Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей та коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на те, що 21.11.2014 між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу вони мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , які у теперішній час мешкають із позивачкою та перебувають на її утриманні. З 2019 року однією родиною вони з відповідачем не проживають. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] у розмірі 2/5 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно і до повноліття дітей. Крім того, позивач зазначає, що вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за найменшою дитиною - сином [PERSON] до досягнення ним трьох років, тому потребує матеріальної допомоги від відповідача. У зв`язку з цим просить стягнути з відповідача на її користь кошти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, щомісячно до досягнення сином [PERSON] трьох років, тобто до [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову. У судове засідання позивачка не з`явилася, але від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно і до повноліття дітей та аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 з усіх видів заробітку, щомісячно до досягнення сином [PERSON] трьох років, тобто до [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позовних вимог від нього не надходило. Тому суд визнає неявку відповідача з неповажних причин, та, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 21.11.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області. /а.с.10/ Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . /а.с.11-12/. Згідно наданої до матеріалів справи довідки з місця проживання від 13.05.2021, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з мамою - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . /а.с.13/. Позивачка не працює, оскільки доглядає за молодшою дитиною до досягнення нею трирічного віку. Судом встановлено, що відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно з частинами першою, другою статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або визначаються судом. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. За таких обставин, враховуючи наявність передбачених законом підстав, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у заявленому позивачкою розмірі. Статтею 75 СК України встановлено обов`язок дружини, чоловіка матеріально підтримувати один одного. Відповідно ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 статті 84СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Вищезазначене кореспондується з висновками Верховного Суду викладених в постанові від 19.01.2018 року по справі №541/1208/16-ц. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Будь-яких належних доказів про відсутність можливості у відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини матеріали справи не містять. Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що існують всі юридичні складові для виникнення аліментних зобов`язань у відповідача перед його дружиною, а саме, молодша дитина, яка не досягла трирічного віку та проживає з позивачкою; відповідач є працездатною людиною, що дає підстави вважати, що він спроможний надавати матеріальну допомогу матері своєї дитини. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку щодо надання матеріальної допомоги на утримання дружині. Враховуючи наведене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на корить позивачки кошти на її утримання у заявленому позивачкою розмірі, щомісячно, до досягнення молодшою дитиною трирічного віку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ, від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів і позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved