Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є її невісткою, шлюб між її сином [PERSON] та відповідачем не розірвано. У шлюбі у них народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З листопада 2018 року [PERSON] з чоловіком не проживає та самоусунулась від належного виховання та утримання дітей. Діти проживають з позивачем та її сином за адресою: [ADDRESS] . Відповідач жодним чином не піклується про дітей, не цікавиться їх життям, станом здоров`я, фізичним, моральним, духовним розвитком, навчанням, не забезпечує продуктами харчування, і навіть не спілкується з ними у тій мірі в якій необхідно матері. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, у якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, у встановлений судом строк відзив не подала. Також, відповідач 04.08.2021 подала до суду заяву про відкладення розгляду справи, призначеного на 05.08.2021, в зв`язку з тим, що вона бажає укласти угоду з адвокатом (а.с. 48). Однак, на день розгляду справи доказів укладення такої угоди не надала, у судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи - Тульчинської міської ради, як органу опіки та піклування, в судовому засіданні позов про позбавлення батьківських прав підтримала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача. Відповідач, яка є матір`ю дітей, не бере участі у їх вихованні та утриманні. Їй відомо, що діти перебувають на утриманні позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивача, проживає через три будинки від її будинку. Йому відомо, що відповідач вихованням дітей не займається, вона вела антиморальний спосіб життя, часто зникала з сім`ї. Останній раз він її бачив у сім`ї приблизно два роки тому. Заслухавши позивача та її представника, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 07.02.2012 (а.с. 6), серії [NUMBER] від 26.05.2010 (а.с. 7), серії [NUMBER] від 18.12.2007 (а.с. 8), відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батьком дітей є [PERSON] . Згідно висновку комісії з питань захисту прав дітей при виконкомі Тульчинської міської ради визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] є громадянкою України (а.с. 49-50), особою з інвалідністю другої групи загального захворювання безтерміново (а.с. 52). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ст. ст. 150, 164 Сімейного кодексу України (надалі СК України). Відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України, кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину, а також несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Згідно п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 вказаної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В порушення даних принципів щодо виховання дитини, відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Так, згідно показів свідків, та письмових доказів, [PERSON] участі у житті дітей не бере, не цікавиться їх розвитком, навчанням, здоров`ям тощо. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст .4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітніх дітей, суд дійшов висновку про існування правових підстав для задоволення позову. При вирішенні питання розподілу судових витрат судом враховується, що позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до ухвали суду від 14.04.2021 (а.с. 25), а відповідач є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання безтерміново (а.с. 52). Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" особи з інвалідністю I та II груп звільняються від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на викладене, враховуючи, що обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved