Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору № HAA0GK01270004 від 03.03.2008 року, [PERSON] 03.03.2008 року отримала кредит у розмірі 63000.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02.03.2033 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] 03.03.2008 року уклали договір іпотеки № HAA0GK01270004 Згідно п.33.3 договору іпотеки [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 70.60 кв.м., житлова площа 41,70 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.03.2008 року приватним нотаріусом [PERSON] Харківського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі під № 141. На момент укладення договору квартира, яка є предметом договору під забороною (арештом) не перебувала. Згідно договору купівлі-продажу від 03.03.2008 року право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] перейшло до [PERSON]. 10.04.2013 року Московським районним судом м.Харкова винесено рішення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAA0GK01270004 від 03.03.2008 року звернути стягнення на квартиру загальною площею 70.60 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.15.02.2008 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Московського міського управління юстиції Єрошенко О.О. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія АА № 592299, об'єктом обтяження стало майно, що належить [PERSON], а саме 1/4 частина квартири [ADDRESS], що є предметом іпотеки. В даному випадку договір іпотеки був укладений, - 03.03.2008 року, а постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем винесена 15.02.2008 року, а відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна були внесені лише 11.03.2008 року за № 6760049. Вважав, що державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Представник позивача ПАТ КБ «Приват Банк»» - Вовк О.Ю., який діє на підставі довіреності №1611-О від 24.05.2013 року, в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності та ухвалити заочне рішення по справі. Належним чином повідомлені відповідачі повторно в судове засідання не з'явилися, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подавали. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статтею 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку. У відповідністю з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідачів, повідомлених належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд робить висновок про необхідність задовольнити позовні вимоги повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.03.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №HAA0GK01270004, відповідно до умов якої вони отримала кредит у розмірі 63000.00 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02.03.2033 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №HAA0GK01270004, 03.03.2008 року уклали договір іпотеки № HAA0GK01270004. Згідно п.33.3 договору іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 70.60 кв.м., житлова площа 41,70 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.03.2008 року приватним нотаріусом [PERSON] Харківського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі під № 141. Згідно договору купівлі-продажу від 03.03.2008 року право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] перейшло до [PERSON]. 15.02.2008 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Московського міського управління юстиції Єрошенко О.О. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія АА № 592299, об'єктом обтяження стало майно, що належить [PERSON].у, а саме 1/4 частина квартири [ADDRESS], що є предметом іпотеки. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999р., на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати". Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. В даному випадку договір іпотеки був укладений, як зазначено вище, - 03.03.2008 року, а постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем винесена 15.02.2008 року, а відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна були внесені лише 11.03.2008 року за № 6760049. Таким чином, суд вважає, що державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved