Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, вказавши в позовній заяві, що вона є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Із технічного паспорта на домоволодіння вбачається, що в притул до межі з домоволодінням за адресою: [ADDRESS] на відстані 1,0 м знаходиться гараж літ. «Г» та на відстані 2,9 м стіна житлового будинку літ. «А». Відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , є власником даного домоволодіння, а саме 47/100 частини відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Спір між сторонами виник, у зв`язку з облаштування відповідачем на території свого господарства септика (вигрібної ями), який споруджено з порушенням вимог державних санітарних та будівельних норм, а саме відповідачем не дотримано вимоги щодо відстані спорудження септика відносно гаражу та житлового будинку, які знаходиться на території господарства позивача, а саме впритул до гаражу (1,0 м) і на відстані не більше 2,9 м від стіни будинку, що призводить до пошкодження її майна через постійну вологість та небезпечну санітарно - епідеміологічну ситуацію. З цього приводу позивач з метою захисту свого права неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування та інших компетентних органів, однак його право не було захищено в адекватний встановлений законодавством спосіб. З наведених підстав позивач у своїй позовній заяві просив суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди [PERSON] у користуванні належного їй домоволодінням за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] ліквідувати септик - вигрібну яму для збору каналізаційних та побутових відходів, яка знаходиться на території домоволодіння [PERSON] за адресою [ADDRESS] шляхом демонтажу. Позивачем до суду надана заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судові засідання, призначені на 16.06.2020 року о 10.30 год. та 15.07.2020 року о 11.00 год. не з`явився без поважних причин, пояснень шодо спору чи відзиву не подав. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, при розгляді справи покладається на розсуд суду. За нормою ч. 4 ст.223 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вказане, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд приходить наступних висновків. Позивач є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі - продажу від 07.07.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу Басовою А.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 342. Із технічного паспорта на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] вбачається, що в притул до межі з домоволодінням за адресою: [ADDRESS] на відстані 1,0 м знаходиться гараж літ. «Г» та на відстані 2,9 м стіна житлового будинку літ. «А». Відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , є власником даного домоволодіння, а саме 47/100 частини відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Спір між сторонами виник, у зв`язку з облаштування відповідачем на території свого господарства септика (вигрібної ями), який споруджено з порушенням вимог державних санітарних та будівельних норм, а саме відповідач не дотримано вимоги щодо відстані спорудження септика відносно гаражу та житлового будинку, які знаходиться на території господарства позивача, а саме впритул до гаражу (1,0 м) і на відстані не більше 2,9 м від стіни будинку, що призводить до пошкодження її майна через постійну вологість та небезпечну санітарно - епідеміологічну ситуацію. З цього приводу, позивач неодноразово звертався до органу місцевого самоврядування та органів державного контролю. Зокрема, позивач повідомила Олешківську міську раду про спорудження на території господарства відповідача септика без дотримання вимог ДБН. За результатами розгляду заяви комісією міської ради проведено обстеження місця розташування септика відповідачем. В ході обстеження складено Акт від 13.12.2019 року де встановлено, що в [ADDRESS] на відстані 0,7 м від межі із домоволодінням (гаражем) за адресою: [ADDRESS] розташована вигрібна яма. Зі слів господаря даний септик герметичний. За результатами обстеження відповідачу запропоновано перенести вигрібну яму в межах власної земельної ділянки з дотриманням будівельних та санітарних норм. Листом № 3256/04-12 від 18.12.2019 року виконавчий комітет Олешківської міської ради позивача повідомив, що спеціалістами виконавчого комітету відповідно до повноважень, визначених законами України, 19.05.2017 здійснено перевірку та встановлено, що власником житлового будинку, по [ADDRESS] , влаштована вигрібна яма на відстані 0,70 м від житлового будинку, що є порушенням пункту 2.21 глави II Наказу Міністерства Охорони Здоров`я України № 145 «Про затвердження Державних санітарних норм та правил утриманим територій населених місць» від 17.03.2011 року «Вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м.» та таблиці 6.7 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій». Власнику земельної ділянки по [ADDRESS] , надано відповідні роз`яснення та запропоновано перенести вигрібну яму в межах власної ділянки з додержанням санітарних та будівельних норм. Також позивачу запропоновано для вирішення питання звернутися до суду. Листом № 133/04-12 від 16.01.2020 року виконавчий комітет Олешківської міської ради на повторне звернення позивача надав аналогічну відповідь та запропонував звернутись для вирішення питання до Управління Держархбудінспекції в Херсонській області при цьому зазначено, що орган місцевого самоврядування не має право без рішення суду втручатися у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування та розпорядження майном. Листом ГУ Держпродспоживслужби в Херсонській області вих..№Г-43/28-2-83 від 04.02.2020 року позивача повідомлено, що її звернення розглянуто та зазначено, що згідно п. 2.22, «Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць», затверджених наказом МОЗ України №145 (далі - ДСН №145), вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. Також у листі зазначено, що за ініціативи Олешківського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області створено комісію з розгляду звернення. Комісією встановлено, що вигрібна яма від сусіднього будинку ( [ADDRESS] ), розташована на межі земельної ділянки та на відстані 1 м від гаражу позивача, що суперечить вимогам п. 2.22 ДСН №145. Враховуючи вказане комісією рекомендовано перенесення вигрібної ями на нормативну відстань. Також Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Херсонській області надано відповідь позивачу з якої вбачається, що Управління в межах своєї компетенції розглянуло звернення щодо влаштування вигрібної ями (септика). Відповідно до Положення, Держархбудінспекція здійснює державний контроль за дотриманням: вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час провадження містобудівної діяльності. Також у даному листі зазначено, що встановлення вигрібної ями (септика) не належить до самочинного будівництва і не належить до повноважень Управління. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною 1 ст. 50 Конституції України передбачено, що кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. За приписами ч. 1 ст. 270 ЦК України, фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на недоторканість особистого сімейного життя. Згідно ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до п.а) ч. 1 ст. 9 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» кожний громадян України має право на безпечне для його життя і здоров`я навколишнє природне середовище. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», підприємства, установи, організації та громадяни при розробленні і використанні нових технологій, проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих об`єктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, курортів, проектуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших об`єктів зобов`язані дотримувати вимог санітарного законодавства. Відповідно до пункту 1.1.1 частини 1.1 розділу 1 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.03.2011 р. № 145, вигрібна яма (вигріб) - інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів. Рідкі відходи, що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). У разі наявності дворових вбиралень вигрібна яма може бути спільною. Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Об`єм вигребу розраховується виходячи з чисельності населення, що ним користується. Вигреби необхідно очищати у міру їх заповнення. Перевезення рідких відходів з вигребів та розміщення їх на території приватних володінь, а також використання їх як добрива в сільському господарстві забороняється (частина 2.21. розділу 1 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць). Згідно з частиною 2.22. розділу 1 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. Відповідно до вимог п.п.3.25а*, затверджених Наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 року № 44 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень. ДБН 360-92" - відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2а, але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1. За даними таблиці 3.2а* відстань майданчика для компосту, дворової вбиральні, сміттєзбірника від житлового будинку має становити не менше 20м. Пунктом 3.26 ДБН 360-92** встановлено, що відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці - не ближче 12 м. Господарські будівлі й гаражі допускається об`єднувати на суміжних ділянках. Вказаним вище вимогам спірна господарська споруда не відповідає, що підтверджується перевірками та висновками комісій, а саме факт влаштування вигрібної ями (септика) на відстані меншій, ніж 20 м від будинку та гаражу позивача, тобто з порушенням вимог санітарного законодавства. Така невідповідність може спричинити шкоду внаслідок можливого забруднення будинку позивача. Водночас, сам факт порушення вимог санітарного законодавства при спорудженні септика-вигребу об`єктивно вказує про наявність перешкод позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та порушення його права на безпечне для життя і здоров`я довкілля. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права кожного на життя охороняється законом. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла. Так, у п.77 справи «Дземюк проти України» (http://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_a51) Європейський суд з прав людини вказав: як Суд зазначав у низці своїх рішень, скарги за статтею 8 Конвенції подавалися у різних випадках, коли висловлювалося занепокоєння щодо довкілля (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Фадєєва проти Росії» (Fadeyeva v. Russia), заява № 55723/00, п. 68, ECHR 2005-IV). Проте для того, щоб порушити питання за статтею 8 Конвенції, втручання, щодо якого скаржиться заявник, має безпосередньо впливати на його житло, приватне або сімейне життя та має досягти певного мінімального рівня, щоб скарги підпадали під дію статті 8 Конвенції (див. рішення від 9 грудня 1994 року у справі «Лопес Остра проти Іспанії» (Lopez Ostra v. Spain), п. 51, Series А № 303-С, та вищенаведене рішення у справі «Фадєєва проти Росії» (Fadeyeva v. Russia), пп. 69-70). Тому для рішення першочерговим є те, чи може забруднення довкілля, на яке скаржиться заявник, вважатися таким, що достатньо негативно впливає на користування зручностями його житла та якість його приватного і родинного життя (див. рішення від 2 грудня 2010 року у справі «Іван Атанасов проти Болгарії» (Ivan Atanasov v. Bulgaria), заява № 12853/03, п. 66). У зв`язку з цим Суд у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Дубецька та інші проти України» ((Dubetska and Others v. Ukraine), заява № 30499/03, пп. 110 та 113) встановив, що забруднення води є одним з чинників, які впливають на стан здоров`я заявників, а отже - на їх можливість користуватися своїм житлом, вести приватне та сімейне життя. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше, (ст.104 ЗК України). Позивач з метою захисту свого права неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування та інших компетентних органів, однак його право не було захищено в адекватний встановлений законодавством спосіб. Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Як роз`яснив Верховний Суд України у п.6 Постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року N 7, спори щодо додержання правил добросусідства - обов`язку власників і землекористувачів обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо), - розглядаються судами відповідно до статей 103 - 109 ЗК і в тому разі, коли вони попередньо не розглядалися відповідним органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Отже, порушене право позивача підлягає захисту в межах заявлених вимог шляхом зобов`язання відповідачки ліквідувати зведений септик (вигрібну яму). На підставі викладеного,

Outcome: approved