Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Дунаєвецької РДА про визнання незаконним та скасування розпорядження, мотивуючи тим, що їй на підставі рішення Дунаєвецької районної ради народних депутатів від 18.08.1999 р. №16 була надана у постійне користування земельна ділянка площею 30,00 га, яка розташована на території Малокарабчіївської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, для ведення селянського/фермерського господарства. Однак у квітні 2019 р. дізналась про розпорядження Дунаєвецької РДА від 22.02.2011 р. за №74/2011-р, яким її право користування вказаною земельною ділянкою припинено. Вважає вказане розпорядження незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки останнє прийнято всупереч актам цивільного законодавства та порушує її цивільні права та охоронювані законом інтереси щодо володіння та користування земельною ділянкою, крім того рішення прийнято необґрунтовано, зокрема не враховано, що суб`єктом права постійного користування земельною ділянкою являлась вона як фізична особа, а не селянське фермерське господарство, також не враховано, що рішення на підставі якого видавався їй державний акт на право постійного користування землею, є чинним та не скасованим, а державний акт не визнавався не дійсним. А тому звертається до суду та просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Дунаєвецької РДА від 22.02.2011 р. за №74/2011-р. До судового засідання представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача - [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчать розписки про вручення судових повісток, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи в судовому засіданні у його відсутності та відзиву на позов до суду не направив. Суд, виконуючи вимоги\~ст.280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подала відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. У відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею А серія ХМ 000489 від 02.03.2000 року, виданого на підставі рішення Дунаєвецької районної ради народних депутатів від 18.08.1999 р. за №16, [PERSON] надана у постійне користування земельна ділянка площею 30,00 га, яка розташована на території Малокарабчіївської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області для ведення селянського/фермерського господарства. Також встановлено, що позивачка перебувала у зареєстрованому з [PERSON] , який було розірвано у 1991 році, після чого залишилась на прізвищі « [PERSON] », у 2000 році зареєструвала шлюб і їй було присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копіями свідоцтв про розірвання шлюбу серії [NUMBER] та про одруження серії [NUMBER] . Із матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Дунаєвецької районної державної адміністрації від 22.02.2011 р. за № 74 2011-р. припинено право позивачки на користування вищевказаною земельною ділянкою, вказано, що державний акт на право постійного користування землею А серія ХМ 000489 підлягає поверненню в Управління Держкомзему у Дунаєвецькому районі Хмельницької області, а земельна ділянка площею 30,00 га переведена до земель запасу за межами населеного пункту с.Малий Карабчіїв на території Малокарабчіївської сільської ради. Копію розпорядження [PERSON] отримано в архівному відділі Дунаєвецької РДА 26.04.2019 року, що вбачається із дати засвідчення його копії головним спеціалістом відділу. Конституція України\~(статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до\~ст.3 ЗК України\~(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельні відносини регулюються\~Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно із\~ст.19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до ст.141 ЗК України (в редакції чинній на час винесення спірного розпорядження 22.02.2011), підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 10 ст.149 ЗК України (в редакції станом на 22.02.2011), земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 р., вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140 - 149 ЗК. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суду не надано жодних доказів того, що Дунаєвецькою РДА була отримана згода позивачки на припинення її права на користування земельною ділянкою. При цьому, відсутність такої згоди жодним чином не заперечувалася відповідачем. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що спірне розпорядження та процедура його винесення суперечать вимогам чинного законодавства, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, визнати незаконним та скасувати розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації від 22.02.2011 року за №74/2011-р "Про припинення права користування [PERSON] земельною ділянкою на території Малокарабчіївської сільської ради." Вирішуючи питання\~судових витрат,\~суд враховує\~те,\~що [PERSON] \~не просить\~стягнути судові\~витрати з\~відповідача,\~та у\~відповідності до\~положень ч.9\~ст.\~141\~ЦПК України\~покладає їх\~на позивача. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи Враховуючи положення п.8 ч.1 ст.264 ЦПК України заходи забезпечення позову залишити без змін. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved