Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом у якому вказала, що з лютого 2010 року, вона, та [PERSON] перебували у цивільному шлюбі. Від спільного життя мають дитину [PERSON], [INFO], Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя 23.09.2014 р. шлюб розірвано. З серпня 2014 року, з відповідачем проживають окремо, дитина проживає з нею. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже сім років, вона не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила. Також в спілкуванні ніколи про нього не питала не цікавилась. Батько участі в житті дитини не приймав. Дитина навчається у ЗНВК «Гармонія -плюс», навчанням та вихованням сина не цікавиться, батьківських зборів не відвідує, не підтримує зв'язок з класним керівником та школою. Матеріальної допомоги відповідач жодного разу не надавав, хоча за рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2014 р. повинен сплачувати аліменти. Згідно довідки № 28010 від 12.12.2017 р. виданої ВДВС у Хортицькому районі за період з 11.10.2014 р. по 12.12.2017 р. отримані аліменти у розмірі - 0 гривень. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини, доньки [PERSON], [INFO]. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2018 року відкрито провадження по справі, та встановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2018 року закрити підготовче провадження у справі, та призначено справу до судового розгляду по суті 06.04.2018 року до суду надійшов висновок органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, просять прийняти рішення в інтересах неповнолітньої дитини з урахуванням висновку. Як вбачається з довідки УДМС України в Запорізькій області від 27.12.2017 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], саме за цією адресою відповідач повідомлявся про розгляд справи. Рекомендовані листи відповідачем не отримані, та вони повернуті до суду з відміткою поштового відділення зв'язку «За закінченням встановлено строку зберігання». Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, та виклик до суду, але вони результатів не дали. Відповідно до ст. 130 ч.9 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до ст. 131 ч.1 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У суду є підстави для ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 09.09.2010 року(а.с.4). Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано(а.с.8). Відповідно свідоцтву про зміну імені, [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]»(а.с. 11). Згідно до довідок про реєстрацію місця проживання, неповнолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з [PERSON](а.с.6,7). Згідно до довідки № 28010 від 12.12.2017 року, яка видана Хортицьким ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, за виконавчим листом № 2\\337\\2265 від 14.01.2015 року виданого Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, у період з 11.10.2014 року по 12.12.2017 року отримані аліменти у розмірі - 0 гривень(а.с.5). У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до довідки ЗНВК «Гармонія -плюс» від 07.12.2017 року, за період відвідування закладу вихованням дитини займалась виключно мати, батько жодного разу не приходив, не відвідував батьківських зборів та будь яких спільних заходів, не цікавився фізичним, психологічним та інтелектуальним розвитком дитини(а.с.9). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Згідно ч. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до висновку від 04.04.2018 року № 0254/01-22/01 Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, згідно з протоколом засідання комісії з питань захисту прав дитини від 04.04.2018 № 1, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], [INFO](а.с40-41). Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю, батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Пунктом 16 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини знайшло відображення в поведінці відповідача, який тривалий час не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток дитини. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, які покладені на нього Конституцією України та сімейним законодавством, бо має змогу їх виконувати. При цьому судом не встановлено, що відповідачу будь-хто чи щось перешкоджало належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. Відповідач на протязі тривалого часу ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини та не проявляє батьківської турботи до неї, у зв'язку з чим, суд вважає необхідним позбавити його батьківських прав відносно дитини.

Outcome: approved