Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом у якому просив суд визначити способи його участі у вихованні з сином та спілкуванні з ним. Свій позов обґрунтовує тим, що 02.10.2004 року Центральним ВРАЦС у м. Києві між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, актовий запис №2318. Від цього шлюбу [INFO] у них з відповідачкою народився син - [PERSON]. Зазначає, що починаючи з вересня 2012 року він разом з відповідачкою та їх спільною дитиною не проживає, і починаючи з 23.05.2013 року остання практично повністю обмежила його спілкування з сином. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки відповідачка чинить перешкоди у його спілкуванні з дитиною, що унеможливлює його участь у його вихованні, чим порушуються його права як батька, він змушений звернутись до суду з даним позовом та просить визначити способи його участі у вихованні та спілкуванні з його неповнолітнім сином - [PERSON], [INFO], таким чином: систематичні побачення з сином за місцем проживання батька: з 19:00 щосереди (з правом забирати сина зі школи) до початку навчального процесу у школі наступного ранку; з 18:00 щоп'ятниці (з правом забирати сина зі школи) до 16:00 щонеділі; надання можливості спільного відпочинку: зимові шкільні канікули повністю, а також не менше 31 дня поспіль під час літніх шкільних канікул. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити повністю. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала частково та просила встановити наступний порядок участі позивача у вихованні їх спільного сина [PERSON], а саме: один день на тиждень - в середу чи п'ятницю з половини сьомої години до дев'ятої години та в суботу без ночівлі, враховуючи стан здоров'я дитини, що до канікул - зазначила, що не заперечує проти того, щоб дитина проводила з батьком всього 30 днів на рік. Представник Служби у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні позов підтримала частково та вважає за доцільне встановити позивачу час спілкування зі своїм малолітнім сином [PERSON], таким чином - у перші та треті вихідні місяця та половину усіх канікулярних днів дитина проводитиме з батьком - [PERSON], враховуючи інтереси та стан здоров'я дитини та наданого суду висновку Органу опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 04.02.2014 року №106-684. Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки, представника Служби у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.6 ст.7 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, а відповідно до ч.2 ст.141 цього ж Кодексу, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Участь одного з батьків у вихованні дитини та підтриманні родинних зв'язків забезпечується державою. Відповідно до ч.10 ст.7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист, а відповідно до п.2 ч.2 ст.18 цього ж Кодексу способами захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права і обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч.3 цієї ж статті той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитині. На підставі ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частиною 2 ст. 159 СК України визначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2004 року Центральним ВРАЦС у м. Києві між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис №2318, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданим Центральним ВРАЦС м. Києва Серії [NUMBER] від 02.10.2004 року (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 10.01.2006 року (актовий запис №18) від цього шлюбу [INFO] у сторін народився спільний син - [PERSON] (а.с.7). Відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 20.12.2013 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано та встановлено місце проживання їх спільного сина [PERSON] з матір'ю - [PERSON] (а.с.79-83). Вищезазначене рішення Подільського районного суду м. Києва від 20.12.2013 року відповідно до рішення Апеляційного суду М. Києва від 18.02.2014 року було змінено шляхом включення в його резолютивну частину слів «Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище «[PERSON]», в решті рішення було залишено без змін. Судом встановлено, що починаючи з вересня 2012 року позивач разом з відповідачкою та їх спільним сином разом не мешкають, сімейно-шлюбні відносини вони припинили, окремо ведуть господарство, спільна дитина сторін на даний час проживає з матір'ю, хоча відповідно до довідки форми 3 від 14.06.2013 року №536 (а.с.21) місце реєстрації останнього за адресою: [ADDRESS] тобто - за місцем проживання позивача (батька). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 13.06.2013 року про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.1 ст.356 КК України (а.с.61-62) відповідачка звернулась із заявою про те, що позивач забрав сина та відмовляється його повертати та не дозволяє з ним бачитись. Судом встановлено, що 21.06.2013 року позивач звернувся до Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою з приводу чинення відповідачкою перешкод у спілкуванні та участі у вихованні ним їх спільного сина. Відповідно до висновку Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 10.07.2013 року (а.с.19) було встановлено, що відповідачка [PERSON] дійсно не дозволяє позивачу бачитись з їх спільним сином, через відсутність домовленості. Крім того, слід зазначити, що відповідно до листа служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.11.2013 року №1192/06-524 (а.с.25) було встановлено, що хоча стосунки малолітнього [PERSON] з його батьками склалися добрі, однак останні не знаходять спільної мови щодо участі у вихованні спільного сина в його присутності. Крім того, встановлено, що малолітній [PERSON] хотів би проживати з матір'ю - [PERSON], та зазначено, що остання спілкується з ним кожного дня (робить уроки, водить на секцію). Також, як вбачається з матеріалів справи, позивач на адресу відповідачки надсилав листи від 18.12.2013 року (а.с.63), від 23.12.2013 року (а.с.65), від 25.12.2013 року (а.с.67) з метою узгодження проведення новорічних свят разом з їх спільним сином, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.64, 66, 68). В зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про те, що між сторонами не було досягнуто згоди у визначенні порядку спілкування з дитиною та участі у її вихованні, дані обставини не заперечувались сторонами в ході судового розгляду та були також підтверджені поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] З урахуванням вищевикладеного, слід зазначити, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Частиною другою статті 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її виховані і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Крім того, слід зазначити, що згідно ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору між батьками, іншими особами, які бажають приймати участь у вихованні дитини на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитись із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 04.02.2014 року (а.с.46) позивачу встановлено час спілкування зі своїм малолітнім сином [PERSON], таким чином - у перші та треті вихідні місяця та половину усіх канікулярних днів дитина проводитиме з батьком - [PERSON] Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що відповідно до довідки КМДКЛ №1 від 10.06.2013 року №01-04/592 (а.с.14) малолітній [PERSON] знаходився на лікуванні у загальному хірургічному відділенні з діагнозом - вроджена вада розвитку товстої кишки: доліхоколон, мегаректум. Також слід зазначити, що відповідно до картки стану здоров'я малолітнього [PERSON] (а.с.56-59), витягу з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 12.04.2013 року №88/1177 (а.с.60) у останнього спостерігається загальний недорозвиток мовлення 3 рівня та рекомендовано навчання за програмою для дітей з важкими порушеннями мовлення. У зв'язку з вищевикладеним, оцінюючи в сукупності надані докази, з урахуванням наданих суду пояснень сторін та свідків, матеріалів справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визначення способів участі у вихованні позивачем його малолітнього сина, а сааме: систематичні побачення з сином за місцем проживання батька: з 19:00 щосереди (з правом забирати сина зі школи) до початку навчального процесу у школі наступного ранку; з 18:00 щоп'ятниці (з правом забирати сина зі школи) до 16:00 щонеділі; надання можливості спільного відпочинку: зимові шкільні канікули повністю, а також не менше 31 дня поспіль під час літніх шкільних канікул є такими, що можуть порушити нормальний режим життєдіяльності дитини, враховуючи віддаленість місця проживання батька, потреби в забезпеченні певного режиму, усталеного порядку харчування (з врахуванням вікових особливостей та стану здоров'я дитини), відпочинку, дотримання особистої гігієни та часу для підготовки домашніх завдань, так як [PERSON] є дитиною шкільного віку. Крім того, слід зазначити, що суд, враховуючи вік дитини (8 років), стан здоров'я, відповідно до довідки про стан здоров'я від 01.04.2013 року (а.с.56-59), витягу з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 12.04.2013 року №88/1177 (а.с.60) факт постійного проживання з матір'ю, прихильність дитини до батьків, висновок органу опіки та піклування від 04.02.2014 року №106-684 (а.с.46), приходить до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню, а саме - необхідності визначення способів участі батька - [PERSON] у вихованні та спілкуванні з його неповнолітнім сином - [PERSON], [INFO], таким чином: щосуботи з 11 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин - за місцем проживання батька - [PERSON]; спільний батька - [PERSON] з його неповнолітнім сином - [PERSON] відпочинок двічі на рік під час зимових та літніх канікул по 10 (десять) діб, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини - [PERSON], оскільки такий визначений спосіб спілкування не порушуватиме звичайного порядку життя дитини, її виховного та дошкільного графіку, відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприйняти спілкування з батьком та отримати від цього достатню кількість виховних заходів і забезпечить передбачене ст. 157 СК України право батька на особисте спілкування з сином. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в сумі 229 гривень 41 копійку (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 7, 10, 11, 150-153, 157-159 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved