Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить звільнити його, інваліда 2 групи по за захворюванню - туберкульоз легенів, від сплати заборгованості по аліментам, стягнутих на користь відповідача на сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 60448 грн. В обґрунтування посилався на те, що 17 вересня 2003 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області постановлене рішення про стягнення з нього- [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) починаючи з 19 серпня 2003 року до досягнення ним повноліття, та виданий виконавчий лист №2-1170/2003. Спочатку виконавчий лист був направлений для примусового виконання до служби Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції у зв`язку з тим, що він на той час мешкав у м. Одесі та працював у Комунальній установі «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи». Аліменти утримувалися з його зарплати поки він не звільнився 31 серпня 2011 року. Після звільнення він був безробітний, не отримував доходів та станом на 1 квітня 2012 року у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 7024 гривні. В подальшому він переїхав на постійне місце проживання до м. Мелітополя, до батька, у зв`язку з чим виконавчий лист був направлений для примусового виконання до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. На той час він вже хворів на важку хворобу - туберкульоз легенів. Вперше він лікувався на стаціонарному лікуванні у КУ «Мелітопольський протитуберкульозний диспансер» з 06.06.2012 по 27.01.2017 з діагнозом: ВДТБ верхніх часток легень (дисемінований). З 22.04.2015 він був переведений на паліативне лікування. Тобто, це таке лікування, коли можливості медицини вже вичерпані, а лікування направлене на те, щоб поліпшити якість життя хворого на смертельну хворобу, шляхом запобігання і полегшення страждань. З 26.11.2013 він визнаний інвалідом 3 групи. В лютому 2018 року Одеським обласним протитуберкульозним диспансером, комісією МСЕК він визнаний інвалідом II групи строком на 1 рік. З 11.02.2019 року визнаний інвалідом 2 групи на строк до 01.03.2021. Останній раз він лікувався в стаціонарі з 03.01.2019 по 04.04.2019. Постійно намагається лікуватися амбулаторно та хоч якось підтримувати залишок здоров`я. Він намагався сплачувати аліменти, але не працював та всі кошти витрачалися на лікування та на покращене харчування, рекомендоване таким хворим, як він, у лікуванні йому допомагали батьки. З 2012 року він зміг добровільно сплати лише 1975 гривень та станом на 01 січня 2020 року у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 60448 гривень. Сплачувати заборгованість у нього не має жодної можливості у зв`язку з важким захворюванням та інвалідністю 2 групи. Він не працює та фактично сам знаходиться на утриманні своїх батьків. Тому вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її та позивача відсутності, на позові наполягають. Відповідач у судове засідання не з`явилая, про час, місце і дату судового засідання булав повідомлена належним чином. Судова повістка надсилалась їй за її зареєстрованим місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Однак до суду повернувся конверт із відміткою: «адресат відсутній», що вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим, заперечень на позов від нього не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотання позивачки про слухання справи за її відсутності, у зв`язку з неявкою відповідача та представника третьої особи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.06.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] /а.с.9/. За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2003 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), починаючи з 19 серпня 2003 року до досягнення ним повноліття. На підставі вказаного рішення суду виданий виконавчий лист №2-1170/2003, який перебуває на виконанні Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 02.01.2020 у квітні та травні 2012 року та в період з липня 2014 року по квітень 2015 року нараховані аліменти сплачувалися боржником частково, в період з червня 2012 року по червень 2014 року та з травня 2015 року по грудень 2019 року аліменти позивачем не сплачувалися взагалі, в результаті чого виникла заборгованість по аліментам станом на 01.12.2019 в розмірі 60448,9 грн. (а.с.32-42). Відповідно до інформації КУ «Мелітопольський протитуберкульозний диспансер» Запорізької обласної ради № 18 від 20.01.2020, [PERSON] перебуває на обліку. Вперше туберкульоз зареєстровано в 2012 році, лікувався у стаціонарі з 06.06.2012 по 27.01.2017 з діагнозом ВДТБ верхніх часток легень (дисемінований). 14.02.2013 діагноз змінено МРТБ верхніх часток легень (дисемінований). З 03.09.2013 діагноз: РРТБ (09.13) МРТБ (02.13) верхніх часток легень (дисемінований). 22.04.2015 переведений на паліативне лікування. Амбулаторно не лікувався. З січня 2017 року по січень 2019 року вибував до Одеської області. 03.01.2019 повторно взятий на диспансерний облік в КУ «Мелітопольський протитуберкульозний диспансер» Запорізької обласної ради як активно прибулий. 26.11.2013 визнаний інвалідом III групи. 15.02.2015 підтвердження III групи інвалідності. 11.02.2019 визнаний інвалідом II групи на строк до 01.03.2021. Останній раз лікувався в стаціонарі КУ «Мелітопольський протитуберкульозний диспансер» Запорізької обласної ради 03.01.2019 по 04.04.2019. Після виписки в диспансер не з`явився. На теперішній час стан здоров`я невідомий /а.с. 2,8-27/. Згідно копії консультативного висновку фтизіатра від 20.12.2017, у хворого [PERSON] випадок прогресування туберкульозу, після паліативного лікування, яке було призначене у 2014 році. Раніше отримував усі ПТП 1-2 протягом 2-х років. Резервні ПТп не отримував. На фоні лікування було досягнуто припинення бактеріввиділення та стабілізація процесу. Переведений на паліативне лікування, у звязку із відсутністю ПТп у диспансері /а.с. 43/. 13.02.2019 за результатами огляду медико-соціальною експертною комісією МОЗ України, позивачу була встановлена II група інвалідності з датою чергового переогляду 13.02.2021 та видана довідка до акту огляду МСЕК МОЗ України серії АВ № 1019862. Рекомендовано стаціонарне лікування в туберкульозному диспансері, диспансерне лікування у фтизіатра /а.с. 30-31/. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Згідно з ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також передбачено, що суд може за передбачених ст.197 СК України повністю або частково звільнити заявника від сплати заборгованості по аліментах. Таким чином, суд, звільняючи позивача від сплати заборгованості по аліментах враховує те, що дана заборгованість виникла не з вини позивача, оскільки з 2012 року по сьогоднішній день він страждає на тяжке захворювання, неодноразово лікувався, призначено паліативне лікування, знаходиться в тяжкому фізичному стані, його матеріальний стан різко погіршився у зв`язку з відсутністю заробітку, тому суд вважає, що позовні вимоги підтверджені належними, допустимими, достовірними доказами та ґрунтуються на законі, тому підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved