Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що 30 вересня 2008 року між ним та ПАТ «Правекс-Банк» було укладено кредитний договір №739-183/08Р, згідно умов якого він отримав кредит на купівлю автомобіля. В забезпечення виконання кредитного зобов`язання було укладено договір застави вищевказаного транспортного засобу №739-183/08Р від 30.09.2008 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Антиповою І.В. 22 квітня 2016 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду у справі №357/1845/16-ц було відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №739-183/08Р з позивача та поручителів. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18.07.2016 року вказане рішення залишено без змін. 30 липня 2018 року позивачу стало відомо, що приватний нотаріус Андрейків І.В. здійснила заміну обтяжувача за договором застави транспортного засобу, а саме змінила первісного обтяжувача ПАТ КБ «Правекс-Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами 492,493, 31.05.2017 року. Позивач зазначає, що станом на день укладення вказаного договору у позивача були відсутні кредитні зобов`язання перед банком, а тому договір купівлі-продажу від 31.05.2017 року було укладено незаконно. При цьому, запис в Єдиному реєстрі обтяжень рухомого майна перешкоджає позивачу в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися рухомим майном. А тому, позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами 492, 493, 31.05.2017 року, який укладено між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»; усунути перешкоди у здійсненні позивачем права розпорядження рухомим майном, шляхом виключення відомостей з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису вчиненого 07.08.2017 року. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 13.06.2019 року було відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 16.08.2019 року від представника відповідача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» надійшли пояснення по справі та 05.12.2019 року додаткові пояснення по справі, в яких він просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлені належно, представник позивача направила заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належно, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідач ПАТ КБ «Правекс-Банк» та третя особа приватний нотаріус Андрейків І.В. в судове засідання не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлені належно, письмових пояснень, заяв чи будь-яких клопотань суду не направили та відповідно до положень ч.3 ст. 130 ЦПК України вважається, що відповідач та третя особа повідомлені належно про розгляд справи. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2016 року у справі №357/1845/16-ц відмовлено ПАТ КБ «Правекс-Банк» у задоволенні позову про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] боргу за кредитним договором. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 липня 2016 року вказане рішення залишено без змін. Наведене підтверджується відповідними рішеннями. Судами було встановлено, що між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] 30 вересня 2008 року був укладений кредитний договір № 739 - 183/08Р, за умовами якого банк надав кредит в іноземній валюті у розмірі 29 888 доларів США 00 центів строком до 30.09. 2015 року. За умовами цього договору, банк зобов`язувався надати позичальнику кредити на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення рівними частинами в сумі 356 доларів США щомісяця до 10 числа наступного місяця (п. 4.4. Кредитного договору), а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк, визначений кредитним договором. Встановлено, що Договором про внесення змін та доповнень від 25.02.2009 р. до кредитного договору № 739-183/08Р від 30.09.2008 року сторони домовились, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 10 числа включно шляхом внесення коштів згідно графіку погашення кредиту, встановленому у Додатку № 2 до цього договору. В подальшому, Договором про внесення змін та доповнень від 07.09.2010 р. до кредитного договору № 739-183/08Р від 30.09.2008 року сторони домовились, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 10 числа включно шляхом внесення коштів згідно графіку погашення кредиту, встановленому у Додатку № 1 до цього Договору. Також встановлено, що в якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] та [PERSON] укладені Договори поруки № 739 - 183/08Р від 30 вересня 2008 року. Слід зазначити, що судами було також встановлено, що поряд із встановленням строку дії договору до 30.09.2015 року, сторони погодили, також, строки виконання позичальником зобов`язань, що виникають на основі Кредитного договору та Договорів про внесення змін та доповнень до цього кредитного договору від 25.02.2009 р. і від 07.09.2010 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як зазначає позивач у позовній заяві, 30 липня 2018 року йому стало відомо, що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна міститься запис щодо зміни обтяжувача. 07 серпня 2017 року Приватний нотаріус Андрейків І.В. здійснила заміну обтяжувача за договором застави транспортного засобу, а саме змінила первісного обтяжувача ПАТ КБ „Правекс-Банк" на ТОВ „Фінансова компанія „Довіра та Гарантія". Підставою таких дій зазначено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, 492,493,31.05.2017 року. Наведене підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухового майна №56458751 від 30.07.2018 року. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1\\ припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору ; 2\\ зміна умов зобов`язання; 3\\ сплата неустойки; 4\\ відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). Апеляційним судом Київської області від 18.07.2016 року встановлено, що в листі банку від 15.03.2012 року повідомлялося про припинення строку користування кредитом та негайного у строк до 01 квітня 2012 року повернення кредиту; у листі ТОВ «Кредит Колекшн Груп» заявлено вимогу про сплату боргу у розмірі 29 473,51 дол. США в термін до 25.04.2012 року. У вимозі зазначено, що ТОВ «Кредит Колекшн Груп» діяло на підставі договору доручення і довіреності від імені банку. Законодавець встановив, що після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою направленою [PERSON] позичальник був зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі негайно й усі наступні щомісячні платежі за графіком після письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості не підлягали виконанню. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 02 грудня 2015 року (N 6-1707цс15 та N 6-249цс15), та Верховний Суд в постанові від 14 лютого 2018 року (справа № 564/2199/15-ц; провадження № 61 - 2404 св18). Після направлення [PERSON] письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості до 01.04.2012 року, кредитний договір припинив свою дію та ПАТ «КБ «Правекс-Банк» втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено такого права не набув і позивач. У разі звернення кредитора до суду із вимогами про дострокове стягнення всієї суми заборгованості, свідчить про закінчення строку дії кредитного договору. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2016 року у справі №357/1845/16-ц відмовлено ПАТ КБ «Правекс-Банк» у задоволенні позову про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] боргу за кредитним договором з підстав пропуску строку позовної давності. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 липня 2016 року вказане рішення залишено без змін. Отже, на момент укладення 31.05.2017 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» договору купівлі-продажу прав вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не набуло права вимоги за кредитним договором до позичальника [PERSON] за договором кредиту № 739-183/08Р від 30.09.2008, адже строк кредитного договору закінчився. Відповідно до п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601,604-609 ЦК України. Так, на вимогу суду, Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрейків І.В. надано копію Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №2 від 31.05.2017 року, який укладено між приватним акціонерним товариством комерційний банк «Правекс Банк» (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (покупець), в якому встановлено, що продавець бажає продати (відступити), а покупець бажає придбати (прийняти), без права регресу, Права вимоги за кредитами за плату та на умовах, визначених у Договорі. У Договорі сторони визначили терміни та їх тлумачення, а саме «Відсутні права вимоги за кредитами» - має значення, надане цьому терміну у пункті 2.1 (с) В пункті 2.1 (с) Договору зазначено, що для уникнення неоднозначного тлумачення, цим прямо погоджується, що відступлення Прав вимоги за кредитами, передбачене в пункті 2.1 (а) вище стосується лише Прав вимоги за кредитами, що існують станом на Дату закриття (включно). Якщо будь-яке з Прав вимоги за кредитами внаслідок будь-якої причини перестали існувати або бути у володінні Продавця ( в тому числі, але не виключно, були погашені в повному обсязі, відчужені третій особі, тощо) до Дати закриття (далі- «Відсутні права вимоги за кредитами»). Сторони цим погоджуються, що такі Відсутні права вимоги за кредитами в силу цього пункту 2.1 (с) вважаються виключеними з переліку Прав вимоги за кредитами, які передаються Покупцю у Дату закриття. Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили встановлено, що відповідач не має перед ПАТ «Правекс Банк» грошового зобов`язання, так як кредитор пропустив строк для реалізації свого права на витребування від відповідача заборгованості, то зміна кредитора, не змінює суті правовідносин за кредитним договором. У даному випадку боржник не звільнений від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання, а звільнений від виконання такого зобов`язання, оскільки кредитор у визначений законом строк не реалізував своє право на стягнення грошових коштів. Отже, станом на 31.05.2017 року Відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не набув право вимоги за кредитним договором №739-183/08Р від 30.09.2008 року, оскільки строк кредитного договору закінчився та у задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості попередньому кредитору відмовлено. Щодо позовної вимоги про виключення відомостей з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису вчиненого 07.08.2017 року приватним нотаріусом Андрейків І.В., суд виходить з наступного. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні позивачем права розпорядження рухомим майном, шляхом виключення відомостей з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису вчиненого 07.08.2017 року, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі положень ст. 141 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідачів на користь держави в розмірі по 1921 грн. 00 коп. з кожного. Враховуючи наведене,

Outcome: approved