Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди, мотивуючи його тим, що йому на праві приватної власності належить автомобіль Фольксваген Кадді, державний номерний знак [NUMBER]. Зазначав, що 20 лютого 2009 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля марки Хюндай, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] Вказував, що дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини [PERSON], що підтверджується постановою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 05 березня 2009 року. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому, як власнику автомобіля, було завдано матеріальну шкоду в розмірі 5356,87 грн., що складає вартість ремонтно-відновлювальних робіт. Посилався на те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції», до якої він неодноразово звертався із заявами про виплату страхового відшкодування. Посилаючись на те, що ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції» не здійснило виплату страхового відшкодування, а тому повинне нести відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується пеня, звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 74998,00 грн. пені, нарахованої за період з 2009 року по грудень 2012 року. Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2015 року, його позов було задоволено частково та стягнуто із ЗАТ»Фінансова Група «Страхові традиції» на його користь матеріальну шкоду в сумі 5 356,87 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2015 року було скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи судові рішення, суд касаційної інстанції виходив з того, що позивач просив стягнути 74998,00 грн. пені, нарахованої за період з 2009 року по грудень 2012 року у зв'язку з невиплатою йому страхового відшкодування, а той час, коли судовим рішенням було стягнуто на його користь 5 356,87 грн. вартості відновлювального ремонту автомобіля, чим суд вийшов за межі позовних вимог позивача. Після повернення справи до суду першої інстанції позивач неодноразово уточнював позовні вимоги. Згідно останньої редакції заяви позивач просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 5356,87 грн. та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, нараховану за період прострочки виплати страхового відшкодування з 2009 року по 2012 рік включно у розмірі 2992,92 грн. (т. 2, а.с. 68-72). В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та участі позивача, не заперечував проти винесення заочного рішення та просив задовольнити позов. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169,224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 лютого 2009 року близько 08 години, водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] по вул. Молодіжна у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 ПДР, а саме - не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував стан дорожнього покриття, в результаті чого не впорався з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген Кадді», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Відповідно до постанови Києво - Святошинського районного суду Київської області від 05 березня 2009 року дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ЗАТ ФГ «Страхові традиції». Внаслідок ДТП позивачу було завдано матеріальну шкоду у розмірі 5356,87 грн., що є вартістю ремонтно-відновлювальних робіт, запчастин та витратних матеріалів, необхідних для ремонту автомобіля «Фольксваген Кадді», д.н.з. [NUMBER] згідно рахунку № СС00038760 від 17 березня 2009 року (т. 1, а.с. 17). Встановлено, що позивач як потерпілий у ДТП та власник пошкодженого автомобіля «Фольксваген Кадді» звернувся до ЗАТ ФГ «Страхові традиції» із заявою про виплату страхового відшкодування. Впродовж травня-вересня 2009 року неодноразово звертався до відповідача із скаргами щодо не здійснення йому виплати страхового відшкодування (т. 1, а.с. 18-20). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до вимог зазначеної статті страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно зі ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. В порушення вимог ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЗАТ ФГ «Страхові традиції» у наданий законом 90 денний строк з дня подачі заяви про виплату страхового відшкодування не здійснило виплату страхового відшкодування на користь [PERSON], що стало підставою для звернення з даним позовом. Відповідно до ст.ст. 22, 28, 29, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує шкоду, заподіяну майну третьої особи. З огляду на те, що на час розгляду справи в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач здійснив виплату страхового відшкодування на користь [PERSON], суд приходить до висновку про необхідність його стягнення судовим рішенням у розмірі 5356,87 грн. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Так, для обрахунку розміру пені позивач застосував розмір подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у 2013 ріці - 14 % річних та нарахував пеню у сумі 749,98 грн. за 2013 рік. Загальний розмір пені позивачем обраховано шляхом множення пені, нарахованої за 2013 рік на 4 роки всього на суму 2992,92 грн. При цьому розмір пені позивачем вирахувано невірно. Так, з 1 січня 2013 року по 9 червня 2013 року, тобто впродовж 160 днів, діяла облікова ставка НБУ у розмірі 7,5% річних. Таким чином, пеня за період з 1 січня 2013 року по 9 червня 2013 рік складала (5356,87 грн. : 100% х 15 %: 365 днів х 160 днів) 352,23 грн. З 10 червня 2013 по 12 серпня 2013 р. діяла облікова ставка НБУ у розмірі 7 % річних. Таким чином, пеня за період з 10 червня 2013 по 12 серпня 2013 р., тобто за 54 дні складала (5356,87 грн. : 100% х 14 %: 365 днів х 54 дні) 110,95 грн. З 13 серпня 2013 року по 14 квітня 2014 року облікова ставка НБУ становила 6,5 % річних. Таким чином, пеня за період з 13 серпня 2013 року по 14 квітня 2014 року, тобто за 245 днів склала (5356,87 грн. : 100% х 13 %: 365 днів х 245 днів) 467,44 грн. З 15 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року облікова ставка НБУ становила 9,5 % річних. Таким чином, пеня за період з 15 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року, тобто за 93 дні склала (5356,87 грн. : 100% х 19 %: 365 днів х 93 дні) 259,33 грн. З 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року облікова ставка НБУ становила 12,5% річних. Таким чином, пеня за період з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року, тобто за 119 днів склала (5356,87 грн. : 100% х 25 %: 365 днів х 119 днів) 436,62 грн. З 13 листопада 2014 року по 5 лютого 2015 року облікова ставка НБУ становила 14 % річних. Таким чином, пеня за період з 13 листопада 2014 року по 5 лютого 2015 року, тобто за 85 днів склала (5356,87 грн. : 100% х 28 %: 365 днів х 85 днів) 349,29 грн. З 6 лютого 2015 року по 3 березня 2015 року облікова ставка НБУ становила 19,5 % річних. Таким чином, пеня за період з 6 лютого 2015 року по 3 березня 2015 року, тобто за 26 днів склала (5356,87 грн. : 100% х 39 %: 365 днів х 26 днів) 148,82 грн. З 4 березня 2015 року по 27 серпня 2015 року облікова ставка НБУ становила 30 % річних. Таким чином, пеня за період з 4 березня 2015 року по 27 серпня 2015 року, тобто за 177 днів склала (5356,87 грн. : 100% х 60 %: 365 днів х 177 днів) 1558,63 грн. Загальний розмір пені, нарахованої вище за період з 1 січня 2013 року по 27 серпня 2015 року склав 3683,31 грн. В даному випадку пеня була вирахувана судом не за весь період прострочки виплати страхового відшкодування, а лише за період з 1 січня 2013 року по 27 серпня 2015 року, щоб пересвідчитись в обґрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 2992,92 грн. (т.2, а.с.72). З огляду на те, що відповідачем не було виплачено позивачу страхове відшкодування, що тягне за собою відповідальність страхової компанії у вигляді сплати пені відповідно до п. 36.5 ст. 36 вказаного Закону, суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з ЗАТ ФГ «Страхові традиції» пені за прострочення страхової виплати у розмірі 2992,92 грн. Незважаючи на те, що розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача у зв'язку з прострочкою виплати страхового відшкодування, є більшою, ніж просить позивач, суд стягує її в межах позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Зі змісту ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- відеозаписів, висновків експертів. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права, самі позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в ході розгляду справи, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. Зважаючи на те, що позивач був звільнений від сплати судового збору, судовий збір відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі, які підлягав оплаті при зверненні до суду у серпні 2013 року, тобто у розмірі 229,40 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 22, 23, 979, 980, 999, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 17, 22, 34, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (із наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: approved