Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON], [INFO], батьківських прав; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], до досягнення повноліття у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом перерахування на особистий рахунок дитини. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що громадянка [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини у свідоцтві про народження дитини відсутні. [PERSON] залишила дитину одразу після народження у медичному закладі м.Москви, Російська Федерація. [PERSON] було тимчасово влаштовано до Державного казенного закладу міста Москви Центр сприяння сімейному вихованню «Центральний» Департаменту праці та соціального захисту населення міста Москви, де він знаходився на повному державному забезпеченні в період з 31.01.2018 по 22.05.2018. В подальшому [PERSON] було репатрійовано з Російської Федерації до України. На підставі рішення виконкому Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 25.06.2018 за № 445, [PERSON], [INFO], було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано до будинку дитини на повне державне забезпечення. З моменту перебування у Луганському обласному будинку дитини №2 м.Сєвєродонецька з 22.05.2018 по теперішній час [PERSON] ніхто не провідував, долею не цікавився. Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. З метою захисту законних прав та інтересів дитини позивач також просить стягнути аліменти з відповідача на утримання дитини. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 01 жовтня 2018 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 30.10.2018. До участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області. 30 жовтня 2018 року ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача - Луганського обласного будинку дитини №2 до судового засідання не з'явилась, надала заяву в якій зазначає, що адміністрація Луганського обласного будинку дитини №2 просить справу розглянути позитивно в інтересах їх вихованця без їх участі, позовну заяву підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, на офіційному веб-порталі «Судова влада України», відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи без її участі суду не надавала. Представник третьої особи Служби у справах дітей Сєвєродонецької міської ради в судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, додаткових доказів не має, позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить винести заочне рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в порядку ч.1 ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], відомості про батька відсутні, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданими 19 січня 2018 року Лівобережним відділом ЗАЦС Управління ЗАЦС Москви. Згідно акту про залишення дитини в пологовому будинку (відділені) або іншому лікувально- профілактичному закладі, складеного 10.01.2018 Державним закладом «Дитяча інфекційна клінічна лікарня №6 Департаменту охорони здоров'я м. Москви» [PERSON] залишила дитину одразу після народження у медичному закладі м. Москви. Відповідно до Постанови Адміністрації муніципального округу Головинський № 19 від 01.02.2018, [PERSON], [INFO], було тимчасово строком на 6 місяців влаштовано до Державного казенного закладу міста Москви Центр сприяння сімейному вихованню «Центральний» Департаменту праці та соціального захисту населення міста Москви. Згідно наказу Державного казенного закладу міста Москви Центр сприяння сімейному вихованню «Центральний» Департаменту праці та соціального захисту населення міста Москви №3 від 31.01.2018, [PERSON], [INFO], було зараховано на повне державне забезпечення в ДКЗ ЦССВ «Центральний». Відповідно до довідки Державного казенного закладу міста Москви Центр сприяння сімейному вихованню «Центральний» Департаменту праці та соціального захисту населення міста Москви №367 від 21.05.2018 [PERSON], [INFO], знаходився в Державному казенному закладі міста Москви Центр сприяння сімейному вихованню «Центральний» Департаменту праці та соціального захисту населення міста Москви на повному державному забезпеченні в період з 31.01.2018 по 22.05.2018, за період його перебування виплати на малолітнього не призначались та не виплачувались. Згідно Постанови Адміністрації муніципального округу Головинський №64 від 17.04.2018 [PERSON], [INFO], було передано з Російської Федерації до України та згідно акту прийому передачі дитини передано до Луганського обласного будинку дитини №2. З довідки Луганського обласного будинку №2 за №635 від 17.08.2018 вбачається, що [PERSON], [INFO], є вихованцем їх закладу з 22.05.2018 по теперішній час та знаходиться на повному державному забезпеченні. За час перебування в дитячому закладі, ніхто з рідних дитину не відвідував, долею не цікавився. Матеріалами справи встановлено, що малолітньому [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №445 від 25.06.2018. Згідно висновку органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради № 4130 від 02.08.2018 визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 вказаної Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надала, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, покладених на них ст. 150 Сімейного кодексу України, відносно малолітньої дитини. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, враховуючи, що відповідач заперечень щодо позовних вимог про стягнення аліментів та доказів на їх підтвердження суду не надала, суд,

Outcome: approved