Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь борг з урахуванням встановленого індексу інфляцій в сумі 14 746,02 грн. та р3% річних в сумі 78,98 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 09.11.2015 року між нею та відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність водія та передано в оренду автомобіль [NUMBER]. За оренду автомобіля [PERSON] повинен був сплачувати кошти у розмірі 200 грн за кожен день авансовими платежами на три дні наперед. Дана сума була узгоджена сторонами в усній формі, триденний термін зазначений в п.4 Договору. Починаючи з 07.12.2015р. [PERSON] перестав сплачувати кошти. 31.12.2015 р. він написав розписку на суму боргу на той момент - 5600,00 грн. до 04.01.2016 р. 15.01.2016 року [PERSON] написав ще одну розписку на суму 8 000, 00 грн. з терміном оплати до 20.01.2016 року. Оскільки кошти по розписках не повернуті, а автомобіль був повернутий власнику лише 17.02.2016 року, просить стягнути суму заборгованості по розписках з урахуванням індексу інфляцій та 3% річних за весь час прострочення до часу повернення автомобіля. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялась згідно вимог ч. 9 ст.74 ЦПК України - через оголошення у пресі (газета "Житомирщина" від 05.07.2016 р. ), а тому вважається належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 09 листопада 2015 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір про повну матеріальну відповідальність водія та передала йому в оренду автомобіль [NUMBER] (а.с.16). 31.12.2015 р. [PERSON] написав розписку на суму боргу в сумі 5 600,00 грн. з терміном повернення до 04.01.2016 р. (а.с.7). До 15 січня 2016 р. кошти сплачені не були, автомобіль повернутий не був. 15 січня 2016 р. [PERSON] була подана заява до Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області, на підставі якої порушено кримінальне провадження № 12016060020000396 від 16.01.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Автомобіль був повернутий [PERSON] 17 лютого 2016 р. 15.01.2016 року [PERSON] написав ще одну розписку на суму 8 000, 00 грн. з терміном оплати до 20.01.2016 року, однак у встановлений строк борг не повернув, чим взяті на себе зобовязання не виконав (а.с.8). Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України, починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті «Урядовий курєр». Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі ст.ст.19,21,22 Закону України «Про інформацію» є офіційними. При вирішенні питання про стягнення суми заборгованості, суд приймає до уваги розрахунок суми боргу наданий позивачем [PERSON] (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, оскільки судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved