Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою до відповідачів про усунення перешкод у користуванні квартирою, посилаючись на наступне. В будинку [ADDRESS], крім них, зареєстровані відповідачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які з дня реєстрації і по теперішній час не проживають та не з'являються за адресою реєстрації. Свого часу, відповідачі були зареєстровані за даною адресою попередньою співвласницею будинку - її сестрою [PERSON], після смерті якої вона вступила в права власності. За життя [PERSON] зловживала алкоголем, тому її легко було умовити зареєструвати будь-кого за місцем проживання. Ними були вжиті заходи щодо досудового врегулювання цього питання, але знайти в місті громадян, яких вони ніколи не бачили і не знають про них нічого, немає можливості. На їх звернення до голови квартального комітету, Нікопольського районного відділу ДМС України в Дніпропетровської області, відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міськради стосовно надання будь-яких відомостей про зазначених громадян, вони отримували відмови, посилаючись на захист персональних даних. Зі слів сусідів, які більш близько спілкувалися із [PERSON], [PERSON] зареєструвався для того, щоб виїхати на заробітки в Росію та потім її віддячити. Але з того часу ні разу за вказаною адресою не з'являвся. Навіть при досягненні пенсійного віку у 2013 році, не звертався за призначенням пенсії до місцевого управління Пенсійного фонду. [PERSON], очевидно, потребував реєстрації для того, щоб взяти кредит у банку, так як на їх адресу постійно приходять повідомлення з банку з претензіями та погрозами, що спричиняє значні незручності для власників. Реєстрація зазначених відповідачів у будинку не дає їм можливості розпоряджатися своїм майном при продажу своєї частини власності. Крім того, вони сплачують надмірні комунальні послуги та не можуть оформити державну субсидію на комунальні послуги. Таким чином, єдиною можливістю відновити їх порушене конституційне право на вільне користування своєю власністю (ст.41 Конституції України) є покладення на відповідачів обов'язку усунути перешкоди в користуванні їх майном. Відповідно до вимог ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, згідно зі ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. За ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Їх звернення до суду з позовною заявою - є однією із форм захисту власником своїх прав і для них єдиною. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала і суду пояснила, що про реєстрацію відповідачів в частині будинку покійної сестри, після смерті якої вона прийняла спадок, дізналась при оформленні спадку. Сестра зловживала спиртними напоями і відповідачі, вочевидь, її собутильники. Однак, вона їх жодного разу не бачила, хоча жила в одному дворі із сестрою, заходила до неї, і сестра їй про відповідачів також ніколи не розповідала. Позивач [PERSON] позовні вимоги також підтримав і просив суд задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи в свою відсутність, позовні вимоги також підтримала в повному обсязі. Відповідачі про день та час розгляду справи по суті були повідомлені належним чином судовими повістками з поштовими повідомленнями, які повертались без вручення за закінченням терміну зберігання, та оголошенням на офіційному веб-порталі Судової влади України. Про причини неявки до суду не повідомили, будь-яких заяв до суду не надали. Відповідно до ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно зі ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа слухалась в порядку ст.131, 223, 280 ЦПК України у відсутність відповідачів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2.4.7.11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності прав приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно із ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71. 72, 116. 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення: про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних реєстраційному органу. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, позивачі є співвласниками будинку [ADDRESS] (а.с.4-7). У належному їм будинку зареєстровані відповідач по справі [PERSON] та [PERSON] (а.с.8), які більше року там не проживають, що підтверджується Актом про непроживання від 15.01.2018 року квартального комітету № 17 (а.с.9). В будинку відсутнє будь-яке майно відповідачів. Вони не приймають участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг. Даний факт в судовому засіданні підтвердили й свідки [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона - сусідка позивачів. Фактично там проживає з 1994 року, але офіційно зареєструвалась в 2017 році. Знає і позивачів, і покійну сестру позивачки. Відповідачів ніколи не бачила, хто такі - не знає. Був там співмешканець [PERSON], який недовго там прожив, а більше вона нікого не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона - сусідка позивачів по справі. Живе там з народження і всіх знає. Відповідачів ніколи не бачила, хто вони такі - не знає. За таких підстав суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved