Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] 01 листопада 2007 року уклав договір № 11245042000 з АКІБ «УкрСиббанк» відповідно до умов договору отримав у позивача кредит в розмірі 44 000 Доларів США зі сплатою 13,9 % річних та зобовязався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов цього договору. [PERSON], як поручитель згідно договору поруки, відповідає по зобов'язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник. Окрім того з метою забезпечення виконання зобовязання за цим договором 01 листопада 2007 року між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 06 листопада 2014 року за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість по поверненню кредитних коштів в сумі 29 831,38 Доларів США, що в гривневому еквіваленті, станом на 06.11.2014 року становить 402 634 грн. 48 коп. 27 січня 2015 року до участі в справі залучено орган, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд про їх задоволення. В судовому засіданні представник позивача заявив клопотання, та надав його в письмовому вигляді, про відстрочку виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення а позовні вимоги та на клопотання про відстрочку виконання рішення суду в частині звернення стягнення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не зявлялись, про час та місце судових засідань повідомлялись належним чином, причини неявки суд не повідомили. Відповідач [PERSON] знайомився з матеріалами справи, клопотання про відкладення судового засідання, однак в судові засідання не зявлявся. Представник Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради просила в задоволенні позову в частині звернення на предмет іпотеки відмовити, оскільки вказане житло є єдиним місцем проживання відповідачів їх неповнолітньої дитини. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого порукою та іпотекою майнового поручителя. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 01 листопада 2007 року між АКІБ УкрСиббанк, найменування якого змінено на публічне акціонерне товариство УкрСиббанк та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11245042000 (а.с.8-13), за яким банк надав, а позичальник (відповідач [PERSON]М.) отримав кредит в сумі 44 000 Доларів США, та зобов'язався погасити кредит не пізніше 31 жовтня 2014 року. Умовами п. 1.3.1. договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 13,9 % річних. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач [PERSON]М систематично порушував строки сплати кредиту, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11245042000 від 01 листопада 2007 року (а.с.36-46). Відповідно до п. 4.1 договору, за порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених договором, відповідач сплачує банку пеню. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. 23 лютого 2009 року між позичальником та Банком укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, якою змінено схему погашення кредиту на ануїтетну та змінено кінцевий термін погашення кредиту на 31 жовтня 2022 року (а.с.14-15). Позивачем станом на 06 листопада 2014 року проведено розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та нараховано всю суму заборгованості яка становить 29 831,38 Доларів США, що в гривневому еквіваленті, станом на 06.11.2014 року становить 402 634 грн. 48 коп., з яких: - 29 803,66 дол. США, що в гривневому еквіваленті, станом на 06.11.2014 року становить 402 260 грн. 36 коп. заборгованість за кредитом, у тому числі 500,87 доларів США прострочена заборгованість за строк з 25.07.2014 року по 06.11.2014 року; - 21,58 дол. США, що в гривневому еквіваленті, станом на 06.11.2014 року становить 291 грн. 27 коп. заборгованість за процентами за строк з 01.10.2014 року по 27.10.2014 року; - 6,01 дол. США, що в гривневому еквіваленті, станом на 06.11.2014 року становить 81 грн. 11 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 27.07.2014 року по 06.11.2014 року; - 0,13 дол. США, що в гривневому еквіваленті, станом на 06.11.2014 року становить 1 грн. 75 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 27.07.2014 року по 27.10.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення належного виконання зобов'язання [PERSON], 01 листопада 2007 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] було укладено договір поруки № 1/11245042000-П (а.с.22-23). Відповідно до п. 1.1 договору поруки, поручитель зобов'язалась перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобовязань за кредитним договором. У зв'язку з чим, поручитель за вимогою банку повинен нести солідарну з позичальником відповідальність. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 23 лютого 2009 року між Банком та поручителем було укладено додаткову угоду № 1, якою поручитель надала свою згоду на зміну основного зобовязання в частині зміни схеми погашення кредиту на ануїтетну та зміни кінцевого терміну виконання основного зобовязання (а.с.24). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідачами не представлено суду. Отже, з урахуванням наведено вимога позивача про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту з боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Будь-яких клопотання про зменшення розміру пені, застосування строків позовної давності відповідачі суду не заявляли. Що стосується вимоги позивача про звернення на предмет іпотеки, то суд виходить з наступного. В забезпечення виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту № 11245042000 від 01 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», найменування якого змінено на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та відповідачкою [PERSON], як іпотекодавцем-майновим поручителем укладено договір іпотеки нерухомого майна (а.с.16-9). 24 лютого 2009 року до договору іпотеки внесено зміни в частині зміни кінцевого терміну виконання основного зобовязання. Згідно п. 1.1 договору іпотеки [PERSON] передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру № 36, житловою площею 37,5 кв.м., загальною площею 60,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Вовчинецька, буд. № 186, яка належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право особистої власності на квартиру виданого 10.03.1993 року. Предмет іпотеки складається із трьох житлових кімнат. Предмет іпотеки було придбано відповідачкою не за рахунок коштів, які отримані на підставі договору про надання споживчого кредиту. Як вбачається у вказаній квартирі проживають та зареєстровані відповідачі, їх неповнолітні діти та онуки, чоловік відповідачки [PERSON] та ще один її син [PERSON] (а.с.76). Як вбачається із інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, іншого житла у відповідачів немає (а.с.77, 117-127). Відповідно до вимог ст. ст. 3, 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України позивач обрав способом судового захисту свого права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та фінансового поручителя та звернення стягнення на квартиру, яка є предметом договорів іпотеки. Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 9 Постанови Пленуму від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Особи боржника, фінансового поручителя та майнового поручителя є різними. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобовязання забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. 07 червня 2014 року набув чинності ЗУ №1304-VII від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Стаття 1 ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" вказує на те, що протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Суд вбачає, що даний закон розповсюджує свою дію на правовідносини, які склались між сторонами спору. Позичальник [PERSON] одержав кредит в іноземній валюті, у забезпечення його виконання майновий поручитель іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку квартиру, загальна площа якої не перевищує 140 кв.м., наявність в іпотекодавця у власності іншого нерухомого житлового майна судом не встановлена. Згідно ст. 4 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 травня 2015 року ухвалив постанову у справі № 6-57цс15 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і звернення стягнення на предмет іпотеки та надав правовий висновок, який є обовязковим для застосування. Суд зробив правовий висновок про те, що згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті (далі Закон № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Відтак установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню. Враховуючи наведене, вимога банку про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає до задоволення, однак рішення в цій частині на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 16, 20, 526, 527, 546, 548, 546, 554, 589, 590, 611, 1050, 1054 Цивільного Кодексу України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», ст. 1, 4 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved