Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на користь відповідача, посвідчений 14 березня 2016 року секретарем Глинської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області [PERSON], відповідно до якого [PERSON] заповів відповідачу земельну ділянку, що знаходиться на території Глинської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, площею 4,8576 га, та житловий будинок в селі Ганнівці Світловодського району Кіровоградської області. Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що 15 березня 2016 року помер [PERSON], який є двоюрідним братом позивача. У померлого [PERSON] не було близьких родичів, тому він являється його спадкоємцем за законом пятої черги. Про наявність заповіту позивачеві стало відомо 17 березня 2016 року під час поховання померлого [PERSON] Вважає, що оскаржений заповіт складено з порушенням порядку його складання та посвідчення, оскільки у заповіті повинно бути зазначено, що заповідачем прочитано заповіт у голос до його підписання та заповідач мав власноручно зробити рукописний запис про те, що заповіт ним прочитаний вголос та записаний вірно. Під час розгляду справи позивач наполягав на визнанні заповіту недійсним з підстав порушення порядку та форми посвідчення заповіту. Відповідач позов визнав, справу просив розглянути без його участі, про що подав до суду відповідну заяву (а.с. 68). Представник третьої особи Глинської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області до суду не зявився, подав до суду заяву, відповідно до якої проти задоволення позову не заперечував, просив розгляд справи провести без його участі (а.с. 52, 72). Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 березня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОЛ № 223433, виданого 16 березня 2016 року Виконавчим комітетом Глинської сільської ради Світловодського райну (а.с. 9). 14 березня 2016 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений секретарем Глинської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 13. Згідно вказаного заповіту [PERSON] заповів [PERSON] наступне майно, а саме земельну ділянку, яка знаходиться на території Глинської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області площею 4,8576 га, що належить заповідачу на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 146249, кадастровий номер 3525281200:02:000:0562, державна реєстрація 23 лютого 2011 року та житловий будинок, розташований в селі Ганнівці Світловодського району Кіровоградської області з прилеглими надвірними будівлями (а.с. 7, 10) З копії довідки за вих. № б/н/02-01 від 01 червня 2016 року Світловодської районної державної нотаріальної контори вбачається, що [PERSON] 20 квітня 2016 року звернувся до Світловодської районної державної нотаріальної із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 6). В судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON], яка працює на посаді секретаря Глинської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області в судовому засіданні пояснила, що 14 березня 2017 року [PERSON] прийшов до Глинської сільської ради та повідомив, що має намір скласти заповіт на користь [PERSON], надав документи щодо права власності на земельну ділянку та технічний паспорт на будинок. Поки вона шляхом компютерного набору готувала текст заповіту, [PERSON] знаходився у кабінеті, після чого він попросив прочитати йому текст заповіту. Вона вголос прочитала заповіт. Заповідач підтвердив правильність викладення його змісту та поставив власноруч свій підпис. Про те, що заповідачем заповіт мав бути прочитаний у голос до його підписання та заповідач мав власноручно зробити рукописний запис про те, що заповіт ним прочитаний вголос та записаний вірно, вона не знала. Вважала, що її дії щодо порядку та форми складання заповіту відповідають вимогам чинного Законодавства. Під час складання заповіту заповідач мав хворобливий вигляд, важко дихав, але поводив себе розумно, розумів значення своїх дій. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вбачається зі ст.ст. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті, право на складання заповіту має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Заповіт є правочином, тому до нього застосовуються загальні положення про правочини та положення про недійсність правочинів, встановлених ст.ст. 215 - 236 ЦК України. Виходячи із загальних правил правомірності правочинів, зокрема ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. З положень ст. 202 та ст. 1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до статті 1251 ЦК, якщо у населеному пункті, де немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Аналогічно вирішує це питання і Закон України «Про нотаріат». За змістом статті 1 цього закону вчинення нотаріальних дій в Україні покладається\~на нотаріусів (державних, приватних), а у населених пунктах, де немає нотаріусів, певні нотаріальні дії, в тому числі і посвідчення заповітів, здійснюється уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування. Це правило кореспондується з Законом «Про місцеве самоврядування» (підпункт 5 пункту "б" частини першої статті 38), яким до делегованих повноважень виконавчих комітетів відповідних рад (сільських, селищних, міських) віднесено вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання. Згідно ч. 2\~ст. 1248 ЦК України\~ нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноруч або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем. Аналогічні положення закріплені п. 1.7 розділу 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідно до яких нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути в голос прочитаний і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. З викладеного вбачається, що при посвідченні заповіту має місце недотримання секретарем сільської ради порядку посвідчення заповіту, а саме, при нотаріальному посвідченні заповіту не дотримані ч. 2\~ст. 1248 ЦК України\~та Інструкції, зокрема, заповіт, який був записаний секретарем сільської ради зі слів заповідача не був прочитаний останнім вголос перед його підписанням.\~ Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] Судові витрати у справі розподіляються у відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved