Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області та [PERSON], обгрунтовуючи підставність позовних вимог тим, що житловий будинок в с. Кобильня Липовецького району Вінницької області по [ADDRESS] до 2001 року належав [PERSON]. 07.02.2001 року продавець [PERSON] продала, а покупець [PERSON] купив даний житловий будинок. З часу придбання і по даний час [PERSON] ніколи не проживав у придбаному ним будинку, жодних дій щодо утримання свого майна в належному стані не приймав. У той же час з 2001 року він, [PERSON], проживає у вищевказаному будинку з дозволу [PERSON], фактично являється власником цього будинку, оскільки добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується майном [PERSON] за цільовим призначенням, утримує його, сплачує всі комунальні платежі, підтримує у належному стані, проводить його капітальний ремонт, регулярно здійснює поточні ремонти будинку, однак не має можливості розпоряджатись ним в цілому. Інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється. Ураховуючи те, що з 2001 року по даний час він, [PERSON] добросовісно, відкрито для усіх сторонніх осіб володіє та користується житловим будинком, а підстави його проживання не дають найменшого сумніву стосовно правомірності набуття ним вказаного нерухомого майна, тому просив суд визнати за ним, [PERSON], право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані у [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, в адресованій суду заяві вказав про підтримання ним позовних вимог в заявленому обсязі, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача - сільський голова Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області Петрюк В.І. в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову, просив розгляд справи проводити за відсутності їх представника. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був оповіщений в установленому законом порядку, клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у його відсутності до суду не направив. Ураховуючи те, що позивач та відповідач скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, а неявку співвідповідача суд визнає неповажною, відтак підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, тому суд здійснює розгляд справи в даному судовому засіданні в загальному порядку на підставі зібраних у справі доказів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку про таке. Як убачається із Договору купівлі - прождажу серія АВР №161037 посвідченого приватним нотаріусом Кобзар С.В. Липовецького нотаріального округу 07.02.2001 року та зареєстрованого в реєстрі за №222, 07.02.2001 року продавець [PERSON] продала, а покупець [PERSON] купив цілий житловий будинок, який розташований в [ADDRESS]. Вказаний будинок зареєстрований в установленому законом порядку органами державної реєстрації на підставі законодавства, яке діяло на той час, про що свідчить відмітка зроблена на договорі - в КП «ВООБТІ» 12.02.2001 року за реєстровим № 36, де власником зазначено [PERSON]. Факт належності об'єкта нерухомості саме [PERSON] підтверджується відомостями наданими КП "ВООБТІ" від 14.04.2008 року за №88, а також довідкою виданою Козинецькою сільською радою Липовецького району Вінницької області № 590 від 26.11.2014 року, в якій також констатовано, що [PERSON] будучи власником житлового будинку в [ADDRESS] ніколи на території сільської ради не проживав та не був зареєстрований, його місцезнаходження невідоме. Відповідно до рішення виконавчого комітету Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області від 13 жовтня 2009 року за №39, було проведено перенумерацію будинку, що розташований по [ADDRESS] Згідно довідки Козинецької сільської ради Липовецького району від 26.11.2014 року за №591, з 2001 року по даний час в житловому будинку, що розташований по [ADDRESS] проживає [PERSON], який відкрито, добросовісно, безперервно володіє та користується майном [PERSON], постійно проводить поточні ремонти, утримує та підтримує нерухоме майно у належному стані. Приймаючи до уваги те, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном понад десять років, звернувся до суду із даним позовом про визнання за ним права власності на об'єкт нерухомості за набувальна давність. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ЦК набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. У ст. 344 Цивільного кодексу України вказано, що набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено зазначеним Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації , виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. За правилами ст.344 ч.4 ЦК України, прямо передбачено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст. 344 ЦК поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 р., то набувальна давність може застосовуватись для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 1 січня 2001 р. Така правова позиція міститься і в ухвалі Верховного Суду України від 20 лютого 2008 р. у справі N 6-27245св07, в якій Верховний Суд України зробив категоричний висновок: визнання судом права власності за набувальною давністю не може мати місце раніше 1 січня 2011 р. (щодо нерухомого майна). Здобуті у справі докази вказують на те, що позивач добросовісно заволодів чужим майном, яке належить [PERSON] і продовжує ним відкрито для сторонніх осіб, безперервно володіти понад десять років. Таке право позивача не заперечується відповідачем [PERSON], про що свідчать рішення третейського суду від 17 квітня 2008 року у справі №1-139/08, у якому [PERSON] не заперечував факт добросовісного заволодіння позивачем належним йому нерухомим майном, а також інші особи не заявляють свої права на таке майно. Встановлені судом обставини щодо набуття позивачем права власності за набувальною давністю підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак позовні вимоги доведені, відтак підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного, ст..328, 344 ЦК України та

Outcome: approved