Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком № 74 по вул. Хлібній в м. Запоріжжі, право власності на який належить йому. В позові вказав, що він набув право власності на зазначене житло в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] на підставі рішення суду від 24.02.2010 року, яке набрало законної сили. Зазначене право зареєстроване в товаристві з обмеженою відповідальністю «ЗМБТІ». Відповідач, який доводиться [PERSON] сином, зареєстрований в будинку з 7 листопада 2014 року, хоча ні до вказаної дати, ні після неї ніколи в будинку не проживав. В житлі немає особистих речей відповідача, він ніколи не виказував наміру користуватися ним, витрат по сплаті послуг з водо-, енерго-, газопостачання та інших комунальних послуг не несе, в утриманні нерухомомого майна батькові не допомагає. Від вирішення питання припинення реєстрації в позасудовому порядку ухиляється. На підставі викладеного просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом, оскільки він не мешкає в ньому без поважних причин понад встановлені законом строки. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову. Суду пояснив, що після продажу квартири [ADDRESS], право на ? частину якої належало відповідачеві, позивач зареєстрував сина в своєму будинку. Хоча позивач бажав купити сину житло, той віддав перевагу отриманню грошей за свою частку, якими розпорядився на власний розсуд. Бажання користуватися будинком позивача він ніколи не висловлював, не проживав там жодного дня. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в будинку не дозволяє позивачеві оформити житлову субсидію, оскільки відповідач є особою, яка не отримує доходів, але не має і статусу безробітного. Саме через неможливість надати до органу соціального захисту населення відомостей про доходи відповідача позивачеві хоча й не відмовили в оформленні субсидії, проте пояснили, що відсутність відомостей про заробіток відповідача, який є молодою, працездатною людиною, не потребує отримання державної допомоги, зробить неможливим отримання субсидій. Між тим позивач вкрай потребує зазначеної допомоги з боку держави, оскільки є інвалідом третьої групи, отримує пенсію по інвалідності, яка є єдиним джерелом його доходів і становить 1174 грн., захворювання нижніх кінцівок, що обумовило його інвалідність, а також гепатит, на який він захворів під час отримання лікування в стаціонарі медичних закладів, потребують регулярного коштовного лікування. Член його сімї мати [PERSON], [INFO], є особою похилого віку, страждає низкою хронічних захворювань, отримує пенсію в сумі 1400 грн., яких недостатньо для організації гідної життєдіяльності і участі в утриманні житла. Крім того, йому причиняють дискомфорт і порушують звичний біг життя представники численних кредиторів відповідача, які розшукують сина за місцем його реєстрації, погрожуючи позивачеві накладенням арешту на майно. У звязку з викладеним просить про задоволення позову. Представник позивача підтримала вимоги позову. Просить про ухвалення рішення на користь свого довірителя. Відповідач проти задоволення позову заперечує. Суду пояснив, що не проживає, ніколи не проживав і не має наміру проживати в житлі позивача, проте у випадку припинення реєстрації йому не буде, де прописатися, а без реєстрації йому відмовлять в прийнятті на роботу, пошуком якої він займається протягом трьох останніх місяців. Третя особа [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце вирішення справи, до суду не зявилась, повідомлення про згоду на участь у справі не надала. Представник третьої особи управління державної міграційної служби, належним чином повідомленої про судовий розгляд, - до суду не зявився, повідомлення про згоду на участь у справі не надав. Зазначені обставини в силу ст. 36 ЦПК України є підставою для вирішення спору у відсутність третьої особи фізичної особи і представника Шевченківського районного відділу в м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби. Під час судового розгляду сталася смерть залученого до участі в справі в якості третьої особи [PERSON], свідоцтво про смерть якого оглянуто судом в судовому засіданні 19 лютого 2016 року, у звязку з чим припинилися права особи, яких могло стосуватися ухвалене в справі рішення. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків [PERSON], [PERSON], зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2010 року належить будинок № 74 по вул. Хлібній в м. Запоріжжі (а. с. 13-15). Зазначене право зареєстроване товариством з обмеженою відповідальністю «ЗМБТІ» (а. с. 16). В будинку зареєстрований [PERSON], який фактично в ньому не проживає (а. с. 5). Згідно зі ст. 405 ЦК України член сімї власника житла, який проживає разом з ним, втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належним позивачу житлом на користь позивача, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене: по-перше, наявністю родинних стосунків; по-друге, реалізацією цього права, тобто постійним проживанням в житлі. Між тим судом встановлено, що відповідач в будинку ніколи не проживав і не виказував наміру проживати в ньому. Зазначені обставини, що визнаються сторонами, крім того, висвітлені допитаними судом свідками. Так як відповідач, повязаний кровною спорідненістю з позивачем, ніколи не користувався спірним житлом позивача, суд при вирішення спору вважає за необхідне застосувати норми цивільного закону, які регулюють захист права власності. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із розясненнями пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» \~відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Виходячи з наведеної норми цивільного законодавства і розяснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, підставою для звернення особи, яка є власником, до суду за захистом права є наявність перешкод у здійсненні нею користування та розпорядження майном з боку відповідачів. Вирішуючи позов, суд погоджується з доводами позивача і його представника про те, що перебування відповідача на обліку в житлі позивача створює для нього перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, зокрема, позбавляє можливості отримати субсидії зі сплати житлово-комунальних послуг, прирікаючи за наявності підстав для отримання цих субсидій на необхідність сплати спожитих послуг тепло-, газо-, водо-, енергопостачання в повному обсязі. На підставі наведеного суд доходить висновку, що право позивача вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності потребує захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" з няття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. У звязку з викладеним суд знаходить, що позбавлення в судовому порядку права користування жилими приміщеннями є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, а тому вимога в уточненому позові (а. с. 68-70) про зняття відповідача з реєстраційного обліку, що є похідним від вирішення питання про право користування, окремому розвязанню не підлягає. На висновок суду про необхідність вирішення справи на користь позивача не впливають твердження відповідача про те, що відсутність реєстрації позбавить його можливості працевлаштування, оскільки: - по-перше, ці обставини не можуть звужувати право власника на захист свого права, а право відповідача за встановлених обставин не є обєктом захисту від власника майна; - по-друге, такі твердження є хибними, так як субєктами захисту закону про працю України, яким заборонено будь-яку дискримінацію у сфері праці, є всі громадяни України незалежно, зокрема, від місця проживання.

Outcome: approved