Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що між позивачем та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами № 8, розташованого по вул. Соборній (колишня Леніна) в с. Будеї Кодимського району Одеської області, згідно з яким [PERSON] передала позивачу всю правовстановлюючу документацію на обєкти нерухомості, ключі від будинку та зобовязалася нотаріально посвідчити цей договір, а позивач, в свою чергу сплатила 50 000 гривень, про що [PERSON] надала власноруч складену розписку про отримання коштів. Таким чином, угода фактично відбулася, але [PERSON] зобовязання не виконала, оскільки 15.02.2014 року померла. Спадщину після померлої [PERSON] прийняли [PERSON] та [PERSON] Позивач зверталася до відповідачів з проханням зявитися до нотаріуса і виконати зобовязання померлої, однак відповідачі не зявлялися, а тому позивач була змушена звернутися до суду. В судове засідання позивач не зявилася. Від її представника надійшла до суду заява про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, надавши до суду заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, позовні вимоги визнають. Оскільки всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В п. 24 Постанови № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" Пленум Верховного Суду України дав розяснення, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження обставин справи. Виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачами, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved