Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 23.02.2020 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Яною Вікторівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3096, відповідно до якого стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (далі - Відповідач) з [PERSON] (далі - Позивач) заборгованість за кредитним договором від 07.01.2020, укладеним з ТОВ «СС Лоун» в розмірі 9940,00 грн. Позивач вважає, що нотаріусом стягнуто суми боргу, за вимогами, на які минув строк позовної давності за вимогами про стягнення штрафів і пені, вважає заборгованість не безспірною, а тому він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Ухвалою суду від "27" травня 2021 року судом вирішено витребувати від відповідача завірені належним чином копії кредитної справи [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] в тому числі документи, на підставі яких відповідачем отримано право вимоги за кредитним договором укладеним між позивачем та TOB «СС Лоун». Відповідачем вказана ухвала суду не виконана, документи не надано. Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Отже, документи на підтвердження відступлення права вимоги TOB «СС Лоун» відповідачу , доказів укладення кредитного договору суду не надано. Так, письмовими матеріалами справи встановлено, що 23 лютого 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Яною Вікторівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3096, відповідно до якого стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (далі - Відповідач) з [PERSON] (далі - Позивач) заборгованість за кредитним договором від 07.01.2020, укладеним з ТОВ «СС Лоун» в розмірі 9940,00 грн. (а.с. 7). З виконавчого напису вбачається, що правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «СС Лоун» , ідентифікаційний код юридичної особи 40071779 на підставі Договору відступлення права вимоги за кредитними договорами 40071779-41 від 11.03.2020 року є ТОВ «Фінфорс», ідентифікаційний код юридичної особи 41717584 (а.с.7), проте у зв`язку з відсутністю договору відступлення права вимоги та додатків до нього, суд позбавлений можливості перевірити перехід права вимоги саме за спірним кредитним договором. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Здійснення виконавчого напису нотаріусом врегульовано ст. ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також вимогами Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в МЮ України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Відповідно до вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», п. 1.1. ч. 1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до ч. 2 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п. 2.1. ч. 2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1., 3.3., 3.4. ч. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. За змістом п. 2.3 глави 16 розділу ІІ «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих банком повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. В матеріалах справи відсутні докази вручення повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором, що є порушенням п. 2.3 глави 16 розділу ІІ «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умов, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Так, суд не має можливості перевірити подані відповідачем документи для вчинення виконавчого напису з об`єктивних причин, зокрема через невиконання ухвали суду про витребування доказів зі сторони відповідача, відсутності спростувань від сторони відповідача, оскільки відповідач відзиву на позов не надав. Водночас,зважаючи на відсутність будь-яких спростувань зі сторони відповідача, суд вважає доведеною позицію сторони позивача та погоджується, що підстави вважати заборгованість безспірною на момент вчинення виконавчого напису були відсутні. При цьому перевірити момент виникнення права вимоги на повернення отриманих коштів суд не має можливості через невиконання вищевказаної ухвали суду, а тому питання щодо пропуску строку позовної давності суд не має можливості вирішити. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, цією статтею; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача що стосуються визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та доведеними, в розумінні вказаних норм, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням задоволення позову з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1362,00 грн. ( 454 грн. +908 грн.) ( а.с.1,16 ) . Щодо витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги в сумі 12000,00 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Оскільки позивачем жодних доказів на підтвердження судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою суду не надано, відсутні підставі для відшкодування таких витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved