Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , покликаючись на те, що вона є власником квартири, в якій зареєстрований відповідач. Проте відповідач не проживає у вказаній квартирі з 2012 року та не сплачує комунальні послуги. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись до суду 03 червня 2020 року, 20 серпня 2020 року, а також судом здійснювався виклик відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачу [PERSON] зареєстрований відповідач [PERSON] , що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописку №77 від 24 лютого 2020 року. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Крім того, відповідно до ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним систематично не вносять квартирної плати і плати за комунальні послуги. Суд також враховує думку Верховного суду України, викладену у п. 10 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 № 2, згідно якої у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Як встановлено в судовому засіданні в квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] , який без поважних на те причин, не проживає у квартирі, за квартиру та комунальні послуги не оплачує, що стверджується актами ЖБК №79 №23 від 20 грудня 2019 року, №56 від 20 січня 2020 року, №70 від 20 лютого 2020 року, а тому відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати у справі відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved