Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивачка 29.12.2017 року звернулась до суду з позовом до державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації»Іскрова Олега Вікторовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра» та «Гарантія» про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу) індексний номер: 37621754 від 18.10.2017 року 12.55.33, запису про право власності 22874567 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та усунення перешкод у володінні та користуванні власністю, а саме квартирою [ADDRESS] зобов'язати усунути перешкоди у володінні та користуванні квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на порушення державним реєстратором Одеської обласної філії КП «Центр держаної реєстрації» Іскровим О. В. порядку здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно при зверненні стягнення на предмет іпотеки, передбаченого ЗУ «Про іпотеку» №898 від 05 червня 2003 року, ЗУ «« Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року №1304, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» №1952 від 01 липня 2004 року та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин), а саме реєстрація права власності без направлення позивачу письмової вимоги про усунення порушень. Посилалась на те, що при здійсненні державної реєстрації речових прав на нерухоме майно позивачку було позбавлено житла, яке є єдиним місцем її фактичного проживання та її неповнолітньої дитини. Ухвалою суду від 03.01.2018 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Заявою від 10.01.2018 року позивачка усунула недоліки позову, надавши до суду уточнену позовну заяву та квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою суду від 12.01.2018 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 12.01.2018 року було забезпечено позов та накладено арешт на квартиру [ADDRESS], заг.пл. 62 кв.м., до розгляду справи по суті. До суду 19.02.2018 року надійшов відзив на позов від представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», згідно якого позов не визнали та просили відмовити. Вважають, що позивач не наводить жодних законних обґрунтувань позовних вимог, окрім посилання на норми ЦК України. вважають, що вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні власністю є необґрунтованими, оскільки заявлені особою, яка вже не є власником спірного майна. Стверджували, що посилання позивачки на заборону, встановлену п.1 ч.1 Закону №1304-, не відповідає обставинам справи, оскільки заборона стосується саме примусового стягнення, яке в даному випадку не мало місце, оскільки позивачка, уклавши 21.09.2011 року договір про задоволення вимог Іпотекодержателя фактично добровільно передала у власність іпотекодержателю предмет іпотеки у рахунок виконання забезпеченого нею зобов'язання. Посилались на те, що на адресу іпотекодавця надсилалась письмова вимога про усунення порушення основного кредитного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки №27580 від 17.05.2017 року та вручено позивачу 28.05.2017 року. Вважають, що відповідачем були дотримані вимоги Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року №868. З огляду на викладене вважають вимоги [PERSON] необґрунтованими (а.с.106-108). Ухвалою суду від 19.02.2018 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано з Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» (65039, м. Одеса, пр.-т Гагаріна, буд. 12-а) належним чином завірені матеріали реєстраційної справи, які стали підставою для ухвалення рішення державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Іскрова Олега Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер :37621754 від 18.10.2017 року 12.55.33, а також запису державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Іскрова Олега\~ Вікторовича про право власності 22874567 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності. До суду 27.03.2018 року надійшов відзив на позов від відповідача - Іскрова О.В., згідно якого на момент виникнення спірних правовідносин Порядок №868 втратив чинність з 01.01.2016 року та замість нього діяв Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127. Посилався на те, що на виконання вимог чинного законодавства заявником (ТОВ ФК «Довіра та Гарантія») з метою проведення державної реєстрації прав власності було подано усі належні документи, у тому числі вимогу до позивача про усунення порушень основного зобов'язання за кредитним договором №К-203/11 від 21.09.2011 року та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки від 17.05.2017 року №27580, видане ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»; повідомлення про вручення поштового відправлення від 18.05.2017 року, видане поштовим сервісом ELIN.LTD експрес доставка. Подання інших документів не передбачено. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в поданих документах, несе заявник. Посилався, що у нього були відсутні підстави для відмови товариству в проведенні державної реєстрації, та жодних порушень порядку при здійснені державної реєстрації речових прав на нерухоме майно не було. Також посилався на те, що усі інші підстави позову [PERSON] є необґрунтованими (а.с.142-156). Також надав до суду заяву від 21.03.2018 року, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності. Ухвалою суду від 03.05.2018 року було залишено без задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра» та «Гарантія» від 02.05.2018 року про участь у судовому засіданні у режимі відео конференції. Ухвалою суду від 07.05.2018 року судом знову витребовувалися докази з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (належним чином завірені матеріали реєстраційної справи, які стали підставою для ухвалення рішення державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Іскрова про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер :37621754 від 18.10.2017 року 12.55.33, а також запису державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» про право власності 22874567 у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] Зазначені докази були надані до суду 05.06.2018 року (а.с.215-243). Ухвалою суду від 25.06.2018 року по справі було закрито підготовче засіданні та справу призначено до судового розгляду на 30.10.2018 року. У судове засіданні 30.10.2018 року сторони не з'явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлялись належним чином у встановленому порядку, поважність причин неявки суду не повідомили. Жодних клопотань з приводу неявки до суду не заявляли. Представник позивача надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності та задовольнити позов. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає, що у справі достатньо доказів для вирішення справі по суті за відсутності сторін, сповіщених належним чином. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв'язку з викладеним датою складення цього судового рішення є 09 листопада 2018 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, вважає даний позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.09.2011 року між ПАТ «ЕРДЕ Банк» та позивачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №К-203/11, за умовами якого банк надає позивачці грошові кошти у кредит у розмірі 25 000 дол. США за цільовим призначенням кредиту - споживчі потреби. Термін остаточного повернення кредиту - 20.09.2012 року. Одночасно, в той же день між ПАТ «ЕРДЕ Банк» та позивачкою було укладено іпотечний договір, предметом якого була передача в іпотеку банку нерухомого майна - 3-х кімнатної квартири, житл. пл.. 43,5 кв.м., заг.пл. - 62 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. Також, 21.09.2011 року сторони уклали договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, згідно предмету якого Іпотедавець зобов'язується передати, а Іпотекодержатель прийняти у власність предмет іпотеки стосовно повернення суми кредиту у розмірі 25 000 дол. США та інших платежів, передбачених умовами кредитного договору №К-203/11 від 21.09.2011 року. У подальшому, 04.12.2015 року між ПАТ «ЕРДЕ Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення прав вимоги №226/ФК-15, відповідно до якого ПАТ «Ерде Банк» як первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги відносно [PERSON] за кредитним договором від 21.09.2011 року №К-203/11. З копії реєстраційної справи №1381344151101 судом встановлено, що 13.10.2017 року в 12.22.07 годині державним реєстратором Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскровим Олегом Вікторовичем було здійснено запис про право власності 22874567 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за заявою [PERSON] на квартиру : [ADDRESS]. Підставою внесення запису було Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:37621754 від 18.10.2017 року о 12.55.33, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна. Матеріали реєстраційної справи №1381344151101на об'єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS], яка витребувались з Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 07.05.2018 року, містять документи, перелік яких зазначено в описі (а.с.223), на підставі яких була здійснена державна реєстрація права власності на спірний об'єкт нерухомого майна. Обов'язковою умовою відповідно до ч. 1 пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки , що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця; письмової вимоги іпотеко держателя у разі коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній вимозі. У матеріалах реєстраційної справи №1381344151101 на об'єкт нерухомого майна містяться відповідні документи, а саме копія вимоги ТОВ «ФК «Довіра» та «Гарантія» про усунення порушення основного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на Предмет Іпотеки за №27580 від 17.05.2017 року (а.с.109) та копія накладної №0316873експерес-доставки про відправлення , яка і має бути документальним підтвердженням надсилання на адресу Іпотекодавця письмової вимоги про усунення порушення основного зобов'язання. Завданням цивільного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1952 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127. Відносини пов'язані з державною реєстрацією при зверненні стягнення на предмет іпотеки, регулюються, крім вищезазначених Законів України, також Законом України від 05 червня 2003 року №898 «Про іпотеку». Так, відповідно до ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1. ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ч. 2. ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Відповідно до ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця; письмової вимоги іпотекодержателя у разі коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній вимозі. Також, за умовами п.5.2 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 21.09.2011 року сторони визначили, що права та обов'язки за цим Договором виникають з моменту виникнення у іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання, тобто на 31 день після документально підтвердженого надіслання на адресу іпотекодавця письмової вимоги про усунення порушення основного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст.35 Закону України «Про іпотеку». З наданої відповідачами копія накладної №0316873 експерес-доставки про відправлення позивачу кореспонденції (а.с.110,184), вбачається що кореспонденцію вручено 18.05.2017р. кур'єром та нижче зазначена дата 28.05.2017р. Однак, позивач не визнає на цьому документі свій підпис, вважає є підробленим та у спростування інформації щодо отримання позивачкою копії вимоги ТОВ «ФК «Довіра» та «Гарантія» про усунення порушення основного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на Предмет Іпотеки за №27580 від 17.05.2017 року позивачкою було надано до суду документи, а саме копії звернення [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародні доставки» (а.с.183) за наданням інформації про посилку за номером накладної №0316873 ( ELIN Ltd) від 18.05.2017 року та відповідь ТОВ «Міжнародні доставки» на звернення [PERSON].9а.с.185) якою повідомляється що вантаж за такою накладною працівниками їх товариства не доставлявся, а також такий не знаходиться у їх базі даних поштових відправлень. У судовому засіданні Позивачем були надані для огляду оригінали вищезазначених документів. ТОВ «Міжнародна доставка» у своїй відповіді зазначає про те, що «посилка з номером накладної №0316873 «ELIN Ltd» не перебуває у базі даних поштових відправлень та не доставлялась працівниками їх компанії». Таким чином суд вважає доведеним посилання позивача на факт не отримання нею письмової вимоги як того вимагає вищезазначене законодавство. Відповідачем ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», у свою чергу, не було надано у відзиві на позов заперечення чи обґрунтуваннях висновків для спростування наданих позивачем доказів, також не було надано до суду інші докази, які могли підтвердити факт відправлення письмової вимоги та отримання її Позивачем. Тобто вимоги Порядку щодо надання документа, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, банком не було виконано : позивачку не було належним чином сповіщено про намір відповідача здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового врегулювання спору. З урахуванням викладеного суд критично ставиться до доводів та аргументів представника відповідача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», викладених у відповідних заявах по суті справи, а, отже, не бере їх до уваги, оскільки відповідач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не довів належними, допустимими та достатніми доказами правомірність реалізації останнім свого права звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку згідно зі статтями 36, 37 Закону України "Про іпотеку" й відповідно законність прийняття оспорюваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37621754 від 18.10.2017 року, на підставі якого за Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та Гарантія» було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовичем знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді ґрунтуються на встановлених нормах законодавства України, і тому підлягають задоволенню. Положення статті 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі спростування презумпції правомірності, визнання недійсним рішення державного реєстратора, всі права, набуті під час рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37621754 від 18.10.2017 року, на підставі якого за Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та Гарантія» було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], не повинні здійснюватися, а створені обов'язки та наслідки не підлягають виконанню. Ураховуючи наведене, спірна квартира, яка є предметом іпотеки, залишилася у володінні боржника, [PERSON], яка є її власником. Також судом встановлена інформація надана [PERSON] у позовній заяві про наявність судового провадження між ТОВ «ФК «Довіра» та «Гарантія» та [PERSON], предметом спору якого є звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом припинення права власності та визнання права власності (справа №522/19418/13-ц), остаточного рішення по справі ще не винесено. Із зазначеними діями Позивачка не згодна, посилаючись на те, що на спірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року №1304, яким встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника, яке відповідає наступним критеріям: таке майно виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом, виданим в іноземній валюті; використовується,як місце постійного проживання позичальника або є об'єктом незавершеного будівництва за умови, що у позичальника на праві власності не має іншого нерухомого майна; площа такого майна не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для будинку. Мораторій полягає у забороні на примусове стягнення об'єктів жилого нерухомого майна, а також у забороні здійснювати інші дії необумовлені з Іпотекодавцем позасудові засоби задоволення вимог кредиторів, забезпечених іпотекою жилого нерухомого майна. У відзиві на позов Відповідач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не погоджується з даною інформацією посилаючись на те що, дія даного ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стосується лише кредитних установ, а Фонд гарантування вкладів та його уповноважена особа, яка дії під час ліквідації банку і з якою був підписаний Договір про відступлення права вимоги №225/ФК-15 від 04.12.2015 року не є кредитною установою, а отже і не підпадає під дію даного Закону. Положення Конституції України щодо власності кореспондують зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, що жодним чином не обмежує право держави вводити в дію такі закони, які є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів (див. рішення Конституційного Суду України від 24 березня 2005 року № 2-рп/2005). Позивачка у своєму позові зазначає, що вчинена реєстрація призвела до позбавлення її права власності на квартиру, і є похідною на порушення її права користування і розпорядження майном, також квартира є єдиним місцем фактичного проживання [PERSON] та її неповнолітньої дитини,що прямо заборонено законом. На підтвердження вказаного позивачкою були надані довідка Житлово-будівельного кооперативу «Політехнік-2» від 27.10.2017 року про склад сім'ї та місце реєстрації; Довідка Житлово-будівельного кооперативу «Політехнік-2» від 20.03.2013 року про склад сім'ї та місце реєстрації., з якої вбачається що за спірною адресою окрім неї також зареєстрований її син неповнолітній [INFO]. При цьому, відповідного дозволу органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону, відповідачем отримано не було. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. У відзиві на позов ТОВ «ФК «Довіра» та «Гарантія» не погоджується з даною інформацією посилаючись на те що, право власності є суб'єктивним правом особи на певну річ (майно), яке полягає у вільному володінні, користуванні та розпорядженні об'єктом права власності. Відтак позивачка не може бути суб'єктом звернення з позовом в порядку п.3 ч.2 ст.16 ЦК України, оскільки відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №102014719, наданою Позивачем, як доказ по даній справі, власником спірного майна є ТОВ «ФК «Довіра» та «Гарантія», а отже вимога Позивача про усунення перешкод у користуванні майном, який не є власником, до власника майна не може підлягати задоволенню. Проте, суд не погоджується з такою позицією відповідача, оскільки позивачка звернулась до суду з дійсним позовом саме у зв'язку з порушенням її прав на квартиру як власника. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Крім того, стаття 2 та частина третя статті 263 ЦПК України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Виходячи з наведеного суд вважає, що ним були дослідженні всі доводи сторін та їм надана належна оцінка. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом. За встановлених обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, суд знаходить доведеним факт порушення належного позивачу права власності на спірну квартиру та вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] та вважає за можливе захистити її права в обраний позивачкою спосіб захисту. Судові витрати по сплаті судового збору у загальній сумі 1280.00 грн. покладаються на відповідачів у рівних долях відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved