Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою в якій просить розділити майно набуте у шлюбі та з урахуванням уточнень просить стягнути з відповідача на її користь суму в розмірі 91766 гривень в якості компенсації ? частини вартості автомобілю марки Skoda Fabia Combi 1.2, державний номер [NUMBER], 2008 року випуску, стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 3500 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1867,66 гривень. В судове засідання позивач не з'явилася, від неї надійшла заява в якій просить зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача на її користь суму в розмірі 49940,5 гривень в якості компенсації за ? частини вартості автомобілю марки Skoda Fabia Combi 1.2, державний номер [NUMBER], 2008 року випуску, стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 3500 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1867,66 гривень, про розгляд справи у її відсутності, зменшені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, зменшені позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. З 10 серпня 2002 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 10 серпня 2002 року, актовий запис № 60 (а.с.6). У період шлюбу сторонами було придбано майно а саме: квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 28.04.2004 року (а.с.7), та автомобіль марки Skoda Fabia Combi 1.2, державний номер [NUMBER], 2008 року випуску. Крім того, сторонами не заперечувався факт придбання вказаного майна в період шлюбу. При вирішенні спору щодо поділу спільного майна поділу підлягає все майно подружжя, до складу якого включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться в інших осіб; враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Сторони не вказали про наявність іншого майна подружжя, крім спірного. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2\~ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. У постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, зазначено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає доведеним в судовому засіданні той факт, що спірне майно перебуває у спільній власності подружжя, оскільки відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, відповідно до поданої до суду заяви, відповідач позов визнає в повному обсязі, а згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що зменшені позовні вимоги позивачки щодо поділу спільного майна подружжя є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір у розмірі 1867,66 грн., а також були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн., що документально підтверджено квитанцією про сплату судового збору (а.с.1), договором про надання юридичних послуг від 23.01.2017 року (а.с.15), додатком до даного договору про сплату клієнтом гонорару в сумі 3500 грн.(а.с.16) та розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу (а.с.17). Таким чином, понесені позивачкою витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved