Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що між ним та [PERSON] 08.01.2019 року був укладений договір позики на суму 110 000,00 грн. зі строком повернення 08.02.2020 року, за яким відповідач [PERSON] виступила в якості поручителя. У зв`язку з неповерненням суми позики утворилась заборгованість за договором, яка складається з суми боргу -110 000,00 грн., та процентів у сумі 280 500,00, яку позивач просить стягнути з відповідачів на його користь. Позивач в судове засідання не з`явився ,в позові просив розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі повідомлялись про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, не сповістивши суд про причини неявки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 08.01.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти у розмірі 110 000, 00 грн. строком до 08.02.2020 року. Крім того, за вказаним договором [PERSON] виступила поручителем за зобов`язаннями [PERSON] щодо відповідальності перед позикодавцем за повернення вказаних грошових коштів. Відповідно до вказаного договору позики від 08.01.2019 року відповідачі зобов`язались виконувати погашення позики в порядку та у строки відповідно до договору. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачами не надано суду жодного доказу на спростування заявлених позовних вимог. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб`єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб`єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст. ст. 1046 - 1048 ЦК України. Статтями 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Крім того, згідно ст. 554 ЦК України боржник і його поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Частина 2 передбачає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, оскільки відповідачі взяті на себе зобов`язання за договором позики від 08.01.2019 року не виконали, тому з останніх підлягає стягненню борг за вказаним договором в розмірі 280 500,00грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору в такому розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи вищевикладене, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3905,00 грн., а з кожного по 1952,50 грн. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved