Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ПАТ "[PERSON] Аваль" та просить визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку із надвірними господарськими будівлями і спорудами, розташованого по вул. Нова, 13, м. Дубровиця Рівненської області та право власності на 1/2 частку земельної ділянки, що розташована по вул. Воробинська, 39, м. Дубровиця Рівненської області. 31 липня 2014 року до суду надійшла заяка позивачки [PERSON] про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить визнати за нею право власності на 2/6 частки житлового будинку із надвірними господарськими будівлями і спорудами, розташованого по вул. Нова, 13, м. Дубровиця Рівненської області та право власності на 1/2 частку земельної ділянки, що розташована по вул. Воробинська, 39, м. Дубровиця Рівненської області. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 02.09.2000 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який в подальшому в 2012 році було розірвано судом, що підтверджується рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 24.04.2012 року у справі № 1706/484/12. Під час їхнього шлюбу, а саме 16.05.2007 року, ними на імя її чоловіка [PERSON] було набуто, зокрема, житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вул. Нова, 13 м. Дубровиця Рівненської області, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2067, за наслідками чого за [PERSON] зареєстровано право власності на це майно, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями договору купівлі-продажу житлового будинку та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.05.2007 року №14582443. Також, за час шлюбу із відповідачем ними було набуто житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по вулиці Воробинська, 39 в м. Дубровиця Рівненської області, на 1/2 частину якого, як на спільне майно подружжя, за нею вже визнано право власності рішенням Дубровицького районного суду від 19.06.2013 року, яке набрало законної сили, що підтверджеється ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 04.09.2013 року в апеляційному провадженні № 22-ц 787/1630/2013. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив суд його задовольнити, визнати за позивачкою право власності на 2/6 частки житлового будинку із надвірними господарськими будівлями і спорудами, розташованого по вул. Нова, 13, м. Дубровиця Рівненської області та право власності на 1/2 частку земельної ділянки, що розташована по вул. Воробинська, 39, м. Дубровиця Рівненської області. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду подав заперечення проти позову, в якому просить суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити, а також заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, позов не визнає. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву, в якій просить суд розглядати справу за відсутності представника третьої особи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 19 червня 2013 року за [PERSON] було визнано право власності на власності на 1/2 частину житлового будинку разом із надвірними будівлями і спорудами по вул. Воробинська, 39 в м. Дубровиця Рівненської області, право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі, торговельного закладу, який знаходиться по вул. Миру, 1а в м. Дубровиця Рівненської області, право власності на 1/2 частину легкового автомобіля Mitsubishi Outlander XL 2.4 CVT (S62), 2007 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], зареєстрованого РЕВ 4 МРВ ДАІ в м. Сарни ВДАІ УМВС в Рівненській області 13 грудня 2007 року та право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої по вулиці Миру, 1-а, в м. Дубровиця Рівненської області. Згідно копії ухвали колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області (а.с.6-9), апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 19.06.2013 року було відхилено, а рішення залишено без змін. Незважаючи на те, що право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться придбаний у шлюбі спільний житловий будинок, оформлено у шлюбі лише за відповідачем, що підтверджується доданою до позовної заяви копією Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на імя відповідача в 2010 році на підставі рішення Дубровицької міської ради від 20.07.2007 року № 296, а при вирішенні питання про поділ судом житлового будинку по вул. Воробинська, 39 в м. Дубровиця Рівненської області, вимога про визнання за позивачкою права власності на аналогічну частину земельної ділянки, на якій знаходиться цей житловий будинок, позивачкою [PERSON] не була заявлена, суд вважає, що позивачка в такій же самій мірі, як і відповідач, у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України набула права власності на земельну ділянку, призначену для обслуговування спільного житлового будинку, який придбаний у шлюбі, та який знаходиться на цій земельній ділянці . Вищезазначене повністю узгоджується із обобвязковим для застосування правовим висновком Верховного Суду України, який міститься у постанові Верховного Суду України від 11 червня 2012 року у справі №6-66цс11, де зазначено, що у разі якщо одним із подружжя під час шлюбу (чинного на час виникнення спірних правовідносин) придбано будинок, то в силу статей 22, 24 Кодексу про шлюб та сімю в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право іншого з подружжя на частину будинку. У звязку з тим, що для обслуговування цього будинку виділена у власність земельна ділянка, то в подружжя, за яким визнається право власності на частину будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку (постанова Верховного Суду України від 11 червня 2012 року у справі №6-66цс11). Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку серїі ВЕО №568739 від 16.05.2007 року (а.с.10-11) вбачається, що [PERSON] прийняв у власність житловий будинок з господарськими приміщеннями, що знаходиться за адресою: м. Дубровиця, вул. Нова, 13, Рівненської області. Даний договір зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 17 травня 2007 року за №2067. Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14582443 від 17.05.2007 року (а.с.12) вбачається, що 17.05.2007 року було прийнято рішення про реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: м. Дубровиця, вул. Нова, 13, Рівненської області за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу серії ВЕО №568739 від 16.05.2007 року, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 17 травня 2007 року за №2067. Згідно копії рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 квітня 2012 року (а.с.13), шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно копії Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 09 серпня 2010 року (а.с.14) вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Дубровицької міської ради від 20 липня 2007 року №296, була надана земельна ділянка розміром 0,0768 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно ч.2 ст.31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено законом або договором або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, передбаченому ст. 364 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69\~СК України, ч. 3 ст.\~368\~ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved