Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування гуртожитком, розташованим за адресою: м. Київ, вулиця Електриків, 31, у зв'язку з тим, що відповідач не проживає у вказаному приміщенні протягом п'яти років. В судовому засіданні представник позивача Головко І.І. позов підтримала, просила задовольнити. Пояснила, що в гуртожитку відповідач був зареєстрований на ліжко-місце без ордеру на вселення з 1997 року. Теперішнє місце проживання [PERSON] не відоме, оскільки з 2001 року у трудових правовідносинах з ПАТ «Завод «Ленінська кузня» не перебуває та з 2009 року визначив собі інше місце проживання, речі які належать відповідачу у гуртожитку відсутні. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належно, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником гуртожитку, за адресою: м.Київ, вулиця Електриків, 31, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.02.2014 року (а.с. 6). Згідно довідки форми 16 виданої ДП «ЖЕК-ЛК «ВАТ «ЗЛК» [PERSON] з 01.08.1997 року був зареєстрований на ліжко-місце у вищезазначеному гуртожитку (а.с. 4) З довідки відділу по роботі з персоналом ПАТ «Завод «Ленінська кузня» вбачається, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з позивачем до 29.12.2001 року та був звільнений у зв'язку із закінченням строкового договору (а.с. 34). В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у гуртожитку, за адресою: [ADDRESS], з 2009 року, договір на проживання з цього часу не заключав і оплату за житлово-комунальні послуги не проводив. Дана обставина підтверджується актом від 12.08.2014 року, затвердженого директором ДП «Житлово-експлуатаційна контора-ЛК» ВАТ «Завод «Ленінська Кузня» та довідкою від 13.08.2014 року (а.с. 7, 8). В трудових відносинах не перебуває з 2001 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, з вищевикладеного вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтєю 72 ЖК УРСР визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Аналізуючи зазначене, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у гуртожитку без поважних причин протягом п'яти років, а саме з 2009 р., проте по теперішній час зареєстрований у вказаному житловому приміщенні, позивач є власником житлового будинку і має правовстановлюючі документи на підтвердження цього, суд вважає, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судового збору у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved