Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом,зазначив,перебуває відповідачем в шлюбі,зареєстрованого Народицьким райвідділом РАГС Житомирської області 27 квітня 1991 року.З 1 січня 2014 року вони проживають окремо.Зазначив,що в період шлюбу - 18 червня 1998 року - вони придбали 38/100 частин жилого будинку [ADDRESS],який є їх спільною сумісною власністю. Просив поділити домоволодіння,визнати за кожним право власності на 1/2 частину вказаного жилого будинку. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали повністю,обгрунтувавши його наведеними в позовній заяві обставинами.Позивач додав,що йому невідомо про наявність рішення суду про розірвання шлюбу між ними,свідоцтва про розірвання шлюбу він не отримував.Спірний будинок покупався разом за спільні кошти та в подальшому за спільні кошти та за рахунок праці його родичів був переобладнаний (добудовані кімната),в ньому був зроблений ремонт.Він зареєстрований в будинку та до 1 січня 2014 року проживав в ньому. Просив позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач та її представник позов не визнали, пояснили,що рішенням Народицього районного суду Житомирської області від 23 квітня 1997 року шлюб між ними був розірваний. В судовому засіданні позивач був присутній та йому було відомо про рішення суду. З часу розірвання шлюбу вони проживали окремо та ніяких стосунків не підтримували. Вона разом з дочкою отримали як переселенці будинок [ADDRESS], який в подальшому був приватизований на її та дочку. 21 травня 1998 року вказаний будинок був проданий та саме за ці кошти нею був придбана частина жилого будинку [ADDRESS]. Дійсно,питанням придбання будинку займався позивач,оскільки в м.Андрушівка в неї взагалі нікого знайомих не було. Після купівлі будинку вона за свої особисті кошти провела переобладнання (добудову) та ремонт будинку. Оскільки був потрібен догляд за малолітньою дочкою,вона прописала та посилила в будинку позивача,але проживали вони в окремих кімнатах,спільного господарства не вели. 15 листопада 2001 року вона в органах РАГС отримала свідоцтво про розірвання шлюбу,т.я. до цього в силу юридичної необізнаності їй не було відомо про необхідність реєстрації рішення суду про розірвання шлюбу в органах РАГС. Вважає,що шлюб був припинений в момент його розірвання судом в квітні 1997 року.З цього часу вони проживають окремо,не ведуть спільного господарства,тому спірний будинок повинен бути визнаний її особистим майном,оскільки він був придбаний в період окремого проживання з позивачем.Просила в задоволенні позову відмовити. Спірні правовідносини виникли з сімейних відносин і регулюються ст.ст.28,29,44 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в ред.1969 року),Розділом VII Прикінцевих положень СК України. Згідно Розділом VII Прикінцевих положень СК України норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин,які виникли після набрання ним чинності,тобто не раніше 1 січня 2004 року.До сімейних відносин,які вже існували на зазначену дату,норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків,що виникли після набрання ним чинності.Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК. При вирішенні спору суд керується нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України (в ред.1969 року). Згідно ст.44 КпШС України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Згідно ст. 22 КпШС України,майно,набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ,набута за час шлюбу,крім речей індивідуального користування,є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.2 ст.28 КпШС України суд може визнати майно,нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України",який втратив чинність з 21 грудня 2007 року,роз'яснено,що,вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна,наявного на час припинення спільного ведення господарства,з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст.ст. 22, 25,27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно,яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна,нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Судом встановлено,що сторони перебували в шлюбі з 27 квітня 1991 року по 15 листопада 2001 року. В період шлюбу,а саме 18 червня 1998 року,ними було придбано 38/100 частину жилого будинку [ADDRESS] (а.с.35). Зазначені обставини підтверджені в судовому засіданні дослідженими доказами та вважаються судом доведеними. Так,згідно свідоцтва про розірвання шлюбу останнє отримане відповідачем 15 листопада 2001 року (а.с.36).Згідно паспорту позивача він зареєстрований в жилому будинку [ADDRESS] з 24 червня 1996 року по даний час (а.с.4).Свідки [PERSON], [PERSON],[PERSON] підтвердили суду,що після придбання будинку,в період 1998 - 1999 роках за рахунок спільних коштів та праці родичів позивача в жилому будинку [ADDRESS] був проведений ремонт та добудована жила кімната.Згідно пояснень відповідача в судовому засіданні вона прописала позивача в спірному будинку та він проживав там, оскільки була необхідність догляду за їх малолітньою дочкою. Таким чином, сукупність вищевказаних доказів свідчить про те,що в період з 18 червня 1998 року і до реєстрації розірвання шлюбу,тобто до 15 листопада 2001 року,сторони проживали однією сім'єю : разом придбали та ремонтували будинок,разом проживали в ньому, позивач здійснював свої батьківські обов'язки по догляду за малолітньою дочкою. Доводи відповідача та її представника про те,що сторони проживають окремо з 23 квітня 1997 року суд відхиляє,т.я. вони спростовуються вищевказаними доказами. Покази [PERSON] судом до уваги не приймаються,оскільки обставини проживання матері та батька в період з 18 червня 1998 року до 15 листопада 2001 року, обставини придбання спірного будинку не могли бути їй відомі в силу її віку на час розірвання шлюбу між батьками - в 2001 році вона мала вік 8 років. Інших доказів на підтвердження своїх доводів в цій частині відповідачем суду не надано. На думку суду факт продажу відповідачем будинку [ADDRESS] 21 травня 1998 року правового значення для вирішення справи не має,оскільки відповідач розпорядилася вирученими коштами - вклала їх для придбання спільного майна подружжя - 38/100 частин жилого будинку [ADDRESS]. Оцінивши докази в їх сукупності,суд задовольняє позов в повному обсягу. Вирішуючи питання про поділ спірного майна в натурі,суд виходить з реальної можливості поділу такого майна між сторонами з тим, щоб їх права не були порушені. При поділі домоволодіння в натурі така можливість передбачає залучення спеціальних знань у галузі будівництва. Разом з тим в судовому засіданні сторони не скористалися наданим їм правом обґрунтовувати свої вимоги висновками компетентних осіб - зокрема експертів,оскільки клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи сторонами заявлено не було.Враховуючи наведене,суд розподіляє спільне майно подружжя : визнає за [PERSON] право власності на 19/100 частину жилого будинку [ADDRESS];визнає за [PERSON] право власності на 19/100 частину жилого будинку [ADDRESS]. Задовольняючи позов суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] 256 грн. 22 коп. понесених ним судових витрат.

Outcome: approved