Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до суду, в якому просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 28.08.2004 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №443. Від шлюбу у сторін є діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .Підставою для позову є розбіжність поглядів з відповідачем на подружнє життя, сім`ю, погіршення взаємовідносин. Шлюбні відносини фактично припинились і тому позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Окрім того, позивач просить визначити місце проживання дітей разом з нею, оскільки відповідач участі у вихованні дітей не приймає. Ухвалою суду від 04.06.2019 року, позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. Після розірвання шлюбу прізвище " [PERSON] " просить залишити без змін. Відповідач у судове засідання також не з`явився, але надав до суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі у підготовчому судовому засіданні, та просить розглянути справу за його відсутності. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову на стадії підготовчого провадження, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому засіданні за відсутності сторін, з урахуванням поданих ними заяв. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що 28.08.2004 року між [PERSON] та [PERSON] , було зареєстровано шлюб (а.с.4). Від сумісного проживання сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7,8). Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинено у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язків щодо ведення спільного господарства. Відповідно до ч. 2ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст. 110 СК України. За положеннями ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. З огляду на викладене та обопільну згоду сторін на розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне ухвалити рішення в підготовчому провадженні із задоволенням позовних вимог [PERSON] в частині розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Що стосується вимог про визначення місця проживання дітей, суд зазначає наступне. Згідно з ст.157СК України,ч.ч.1,2 ст.15Закону України «Про охорону дитинства», питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно з ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині визнаначення місця проживання дітей разом з позивачем. Тому, суд, приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, а тому вважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 50% судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що становить 384,20 грн., а інші 50% (384,20 грн. відповідно) - повернути позивачеві з державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved