Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В його обґрунтування зазначив, 03 липня 2013 року [PERSON] уклав договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером № 7122085600:01:001:0375 загальною площею 5,3239 га розташованої в адміністративних межах Озерищанської сільської ради Канівського району Черкаської області, з ТОВ Озерище Агро-Рос, про що вчинено запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 2016647 та підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 06 серпня 2013 року. ТОВ Селекційний племзавод Золотоніський вважає, що вказаний договір суперечить ч.ч. 1,5 ст. 203 ЦК України, ст. 13, 24, 25 Закону України Про оренду землі та має бути визнаний недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України. Свою позицію ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» обґрунтовує тим, що 17 лютого 2012 року між ТОВ Селекційний племзавод Золотоніський та [PERSON] було укладено договір оренди землі строком на 5 років, згідно якого позивачу було передано в користування спірну земельну ділянку. Вказаний договір був зареєстрований у Канівському міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Канів та Канівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30 липня 2012 року за № 712208564003111. Земельну ділянку [PERSON] 17 лютого 2012 року передав ТОВ «Селекційний племзавод Золотоніський, а останній прийняв її в оренду строком на 5 років, про що свідчить акт приймання - передачі земельної ділянки в оренду від 01 серпня 2012 року. Вказаний договір виконувався ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» та [PERSON], про що свідчать відомість на видачу кукурудзи за 2012 р., відомість на виплату грошей № ВЗП-000368 за 2012 р., видатковий касовий ордер №1075 від 20.08.2013р. Таким чином, спірна земельна ділянка з 01 серпня 2012 року до 01 серпня 2017 року перебуває у законному володінні і користуванні ТОВ Селекційний племзавод Золотоніський на підставі договору оренди від 17 липня 2012 року. Вказаний договір не був припинений чи розірваний у порядку, встановленому законодавством та умовами договору. У період дії вказаного договору 03 липня 2013 року [PERSON] уклав оспорюваний договір оренди цих же земельної ділянки з ТОВ Озерище Агро-Рос, про що вчиненого запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 2016647. Таким чином, за спірним договором оренди передбачалася передача [PERSON] в володіння і користування ТОВ Озерище Агро-Рос спірну земельну ділянку, яка фактично з 01 серпня 2012 року була відсутня у [PERSON], тобто вказаний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. В п. п. 29, 30 договору оренди землі від 17 лютого 2012 року, укладеного між ТОВ Селекційний племзавод Золотоніський та [PERSON] передбачено, що орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Оспорюваний договір оренди землі суперечить ст. ст. 13, 24, 25 Закону України Про оренду землі та порушує право ТОВ Селекційний племзавод Золотоніський самостійно господарювати на спірній земельній ділянці з дотриманням умов договору оренди землі, гарантоване ч. 1 ст. 25 Закону України Про оренду землі та п. 30 договору оренди землі від 17 лютого 2012 року, укладеного між ТОВ Селекційний племзавод «Золотоніський». Просить суд визнати недійсним договір оренди землі від 03 липня 2013 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Озерище Агро-Рос про передачу в оренду земельної ділянки з кадастровим номером № 7122085600:01:001:0375 загальною площею 5,3239 га розташованої в адміністративних межах Озерищанської сільської ради Канівського району Черкаської області. Відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Озерище Агро-Рос» у попередньому судовому засіданні звернулося в суд з зустрічним позовом до ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» про визнання правочину недійсним. Зустрічний позов мотивує тим, що ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» стверджує що між ним та [PERSON] було укладено договір оренди землі 17.02.2012 року, який нібито був зареєстрований у встановленому законом порядку і укладений у відповідності до земельного законодавства України, але це не відповідає дійсності. Договір оренди землі, на який посилається ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський», як на підставу своїх вимог у первісному позові, укладений з порушенням ст.15 Закону України «Про оренду землі», тому може бути визнаний недійсним у відповідності до закону. Реєстрація договору оренди землі 17.02.2012 року не була проведена у відповідності до встановленої на той час процедури і тому в автоматизованій системі Державного земельного кадастру (АС ДЗК) відсутні відповідні дані про існуючі зареєстровані обмеження (обтяження) щодо цього договору. Невід'ємною частиною договору оренди землі має бути: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди (ст.15 ч.4 Закону України «Про оренду землі»), однак цього не було додержано відповідачем при укладанні договору оренди земельних ділянок. [PERSON] та ТОВ «Озерище Агро-Рос» уклали між собою договір оренди землі, який був визнаний Державою (зареєстрований у встановленому порядку). Позовні вимоги первісного позову порушують право Позивача створюють перешкоду у користуванні земельною ділянкою. Вважає, що обставини, на які посилається ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» як на підставу своїх вимог у первісному позові, а саме договір оренди землі, може бути визнаний судом недійсним у відповідності до закону у судовому порядку, оскільки він укладений без врахування всіх істотних умов з яких сторони мають дійти згоди у відповідності до ст.15 Закону України «Про оренду землі». Просить суд визнати недійсними договір оренди землі від 17.02.2012 року, укладений між ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський»» і [PERSON] у відповідності до закону. Судові витрати, повязані з розглядом справи, покласти на Відповідача. 22.09.2014р. до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський», третя особа ТОВ «Озерище Агро-Рос» про визнання правочину недійсним. В якому позивач просить суд визнати недійсними договір оренди землі від 17.02.2012 року, укладений між ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський»» і [PERSON] у відповідності до закону. Судові витрати, повязані з розглядом справи, покласти на Відповідача. У судове засідання представник позивача за первісним позовом позов не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.41 т.2). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився причини неявки суду не повідомив. Був належним чином повідомлений про дату, час і місце слухання справи. Представник відповідача по первісному позову в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.42 т.2). Представник Реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області у судове засідання не зявився був повідомлений належним чином про час розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Дослідивши надані сторонами докази у справі, судом встановлено наступне: Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, тощо (ст. ст. 6,627 ЦК України). У відповідності до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України Про оренду землі. Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» (яка діяла на час виникнення спірних відносин) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди: орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, умови використання та цільове тлумачення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки, визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини, відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо. Невід'ємними частинами договору оренди землі є: - план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; - кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; - акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); - акт приймання-передачі об'єкта оренди; - проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. Як вбачається з наданої позивачем копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР № 032933 від 22.08.2003 року, [PERSON] на підставі рішення Озерищанської сільської ради народних депутатів від 28.02.2001р. № 12/55 передано у приватну власність земельна ділянка площею 5,32 га (т.1 а.с.13) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно копії договору оренди земельної ділянки без номеру від 03.07.2013р. (т.2 а.с.34-35) вбачається, що він укладений між [PERSON] та ТОВ «Озерище Агро-Рос» на земельну ділянку кадастровий номер 7122085600:01:001:0375. Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на неї, та обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Суть державної реєстрації полягає в офіційному визнанні і підтвердженні державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок на підставі договору, а підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є сам договір, укладений між власником земельної ділянки і орендарем, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, підписання спірного договору за викладеними в ньому умовами здійснювалося за вільним вибором сторін. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 06.08.2013 року № 7581911 (т. 2 а.с.39) встановлено, що в реєстраційній службі Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області було зареєстровано право оренди на підставі договору оренди земельної ділянки б/н від 03.07.2013 року, укладеного між ТОВ «Озерище Агро-Рос» та [PERSON] на земельну ділянку площею 5,32 га кадастровий номер 7122085600:01:001:0375. В первісному позові ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» просить визнати недійсним правочин визнати недійсним договір оренди землі від 03 липня 2013 року, укладений між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю Озерище Агро-Рос про передачу в оренду земельної ділянки з кадастровим номером № 7122085600:01:001:0375 загальною площею 5,32 га розташованої в адміністративних межах Озерищанської сільської ради Канівського району Черкаської області та посилається на ч.1-3, ч.5 ст.203 ЦК України. Ст. 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин повинен вчинятися у формі, встановленій законом. Частиною 1 статті 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В даній справі предметом доказування є наявність підстав, станом на час укладення спірного договору, для визнання його недійсним. Як вже встановлено судом державна реєстрація спірного договору оренди землі відбулась. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до розяснень які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсним може бути визнано лише укладений договір. В судовому засіданні представником позивача ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог в частині необхідності визнати недійсним договір оренди землі від 03 липня 2013 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Озерище Агро-Рос про передачу в оренду земельної ділянки з кадастровим номером № 7122085600:01:001:0375 загальною площею 5,32 га розташованої в адміністративних межах Озерищанської сільської ради Канівського району Черкаської області, з підстав, що зміст даного правочину суперечить актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників правочину не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В той час як на підтвердження своїх доводів щодо дійсності договору позивачем за зустрічним позовом подано докази, а саме: - копія договору оренди земельної ділянки від 03 липня 2013 р. (т.2 а.с.34-35). - підписаний сторонами правочину Акт приймання-передачі земельної ділянки та акт визначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) (т.2 а.с.52-54 ). - копія реєстраційної справи, (т.2 а.с. 31-40) Також як підставу визнання правочину недійсним позивач за первісним позовом ТОВ «Селекційний племзавод» зазначає, що при укладенні оспорюваного договору оренди від 03 липня 2013 року, між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Озерище Агро-Рос відбулася подвійна реєстрація, чим порушено права ТОВ «Селекційний племзавод». ч. 2 ст. 20 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161- XIV "Про оренду землі" державна реєстрація договорів оренди землі проводиться в порядку, встановленому законом. У період дії вищезазначеного Закону, а саме з 1 січня 2004 р., набрав чинності ЦК України, ст. 182 якого передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Згідно ст. 20 Закону України «Про оренду землі» (редакція в дії 05.09.2012 року з по 01.01.2013 року), укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Судом встановлено, що до подання заяви про реєстрацію іншого речового права в Реєстраційну службу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області на підставі Договору оренди землі від 03.07.2013р., ТОВ «Озерище Агро-Рос» отримало з територіального органу Держземагенства - Витяг з державного земельного кадастру (т.2 а.с.36) дата формування 26.07.2013р. згідно якого вбачається, що відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані. Крім цього, з заяви [PERSON] про визнання позову (а.с.37 т.1) вбачається, що спірна земельна ділянка була передана [PERSON] в оренду ТОВ «Озерище Агро-Рос». З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» обрано не вірний спосіб захисту своїх прав та інтересів. В зустрічному позові позивач ТОВ «Озерище Агро-Рос» та [PERSON] просять визнати недійсним договір оренди землі від 17.02.2012 року, укладений між ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський»» і [PERSON] у відповідності до закону, зокрема, ч.1 ст 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу та ст..15 Закону України «Про оренду землі». Згідно копії договору оренди земельної ділянки без номеру від 17.02.2012р. (а.с.10-11), а саме п.1 вбачається, що він укладений на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР № 032933, виданого Канівською районною державною адміністрацією 22.08.2003 р. між [PERSON] та ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» та який був зареєстрований у міськрайонному управлінні Держкомзему у м.Канів та Канівському районі Черкаської області 30.07.2012р. за № 712208564003111 (а.с.11 на звороті), про що свідчить сформована книга записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі 04.07.2012р. та технічна документація (а.с.181-194 т.1). Так з умов оспорюваного договору оренди землі від 17.02.2012р. вбачається, що із визначених законом істотних умов у ньому: -не ідентифіковано обєкт оренди за кадастровим номером п.п. 1,2; Судом встановлено, що кадастровий номер земельної ділянки, яка передається у оренду ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» не зазначено ні в Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР № 032933, ні в Акті визначення меж земельної ділянки від 01.08.2012р., ні в Акті прийому-передачі земельної ділянки від 01.08.2012р. Доводи представника відповідача за зустрічним позовом ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський», що обєкт оренди ідентифіковано в невідємних частинах Договору, зокрема, акті визначення меж земельної ділянки, суд оцінює критично з наступних підстав. Акт визначення меж земельної ділянки на місцевості за своєю правовою природою є волевою дією сторін договору з досягнення згоди щодо предмету договору - земельної ділянки. Таким чином, посилання в самому договорі на державний акт та площу земельної ділянки ще не є достатнім доказом того, що сторони досягли згоди щодо такої істотної умови договору, як предмет договору, адже цей предмет повинен бути визначений на місцевості. Відсутність дати на такому акті - і в подальшому - на акті з прийому-передачі земельної ділянки позивачу свідчить про недосягнення згоди щодо предмету оренди як однієї з підстав визнання договору оренди недійсним. Крім того, оскільки такі акти відповідно до закону є невід'ємною частиною договору, без їх існування такий договір не може бути чинним, що також свідчить про недосягнення згоди з усіх істотних умов договору. Крім цього, слід зазначити, що в акті визначення меж відсутня дата складення даного документа, та зміст Акта (а.с. 12 т.1) наданого представником ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» відрізняється від змісту Акта (а.с.189 на звороті т.1), який знаходиться в матеріалах технічної документації. В оспорюваному договорі орендна плата визначена без такої істотної умови як індексація, оскільки дана умова взагалі відсутня в умовах договору, натомість зазначено, що орендна плата здійснюється без врахування індексу інфляції (п. 10). Згідно умов оспорюваного Договору обчислення орендної плати проводиться з незрозумілої величини 4,5 % «вартості паю», хоча згідно п.2 Договору в оренду передано земельну ділянку (п.9), тому на думку суду це є не досягненням згоди з такої істотної умови Договору як орендна плата. Із змісту оспорюваного Договору вбачається, що сторони не досягли згоди щодо умов п.26 Договору, в якому безпідставно зазначено про встановлені обмеження (обтяження). В умовах оспорюваного Договору відсутня також узгоджена позиція щодо підстав зміни або розірвання Договору (п.40) та відсутня умова передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Щодо тверджень представника позивача за зустрічним позовом щодо невизначеності в умовах договору ризику випадкового знищення або пошкодження обєкта оренди, то слід зазначити. П. 32 укладеного договору, визначається ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди чи його частини, але з даного пункту неможливо встановити хто саме несе ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди чи його частини, орендар (орендодавець), разом з тим дане питання повністю і точно врегульоване Законом України «Про оренду землі», де в ст..11 зазначено, що ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди несе орендодавець, якщо інше не передбачено договором оренди землі. У разі прострочення орендодавцем або орендарем установлених договором оренди землі строків передачі об'єкта оренди ризик його випадкового знищення або пошкодження у цей період несе сторона, яка допустила прострочення його передачі. Таке положення узгоджується з вимогами статті 11 ЦК України, згідно якої підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є як договори так і акти цивільного законодавства. Таким чином зобов'язання щодо ризику випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди виникає із закону. Слід зазначити, що судом встановлено та підтверджено поясненнями представника ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» невідємні частини до оспорюваного Договору були складені в одному примірнику, який переданий на зберігання управлінню Держземагенства в Канівському районі. Так, в наданій ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» копії спірного договору зазначено дату його укладення 17 лютого 2012 року, що не відповідає матеріалам справи та суперечить деяким письмовим доказам по справі (а.с.10-11 та 187-188 т.1). Судом встановлено, що у [PERSON] виникли правові відносини з використання її земельної ділянки з ТОВ «Озерище Агро-Рос», про що свідчить копія договору оренди землі без номера від 03.07.2013р., акт приймання-передачі земельної ділянки від 03.07.2013 року, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 03.07.2013р., копія реєстраційної справи, та заява [PERSON] про визнання позову ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» в якій він зазначає, що дійсно передав ТОВ «Озерище Агро-Рос» в оренду земельну ділянку. Ст. 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин повинен вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ч.2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким що, вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України визначено що, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Аналізуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний Договором оренди землі від 17.02.2012р. порушено права ТОВ «Озерище Агро-Рос», які полягають у здійсненні користування земельною ділянкою на підставі договору оренди землі від 03.07.2013р., який належним чином пройшов державну реєстрацію та зареєстрований Реєстраційною службою Канівського міськрайонного управління юстиції. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість задоволення зустрічних позовів в частині визнання договору № б/н оренди земельної ділянки від 17 лютого 2012 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Селекційний племзавод «Золотоніський»» і [PERSON] на земельну ділянку площею 5,32 га, яка знаходиться в адміністративних межах Озерищанської сільської ради Канівського району Черкаської області (зареєстрований 30.07.2012 р. за № 712208564003111), недійсним та відмови в задоволенні первісного позову товариства з обмеженою відповідальністю Селекційний племзавод Золотоніський до [PERSON], товариства з обмеженою відповідальністю Озерище Агро-Рос про визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України. В матеріалах справи є докази сплати позивачем за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Озерище Агро-Рос» судового збору за подання зустрічного позову в сумі 243,60 грн. (а.с.97 т.1) та за забезпечення позову в сумі 121,80 грн.(а.с.112 т.1), які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved