Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 9.01.2002 року вона уклала з [PERSON] та [PERSON], який діяв від себе та від своїх неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Гребінківської міської ради Полтавської області від 03 січня 2002 року № 7, договір купівлі-продажу № НГР-519, згідно якого купила у [PERSON] та [PERSON] двохкімнатну квартиру, житловою площею 28,0 кв.м., загальною площею 50,2 кв.м., корисною площею 47,4 кв.м., за адресою [ADDRESS]. Договір [PERSON] та [PERSON] запропонували оформити на Українській універсальній біржі (в подальшому УУБ), запевнивши її, що дана угода не потребує наступного нотаріального посвідчення. 9 січня 2002 року договір купівлі-продажу нерухомого майна між ними був укладений в письмовій формі та відповідно з вимогами, встановленими ст.15 Закону України "Про товарну біржу", зареєстрований на УУБ в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю на підставі укладеного 09.01.2001 р. біржового контракту № НГР-519. Вказана біржова угода нею зареєстрована в Лубенському МБТІ за реєстровим № 3054, однак на даний час постало питання про оформлення документів на вказану квартиру для її відчуження і в нотаріальній конторі їй повідомили про те, що договори, укладені на УУБ, необхідно було нотаріально посвідчувати. В звязку з тим, що [PERSON] та [PERSON] виїхали на постійне місце проживання за межі Полтавської області та не бажають приїздити в м. Гребінка, Полтавської області для укладення договору в нотаріуса, нотаріально посвідчити в даний час вищевказану угоду купівлі-продажу квартири не представляється можливим. Фактично всі істотні умови договору купівлі-продажу нею та продавцями були виконані. За домовленістю між ними квартира продавцями була продана, продавцям були переданні гроші в розмірі 7500 грн. Продавцями передано та нею, Покупцем, прийнято квартиру [ADDRESS]. Таким чином, укладена між нею та [PERSON] та [PERSON] угода по купівлі-продажу нерухомого майна виконана в повному обсязі, а тому вона вважаю являється дійсною. Вказаний договір купівлі-продажу фактично відбувся, оскільки вона повністю сплатила продавцям кошти та користуюсь квартирою, здійснюю її поточні ремонти, сплачую комунальні послуги, однак формально права власності не набула. На час укладення договору в січні місяці 2002 року ні вона, ні [PERSON] та [PERSON] не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Відповідно до ст. 4 ЦК України ( від 18.07.1963 р) - цивільні права і обовязки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. В відповідності до ст. 41 ЦК України( від 18.07.1963 р) «Угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обовязків.» При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обовязків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 2002 році. Із-за протиріч правових норм, діючих на час укладення правочинів в 2002 році, і в відмові компетентними органами і нотаріусами визнавати на даний час правочини дійсними, законними і виконаними, вона змушена звернутись з позовною заявою до суду, про захист своїх прав. Оскільки правова проблема з реалізацією прав власника виникла в 2014 році і на її думку повинна бути розглянута на підставі діючих в 2014 році Законів України. В відповідності до діючого на даний час законодавства а саме ст. 204 ЦК України (в редакції 2003 р.) «Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним». У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.328, ст.334 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, із правочинів, та виникає з моменту передання майна. Згідно ст.ст.655,656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. До договору купівлі-продажу на біржах застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. За правилами ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове його виконання, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. При цьому усі істотні умови, притаманні договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторонами були виконані: продавець передав покупцю у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а покупець, в свою чергу, сплатила обумовлену у договорі грошову суму. З того часу позивач володіє та користується житловим будинком, утримує його в належному для проживання стані і вважає, що угода з відповідачем фактично відбулась. Втім, як зясувалося, формально права власності не набула, оскільки, при укладенні вказаного договору купівлі-продажу не була дотримана форма правочину, передбачена вимогами цивільного законодавства України. Оскільки через відсутність нотаріального посвідчення вищевказаного договору позивач не може повною мірою володіти та користуватися належним їй майном, вона вимушена звернутися до суду. У судове засідання позивач та її представник надали заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Позовні вимоги підтримали повністю. Відповідачі у судове засідання надали заяви в яких вказали, що вони згодні з позовом та просили розглянути справу без їх участі. Представник третьої особи у судове засідання надав заяву в якій вказав, що він згоден з позовом та просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом встановлено, що укладеному 09.01.2001 р. біржового контракту № НГР-519. Вказана біржова угода нею зареєстрована в Лубенському МБТІ за реєстровим № 3054, позивач придбала у відповідачів квартиру, що розташована в м. Гребінка, Полтавської області по вул. Калініна, 4/14. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. [PERSON] запропонувала укласти договір (оферта), а [PERSON], [PERSON] прийняли пропозицію (акцепт). Прямим доказом того, що між позивачем та відповідачами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, свідчить укладення ними вище вказаного договору. При фактичному укладенні даного договору купівлі-продажу сторонами були виконані вимоги ст. 655 ЦК України в частині передачі продавцем майна (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами) у власність другій стороні, та в частині сплати покупцем за нього певної грошової суми (одна тисяча гривень). З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до цього часу, позивач здійснює право користування і володіння даною Квартирою, утримує її в належному для проживання стані. Одним із підтверджень цього є те, що на підставі рішення виконавчого комітету Гребінківської міської ради Полтавської області від 03 січня 2002 року № 7, договір купівлі-продажу № НГР-519, згідно якого купила у [PERSON] та [PERSON] двохкімнатну квартиру, житловою площею 28,0 кв.м., загальною площею 50,2 кв.м., корисною площею 47,4 кв.м., за адресою [ADDRESS], що є предметом вищевказаного договору. Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності з ч. 4 ст. 656 ЦК України, до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Згідно зі ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, виконання договору повністю відбулося. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. При таких обставинах суд визнає даний договір дійсним, а позивача таким, що має право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в м. Гребінка Полтавської області по вул.Калініна,4/14. На підставі викладеного,

Outcome: approved