Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави та визнання права власності на автомобіль, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.04.2011 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір згідно якого Відповідач отримав в кредит кошти в сумі 7 000,00 (сім тисяч) доларів США, що на момент укладання даної угоди становила в еквіваленті в національній валюті 56 000 грн., з кінцевим терміном повернення до 30.04.2011 р. В забезпечення виконання зобов'язань в разі їх порушення, між ними обумовлено письмово, що Відповідач передає Позивачу у заставу належний йому на праві приватної власності автомобіль DAIHATSU, модель Terios, 2008 року випуску, тип : Легковий універсал-В, № кузова/шасі:[NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], колір: сірий. Відповідач зобов'язання за вказаною угодою не виконав, у зв'язку з чим заборгованість за цією угодою, становить 55930 грн. з розрахунку 7.993 грн. за курсом національного банку України, проте Відповідач відступив йому своє рухоме майно неповерненням боргу позики. Рішенням Ульянівського районного суду Кіровоградської області від 25.10.2012 року по цивільній справі №1122/442/12 за позовом [PERSON] До [PERSON], яким позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за простроченими зобов'язаннями з урахуванням індексу інфляції за час прострочення в сумі 98 484.19 грн., 3% річних в сумі 2921,11 грн. та судових витрат в сумі 1514,05 грн. Станом на день подачі позову, Відповідач добровільно відмовляється виконувати рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 25.10.2012 року, котре знаходиться на виконанні ВДВС Ульянівського районного управління юстиції. Через невиконання Відповідачем зобов'язань за укладеною розпискою від 23.04.20011 року, Позивачем обрано "один із способів звернення на предмет забезпечувального обтяження - визнання права власності на автомобіль, що належить Відповідачу в рахунок погашення заборгованості за розпискою в тому числі за рішенням Ульяновського райсуду Кіровоградської області від 25.10.2012 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Начальник ВДВС Ульяновського РУЮ, яка є третьою особою, що не заявляє самостійних вимог в судове засідання не з'явився, але звернувся з клопотанням відповідно до якого просив слухати справу без участі їхнього представника, заперечень щодо задоволення даного позову не мають. Начальник Центру ДАІ Нечитайло Ю.Т. в судове засідання не з'явився, але звернувся з клопотанням відповідно до якого в зв'язку з службовим навантаженням просили розгляд справи провести без їх участі. Відповідач у судове засідання не з'явився про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав: 23.04.2011 р. між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір згідно якого Відповідач отримав в кредит кошти в сумі 7 000,00 (сім тисяч) доларів США, що на момент укладання даної угоди становила в еквіваленті в національній валюті 56 000 грн., з кінцевим терміном повернення до 30.04.2011 р. В забезпечення виконання зобов'язань в разі їх порушення, між сторонами обумовлено письмово, що Відповідач передає Позивачу у заставу належний йому на праві приватної власності автомобіль DAIHATSU, модель Terios, 2008 року випуску, тип : Легковий універсал-В, № кузова/шасі:[NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], колір: сірий. Відповідач зобов'язання за вказаною угодою не виконав, у зв'язку з чим заборгованість за цією угодою, становить 55930 грн. з розрахунку 7.993 грн. за курсом національного банку України, проте Відповідач відступив йому своє рухоме майно неповерненням боргу позики. Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 25.10.2012 року по цивільній справі №1122/442/12 за позовом [PERSON] До [PERSON], яким позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за простроченими зобов'язаннями з урахуванням індексу інфляції за час прострочення в сумі 98 484.19 грн., 3% річних в сумі 2921,11 грн. та судових витрат в сумі 1514,05 грн. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 9 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що « право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявления відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявления вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 2 Закону України «Про заставу» визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Інше передбачено Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», чинним з 1 січня 2004 року, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Прикінцевими і перехідними положеннями Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Стаття 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Отже, Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України «Про заставу» застосовуються лише в частині, що не суперечать Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» установлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, передачу рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання. Через невиконання Відповідачем зобов'язань за укладеною розпискою від 23.04.2011 року, Позивачем обрано "один із способів звернення на предмет забезпечувального обтяження - визнання права власності на автомобіль, що належить Відповідачу в рахунок погашення заборгованості за розпискою в тому числі за рішенням Ульяновського райсуду Кіровоградської області від 25.10.2012 року. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтвердженні судові витрати у сумі 1289 грн. 40 коп. за сплату судового збору та проведення автотоварознавчої експертизи .

Outcome: approved