Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов'язати відповідача передати йому акт приймання-передачі трикімнатної квартири [NUMBER] загальною площею 96,06 кв.м., що розташована на 17-му поверсі будинку [ADDRESS], та іншу документацію, для подальшого оформлення права власності згідно договору №605-03/04-06 інвестування будівництва. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що як інвестор повністю виконав умови договору, відповідач прострочив виконання зобов'язань та на даний час не передає акт приймання-передачі, ухиляючись від надання пояснень на звернення, чим порушуються права позивача як власника. Посилаючись на вимоги ст.ст.317, 321, 328 ЦК України, позивач просить вимоги задовольнити. У судове засідання позивач подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі, розглянувши справу за його відсутності, при цьому погодився на розгляд справи в заочному порядку у випадку неявки відповідача, надавши дані про вручення відповідачеві другого екземпляру матеріалів справи з ухвалою про відкриття провадження. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений судом у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, жодних доказів на спростування зазначених позивачем обставин не надавав. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи та порушення прав іншого учасника процесу, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 09.01.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №605-03/04-06 інвестування будівництва, за яким позивач як інвестор оплатив у повному обсязі грошові кошти у розмірі 145530,90 грн. за трикімнатну квартиру [NUMBER] загальною площею 96,06 кв.м., що розташована на 17-му поверсі будинку [ADDRESS]. При цьому відповідач, за умовами вказаного договору, зобов'язався здійснити будівництво вказаної квартири та передати новозбудоване майно та технічний паспорт на квартиру по акту приймання-передачі (п.4.4 Договору). Умови договору позивачем виконані повністю, що підтверджується квитанцією про сплату коштів. Разом з тим, відповідач після введення будинку в експлуатацію ухиляється від оформлення акту приймання-передачі квартири та надання іншої документації, у тому числі й технічної, для можливості оформлення позивачем правовстановлюючих документів на належне йому нерухоме майно. Таким чином відповідач створює перешкоди позивачеві у користуванні його власністю. Відповідачем не спростовано жодним належним і допустимим доказом зазначені позивачем обставини. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до змісту ст.391 ЦК України, позивач вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження нерухомим майном, тобто має право на захист від порушень третіх осіб, не пов'язаних із позбавленням володіння. Відповідно до ст.3 ЦПК України, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача не перешкоджати позивачеві у праві власності законні, обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України, і підлягають задоволенню, оскільки вказана квартира належить позивачеві на праві власності на законних підставах і він може вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності. З іншими вимогами позивач не звертався. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.10 та ч.1, 2 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Outcome: approved