overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, яким просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 31 липня 1993 року, посилаючись на те, що сім'я фактично не існує, шлюб носить формальний характер із-за відсутності взаємних почуттів і поваги один до одного. Сторони припинили спільне проживання та на даний час проживають окремо, спільне господарство разом не ведуть, мають окремі бюджети. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO]. А тому позивач просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена, надала до суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, після розірвання шлюбу позивачка просить залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON]. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений, надав до суду заяву в якій позов визнав, просить задовольнити та розглянути справу без його участі. У відповідності до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити при проведенні даного судового засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов знайшов своє підтвердження в суді, так як примирити сторони і зберегти сім"ю неможливо, а тому позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживають в зареєстрованому шлюбі з 31.07.1993 року, від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO]. Сторони не спілкуються між собою, сімейних відносин не підтримують, а тому позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, так як подальше збереження сім"ї суперечить її інтересам. Тому позов підлягає задоволенню. Вищенаведене підтверджується свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження дитини та іншими матеріалами справи. Згідно ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стороні, на користь якої ухвалено рішення, понесені нею судові витрати з другої сторони. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеною заявою, в якій просить стягувати щомісячно з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини усіх заробітків відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, та з проханням позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач на судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідно до ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль¬ної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі¬нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конститу¬ції України є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обов'язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як зазначено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вимоги позивача визнаються відповідачем і підтверджуються наданими доказами та визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеною заявою, в якій просить стягувати щомісячно з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини усіх заробітків відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, та з проханням позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач на судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль ної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конститу ції України є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обов'язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як зазначено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вимоги позивача визнаються відповідачем і підтверджуються наданими доказами та визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеною заявою, в якій просить стягувати щомісячно з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини усіх заробітків відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, та з проханням позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.14). Відповідач на судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.15). Відповідно до ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обов'язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як зазначено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вимоги позивача визнаються відповідачем і підтверджуються наданими доказами та визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з заявою і зазначає, що 30.01.2007 року їй було видано державний акт на право власності на дві земельні ділянки загальною площею 3.7113 умовних га серії [NUMBER] з кадастровими номерами : [NUMBER] та [NUMBER] , які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Лісівщинської сільської ради Коростенського району. В державному акті допущено помилку в прізвищі позивача. Так, вказано [PERSON] , а потрібно [ADDRESS] . Вказана обставини позбавляє її права розпоряджатись земельними ділянками, а саме здавати їх в оренду. Сторони до суду не з`явились, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, заявник заяву підтримує, представник заінтересованої особи не заперечує проти її задоволення. Справу розглянуто за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач має прізвище [PERSON] . 30.01.2007 року позивачу видано Державний акт на право власності на дві земельні ділянки загальною площею 3.7113 умовних га серії [NUMBER] з кадастровими номерами : [NUMBER] та [NUMBER] , які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Лісівщинської сільської ради Коростенського району. У вказаному державному акті прізвище позивача вказане як " [PERSON] ". Таким чином встановлено розбіжність між дійсним прізвищем позивача та прізвищем вказаним в Державному акті. Державний реєстратор Коростенської РДА Рішенням від 19.04.2019 року відмовив позивачу у державній реєстрації права власності на вказані земельні ділянки. Згідно витягу з державного земельного кадастру за вказаними вище кадастровими номерами земельні ділянки зареєстровані за [PERSON] . Відповідно до ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі, прізвище, ім`я, по батькові, якої що зазначені в документі не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові цієї особи , зазначеним в паспорті. Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, так як від цього залежить можливість володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Суд вважає необхідним заяву задовольнити, оскільки дані вимоги обґрунтовані, а їх законність стверджується документами та матеріалами, які знаходяться в справі та дослідженні судом. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

позивач звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового судового рішення, в якій зазначає, що при винесені судового рішення по справі № 229/4895/13-ц суд не вирішив питання про розподіл судових витрат. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до п.4 ст.215 ЦПК України в резолютивній частині рішення суду зазначаються висновки суду по суті позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 220 ЦПК України суд може за заявою сторін, чи власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судом встановлено, що позивач зверталася до суду з позовом, в якому просила встановити факт проживання однією сім"єю з відповідачем без шлюбу з червня 1997року по 14.11.2009року; визнати автомобіль спільною сумісною власністю її та відповідача; визнати право власності на 1/2 частку автомобіля; стягнути з відповідача судові витрати. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 24 квітня 2014 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволений: встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім"єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з червня 1997року по 14 листопада 2009року; визнано автомобіль марки Mitsubishi Outlander 2.4 AT, номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], державний номер [NUMBER] спільною власністю [PERSON] та [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля марки Mitsubishi Outlander 2.4 AT, номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], державний номер [NUMBER]. [PERSON] просила стягнути судові витрати з відповідача, які були нею сплачені в сумі 229,40грн (а.с.5) , але в резолютивній частині судом не вирішено питання про судові витрати, тому є підстави для ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору в сумі 229,40грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з названою позовною заявою, в якій вказує, що [INFO] померла її баба - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до якої входить земельна ділянка, розташована на території Володарської селищної ради, загальною площею 3,520 га, що належала [PERSON] згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №215359. Вона не може прийняти спадщину у нотаріуса, оскільки втрачений оригінал правовстановлюючого документа, а саме, Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №215359, тому просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 3,520 га. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, представник відповідача позов визнав повністю, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] та [PERSON] позов визнали в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції Київської області в Книзі реєстрації актів про смерть 17.08.2004 року зроблено запис за №69. Дошлюбне прізвище спадкодавця [PERSON] є "[PERSON]", що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 19 лютого 1992 року Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом, що складається з земельної ділянки площею 3,520 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташованої на території Володарської селищної ради, яка належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №215359 від 19.07.2001 року. Відповідно до ст. 1265 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем п'ятої черги за законом. Позивач не може прийняти спадщину в нотаріуса, оскільки втрачений оригінал правовстановлюючого документа, а саме, Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №215359. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підстав, із збереженням її цільового призначення. За ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з названою позовною заявою, в якій зазначила, що 14 жовтня 2006 року вона та відповідач уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції Київської області, про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено запис за №59. За час їхнього шлюбу народилася дочка - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, між ними постійно виникають сварки. З жовтня місяця 2010 року вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства і спільного бюджету, тому позивач просить розірвати шлюб, а також стягнути сплачений нею судовий збір у розмірі 243,60 грн. У судовому засідання позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пояснила суду, що вони понад два роки проживають окремо, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]". Відповідач у судове засідання не з'явився, подав заяву до суду, в якій позовні вимоги визнає повністю, просить справу розглядати без його участі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 14 жовтня 2006 року сторони зареєстрували шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції Київської області в Книзі реєстрації шлюбів 14.10.2006 року зроблено відповідний актовий запис за №59. Мають дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.10.2010 року. Сторони понад два роки проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Оскільки подружні відносини між сторонами припинилися, суд не вживає заходів щодо примирення подружжя, так як надання сторонам строку для примирення лише затягне розгляд справи. Згідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, разом не проживають понад два роки, тому суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення.

Outcome: approved