Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності за кожним з них на 1/21 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначають, що є спадкоємцями після померлого батька [PERSON] і прийняли спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві. У зв`язку із цим, позивачі просять визнати за кожним із них право власності на 1/21 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 26 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 13 вересня 2021 року. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] адвокат Гриців О.Я. не з`явилися, подавши попередньо суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подавши попередньо суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечила, щодо їх задоволення. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 20 червня 2018 року Виконавчим комітетом Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №07. За життя померлий [PERSON] заповіту не склав. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з 1/7 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] з ним за адресою [ADDRESS] , були зареєстровані: дружина [PERSON] ,\~1964\~року народження;\~син [PERSON] ,\~1984\~року народження;\~дочка [PERSON] ,\~1987\~року народження;\~онука [PERSON] ,\~2007\~року народження;\~онук [PERSON] ,\~2011\~року народження,\~онук [PERSON] ,\~2015\~року народження,\~що стверджується\~довідкою №373 від 09.10.2020. З метою оформлення права власності на вказане спадкове майно після смерті [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину, діти померлого [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса районного нотаріального округу Чопик І.Я., де після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа за №137/2020. Постановою приватного нотаріуса районного нотаріального округу Кравець Т.В. від 09.07.2021\~№74/02-31 [PERSON] та [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок, який необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину. Житловий будинок\~з надвірними\~будівлями та\~спорудами,\~який знаходиться\~в [ADDRESS] , належав до суспільної групи господарств - колгоспного двору. Відповідно до\~довідки №184\~від 24.06.2020\~року головою\~колгоспного двору,\~станом на\~01.07.1990\~року,\~був [PERSON] , 1940 року народження, а членами\~двору: дружина [PERSON] , 1938 року народження; дочка [PERSON] , 1964 року народження; зять [PERSON] , 1962 року народження; онук [PERSON] , 1984 року народження; онука [PERSON] , 1987 року народження; мати [PERSON] , 1912 року народження, яка померла [INFO] . Згідно інформаційної\~довідки про\~технічний стан\~нерухомого майна\~виданої Тернопільським\~районним госпрозрахунковим\~бюро технічної\~інвентаризації від\~21.10.2020\~року №1346,\~будинковолодіння в\~ [ADDRESS] \~рахується за: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Згідно інформаційної довідки виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 21.10.2020 №1357, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 12.10.1988 та записано в реєстрову книгу №1 за реєстровим №167. Відповідно до\~прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року\~(пункти 4, 5),\~Цивільний кодекс\~України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.\~\~Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.\~\~Правила книги\~шостої Цивільного кодексу України\~застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-ХІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 18 січня 1994 року). Відтак, у вказаній частині підлягають застосуванню норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Частиною 1 статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-14 5цс 13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Оскільки вищевказаний\~житловий будинок\~збудовано в\~1970\~році,\~що стверджується\~копією технічного паспорта, виготовленого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, тобто в\~період до\~15.04.1991\~року, до введення в дію Закону України «Про власність», всі члени колгоспного двору набули права спільної сумісної власності на вказаний будинок. Це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору після введення в дію вищезазначеного Закону. Таким чином,\~всім членам\~колгоспного двору,\~належить на\~праві власності\~по 1/7\~частині житлового\~будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд загальною площею 78,9 км.в., з яких житлова 64,6 кв.м., який знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст.\~1216-1219\~Цивільного Кодексу\~України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).\~\~До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1261 ЦК України,\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи те, що [PERSON] заповіту щодо належного йому майна 1/7 частини житлового будинку по [ADDRESS] не складав, спадщину після його смерті прийняли дружина [PERSON] , донька [PERSON] та син [PERSON] , які є спадкоємцями першої черги за законом та фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою № 373 від 09.10.2020, виданою Смиковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, відмови від її прийняття протягом шестимісячного строку не заявляли, а тому вони успадкували належну померлому частку житлового будинку, а саме по 1/21 частині житлового будинку кожен. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, визнання позову відповідачем, а також те, що через відсутність державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів на житловий будинок, позивачі не можуть реалізувати своїх спадкових прав, а тому їх право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом визнання за [PERSON] право власності на 1/21 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] та визнання за [PERSON] право власності на 1/21 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] .

Outcome: approved