Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивачі у справі [PERSON], та [PERSON], звернулись до суду із позовом до ТОВ «АТБ-Маркет» про стягнення моральної шкоди та припинення діяльності магазину «Продукти-261», посилаючись на те, вони на підставі свідоцтва про право власності від 19 листопада 1999 року є співвласниками квартири [ADDRESS]. Належна квартира розташована на 2 поверсі, з 2010 року на першому поверсі, прямо під квартирою відкрився та розпочав, цілодобово працювати продуктовий магазина «Продукти-261», який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет». У зв'язку з діяльністю продуктового магазину «Продукти-261», а саме під квартирою цілодобово: завозиться та розвантажується товар з автомобілів великої місткості від 5 до 15 тонн, на протязі розвантаження товару відбувається шум від роботи вантажників, обладнання, двигунів автомобілю, всі відпрацьовані гази від дизельних автомобілів піднімаються в квартиру, у двір кілька разів на день заїжджають інкасаторські автомобілі, які сигналять і стоять з включеними дизельними двигунами. Крім того, шум з магазину передається в квартиру від: підняття і опускання металевої платформи; переміщення тари; постійного відкривання і закривання ролетів; гучних розмов між водіями і вантажниками; роботи витяжки з овочевого складу; роботи кондиціонерів; робота морозильних камер і промислового обладнання; Таким чином, через цілодобову роботу магазину в житловому будинку, у позивачів немає можливості спокійно відпочивати, знаходитись в тиші в квартирі, що належить їм на праві власності. Мешканці житлового будинку неодноразово звертались до керівництва магазину та відповідача для вирішення вказаної ситуації, але до теперішнього часу ніяких дій з боку відповідача для покращення умов, відносно діяльності магазина «Продукти-261» не відбулось. На підставі цих обставин, позивачі звернулись до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача не погодившись з позовними вимогами надав суду відзив на позовну заяву та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно вимог ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Відповідно до вимог ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобовязує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно вимог ст.6 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється. Позивачі зазначили, що діяльність відповідача є такою, яка здійснюється з порушенням законодавства у сфері санітарного та епідеміологічного благополуччя населення та в сфері здійснення господарської діяльності підприємства. За правилами ст.ст. 4, 5, 19, 24, 33 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення від 24 лютого 1994 року, згідно яких зазначені дії їх сусідів повинні бути перевірені на предмет перевищення допустимого шуму, припинені та усунені органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, які також повинні здійснювати захист населення від шкідливого впливу шуму, вібрації та інших фізичних факторів, на предмет санітарно-епідемічних норм користування продуктами живлення. Згідно вимог ст. 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24 лютого 1994 року, з послідуючими змінами, органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни при здійсненні будь-яких видів діяльності з метою відвернення і зменшення шкідливого впливу на здоровя населення шуму, неіонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів зобовязані: здійснювати відповідні організаційні, господарські, технічні, технологічні, архітектурно-будівельні та інші заходи щодо попередження утворення та зниження шуму до рівнів, установлених санітарними нормами; забезпечувати під час роботи закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу, культури, при проведенні концертів, дискотек, масових святкових і розважальних заходів тощо рівні звучання звуковідтворювальної апаратури та музичних інструментів у приміщеннях і на відкритих площадках, а також рівні шуму в прилеглих до них жилих і громадських будівлях, що не перевищують рівнів, установлених санітарними нормами; вживати заходів щодо недопущення впродовж доби перевищень рівнів шуму, встановлених санітарними нормами, в таких приміщеннях і на таких територіях (захищені обєкти): 1) жилих будинків і прибудинкових територіях; 2) лікувальних, санаторно-курортних закладів, будинків-інтернатів, закладів освіти, культури; 3) готелів і гуртожитків; 4) розташованих у межах населених пунктів закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу; 5) інших будівель і споруд, у яких постійно чи тимчасово перебувають люди; 6) парків, скверів, зон відпочинку, розташованих на території мікрорайонів і груп житлових будинків. Шум на захищених обєктах при здійсненні будь-яких видів діяльності не повинен перевищувати рівнів, установлених санітарними нормами для відповідного часу доби. У нічний час, із двадцять другої до восьмої години на захищених обєктах забороняються гучний спів і викрики, користування звуковідтворювальною апаратурою та іншими джерелами побутового шуму, проведення салютів, феєрверків, використання піротехнічних засобів. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, встановлених законом, забезпечують контроль за додержанням керівниками та посадовими особами підприємств, установ, організацій усіх форм власності, а також громадянами санітарного та екологічного законодавства, правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях, інших нормативно-правових актів у сфері захисту населення від шкідливого впливу шуму, неонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів. Відповідно до вимог ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного ж доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що діяльність відповідача є такою, яка здійснюється з порушенням законодавства у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, що призводить до порушення прав позивачів на безпечні і здорові умови проживання в квартирі, що є жилим приміщенням, а саме квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтримали обставини вказані у позовній заяві, підтвердили, що дії відповідача порушують умови для життя, та те, що вони також неодноразово звертались зі скаргами щодо незадовільних умов проживання, зокрема до Дніпропетровської міської ради, міської санітарно-епідеміологічної станції, прокуратури та до теперішнього часу по цим зверненням не прийнято ніяких рішень. Згідно протоколу від 22 травня 2018 року №16 проведення вимірів рівнів шуму встановлено, що ексвівалентний та максимальний рівень шуму у помешканні заявника від роботи вентиляційної системи, ліфта та підйомного столу рампи магазину «Продукти-261» ТОВ «АТБ Маркет» перевищують допустимі санітарні норми на 5 та 1 дБА відповідно для денного часу доби згідно ДБН В.1.1-31:2013 «Державні будівельні норми України. Захист територій, будинків і споруд від шуму. З тих доказів, які надані сторонами у справі та оцінені судом, суду неможливо дійти висновку, що ТОВ «АТБ-маркет» здійснює свою діяльність з дотриманням вимог чинного законодавства і прав позивачів на належні умови проживання в будинку, де й розміщений магазин «АТБ-маркет», будівля в якій проживають позивачі знаходиться в руйнівному стані, що також враховується судом. Пояснення представника відповідача, щодо 03.02.2017 року вимірювальною лабораторією фізичних факторів TOB «Метал» (свідоцтво про атестацію № ПЧ 07-0/2239-2016 від 26.09.2016 року) в квартирі позивачів за адресою: [ADDRESS] було проведено дослідження рівнів звукового тиски шуму (Протокол № 4/Ш-03.02.2017 від 03.02.2017 року). За результатами дослідження було встановлено, що при вимірюванні шуму з 20:00 до 20:30 в кв. 1, в точках Т1 над роллетою та Т2 над вантажним ліфтом, шум від працюючих механізмів практично не прослуховується і отримані результати не перевищують допустимі значення встановлені ДСН № 33077-84 для житлових приміщень у денний/нічний час, суд не приймає до уваги, під час розгляду справи клопотання про призначення експертизи судом, не заявлялось. Враховуючи викладене, позовні вимоги про припинення діяльності магазину «Продукти-261», який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет», ЄДРПОУ: 30487219 розташованого в будинку [ADDRESS] підлягають задоволенню, оскільки позивачами доведено, а відповідачем не спростовано позовні вимоги. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд встановив наступне. Визначення моральної шкоди міститься у ст. 23 ЦК України та п.3 Постанові Пленуму Верховного Суду № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини особи, яка завдала шкоди. Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку та вини заподіювача. Моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], 25 серпня 2017 року позивач [PERSON] народила дитину. В судовому засіданні встановлено та підтверджено належними доказами, що в результаті протиправних дій відповідача спричинено перешкоди в користуванні житлом, позивач [PERSON] та [PERSON] вимушена покинути житло яке належить їм на праві приватної власності, внаслідок неналежних умов проживання які виникли в результаті діяльності магазину, ці дії негативно впливають на самопочуття позивачів та дитини. Вказані обставини свідчить про наявність, характер та ступінь важкості моральних страждань позивача, протиправної поведінки відповідача та причинного зв'язку між ними, тому, виходячи з наданих позивачем доказів, суд вбачає підстави для стягнення моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати.

Outcome: approved