Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим по вул. Козацька, 95-21, м.Дружківка, Донецька область. Обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач є її сином. [PERSON] свідоцтва про право власності на житло, частина даної квартири належала відповідачеві. Приблизно з червня 2016 року відповідач не мешкає в квартирі, бо виїхав до [PERSON] Федерації. 03.10.2018 року за договором купівлі-продажу квартири він продав свою частку квартири їй. Син працює і мешкає в м.Іркутськ. З часу коли син виїхав з квартири, він не приїжджав, свої речі в квартирі не зберігає, комунальні послуги не сплачує. Вона змушена сплачувати комунальні послуги, в тому числі й за відповідача, позбавлена можливості оформити субсидію. Ухвалою суду від 29 листопада 2018року відкрито провадження по даній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. (а.с.23). Позивач в судове засідання не з'явилався. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі.Проти заочного розгляду справи не заперечує. На задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом оголошення на сайті Судової влади України, сторінка Дружківського міського суду, розділ "Громадянам", оскільки за місцем реєстрації відповідач не проживає,. (а.с.20) Поштове відправлення, яким відповідачеві направлялась повістка про виклик до суду разом з копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами, повернулося до суду із відміткою «За закінченням строку зберігання» Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. [PERSON] зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. [PERSON] зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року , закріплено принцип непорушності права приватної власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника\~ володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб . [PERSON] зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. [PERSON] зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. [PERSON] зі ст. 321 ЦК України \~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд встановив, що відповідач [PERSON], згідно свідоцтва про право власності на житло від 06.02.1999 був співвласником квартири [ADDRESS], якому належала 1/5 частка (а.с. 9). Довідкою виконавчого комітету Дружківської міської ради від 20.11.2018р., довідкою про склад сім'ї від 13.08.2018 року, виданою КП «Комсервіс» Дружківської міської ради, підтверджується реєстрація відповідача [PERSON] \~в квартирі [ADDRESS]. з 12.07.2016 року, як члена сім'ї позивача (а.с. 16,21). Судом встановлено, що з 24.04.2018 року відповідач є громадянином [PERSON] Федерації, мешкає та працює в м.Іркутськ (а.с.13-15,17). Суд встановив, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 23.10.2018 року [PERSON] продав 1/5 частку даної квартири [PERSON] (а.с.10-11). [PERSON] договору купівлі-продажу квартири відповідач зареєстрований за адресою: [INFO]. Тобто, відповідач, розпорядився своєю часткою квартири на користь позивача, тим самим визначився з подальшим місцем свого проживання в м.Іркутськ [PERSON] Федерації. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 9-11). [PERSON] голови територіального комітету мікрорайону № 1 «Южний» від 09.11.2018року (а.с.12) [PERSON] зареєстрований в квартирі позивача, але не проживає з 2016 року. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] не є власником спірного нерухомого майна, відсутній в квартирі понад два роки без поважних причин, що порушує права власника житла, яка на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, оскільки будь-яких інших домовленостей між ними не існує. Відповідач розпорядився своєю часткою квартири на користь позивача, чим визначився з місцем свого проживання в м.Іркутськ. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] О,В. про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved