [PERSON]. На думку суду цей обов'язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. З огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника. Потерпілий, згідно ст.35 Закону № 1961-IV, має право на отримання страхового відшкодування і не зобов»язаний повідомляти про страховий випадок страхову компанію, яка за законом повинна здійснювати страхове відшкодування, так як цей обов»язок покладено на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. В п.19 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року сказано про те, що з урахуванням змісту статті 979\~ЦК\~та статті 16\~Закону України "Про страхування"\~у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.\~ Відповідно до ст.37 Закону № 1961-IV, невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування лише в разі, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. В судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно не звертався до страховика з заявою про відшкодування шкоди і за відшкодуванням шкоди звернувся безпосереднього до суду, що є його правом і на думку суду вказане не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, так як в судовому засіданні позивачем було доведено факт дорожньо-транспортної пригоди, причини, обставини її настання та розмір заподіяної шкоди. Крім того суд зазначає, що позивач звернувся до суду в вересні 2016 року і з моменту отримання копії позовної заяви Відповідач 1 достовірно знав про намір позивача отримати страхове відшкодування. Але, з цього часу Відповідач 1 жодних дій, які б були направлені на з»ясування обставин ДТП та визначення розміру страхового відшкодування, не вчиняв. При цьому слід зазначити, що з боку позивача, для з»ясування вказаних обставин, Відповідачу 1 перешкод не чинилося. Також з пояснень позивача, в судовому засіданні було встановлено, що на момент розгляду справи, автомобіль останнього знаходився в тому ж самому стані, як і на момент ДТП, тобто відновлювальних робіт з приводу пошкодження автомобілю не проводилось. Враховуючи наведене позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1600,00 гривень, що підтверджується квитанцією ФОП [PERSON] від 25.06.2016 року (а.с.9), витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в судове засідання на 17.11.2016 року та на 14.12.2016 року (а.с.80, 114-115) в розмірі 1260,00 грн., що підтверджується квитанціями про сплату оголошення (а.с.81, 179). Крім цього, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати у вигляді судового збору, який був сплачений позивачем при зверненні до суду (а.с.1-2), а саме по 551,20 грн. з кожного.

Outcome: approved