Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «СВМП «ПУТНА» про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлового приміщення: гаражного боксу [NUMBER], площею 15,8 кв.м., який розташований на 0-му (підвал) поверсі гаражного комплексу з вбудованими приміщеннями по [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідно до угоди на будівництво позивач сплатив вартість гаражного боксу, а відповідач збудував бокс, в березні 2009 року ввів його в експлуатацію, проте відповідач не здійснює ніяких дій для передачі гаражного боксу у власність позивача, хоча позивач фактично користується боксом та сплачує кошти на експлуатаційні витрати на утримання боксу. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Повно і всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29.05.2002 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду на будівництво № 243/2002, про будівництво індивідуального боксу в гаражі «ПОЗНЯКИ - 6-а», відповідно до умов якої відповідач зобов'язується своїми силами та засобами, за рахунок залучених від замовників (одним з яких є позивач) коштів, побудувати та передати замовнику бокс в гаражі в термін до 30.03.2003 року, згідно контракту на будівництво по [ADDRESS], а замовник зобов'язується забезпечити відповідне фінансування об'єкта та прийняти його у свою власність (а.с.5-6). Пункт 1.2 угоди передбачає, що позивачу виділяється гаражний бокс [NUMBER], розташований на 0-му поверсі, при умові його повного інвестування. Згідно п. 1.5. «б» угоди відповідач зобов'язався у двотижневий термін після закінчення будівництва передати позивачу його бокс. Відповідно до п. 2.2 угоди, договірна ціна на час укладання угоди на підряд будівництва боксу складала 28 779, 30 грн. На виконання умов угоди на будівництво № 243/2002 від 29.05.2002 року з урахуванням індивідуальної сторожової системи сигналізації, позивач сплатив відповідачу, шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок відповідача - 29 845,20 грн., що підтверджується платіжним документом, а саме квитанцією про сплату зазначених коштів (а.с.9). У березні 2009 року гаражний комплекс з вбудованими приміщеннями по вул. Кошиця, 1/38 введено в експлуатацію, згідно Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту від 22.12.2008 року, затвердженого Розпорядженням ДРДА від 30.01.2009 року за № 79 та зареєстрованого ІДАБК у м. Києві 27.03.2009 року за № 083-09. Проте на сьогоднішній день відповідач не передав права власності на бокс позивачу та не надав документів для отримання документу на право власності на гаражний бокс [NUMBER], площею 15,8 кв.м., який розташований на 0-му поверсі гаражного комплексу з вбудованими приміщеннями по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття нерухомого майна до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до п. 7 Рішення II сесії XXIV скликання Київської міської ради № 74/74 від 20.06.2002 року „Про затвердження Тимчасового положення про державну реєстрацію об'єктів нерухомого майна та прав власності на них в місті Києві" державній реєстрації права власності підлягають об'єкти нерухомого майна, що розташовані в місті Києві, будівництво або реконструкція яких закінчені, незалежно від форм власності та які прийняті в експлуатацію в установленому порядку при наявності актів прийняття об'єктів в експлуатацію та матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених Бюро. Як зазначає п. 1.6 „Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно", затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 7.02.2002 року за № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445, реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти. Як вбачається з тексту акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, гаражний комплекс з вбудованими приміщеннями по [ADDRESS] був прийнятий в експлуатацію 22.12.2008 року. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як наголошує ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також вразі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачають, що право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають обов'язковій державній реєстрації. Оскільки позивач повністю сплатив грошові кошти за угодою на будівництво індивідуального боксу за вище вказаною адресою, тобто виконав зі свого боку умови договору, а відповідач не виконав покладені на нього обов'язки за цим договором і не надав позивачу необхідних документів для оформлення останньою права власності на гаражний бокс, при цьому весь гаражний комплекс в цілому, тривалий час як прийнятий в експлуатацію і державним актом закріплено право постійного користування земельною ділянкою у встановлених межах, тому суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved