overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] в червні 2016 року пред"явила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що шлюб зареєстровано 12 серпня 2007 року, про що зроблено актовий запис № 1356 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юсттції Тернопільської області . Від шлюбу 23 травня 2011 року народився син [PERSON] Через постійні сварки , що виникали у неї із відповідачем , вони не підтримують подружніх і сімейних стосунків стосунків та не ведуть спільного господарства . За таких обставин просить шлюб розірвати, оскільки перебування у шлюбі є неможливим , суперечить її інтересам, що має істотне значення. У судове засідання позивачка [PERSON] подала заяву, у якій зазначила , шо озовні вимоги підтримує та просить задоволити у повному обсязі, заслухавши справу за її відсутності, категорично настоює на розірванні шлюбу, оскільки, не підтримує із відповідачем подружніх стосунків близько 5-ти років, відповідач зразу ж після народження дитини , влаштовував постійні сварки, зловживаючи спиртними напоями, їх сім"я розпалася. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, не повідомивши причин неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів . Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Сторони вступили у зареєстрований 12 серпня 2007 року, про що зроблено актовий запис № 1356 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юсттції Тернопільської області. Від шлюбу сторін 23 травня 2011 року народився син [PERSON], про що зроблено актовий запис №1217 від 01 червня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юсттції Тернопільської області. Упродовж тривалого періоду часу , близько 5-ти останніх років сторони не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства . Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних обставин суд вважає що сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивачки , що мають істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] в червні 2016 року пред"явила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що шлюб зареєстровано 14 лютого 2015 року, про що зроблено актовий запис № 152 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області . Причина розірвання шлюбу у тому , що вони із відповідачем люди різних характерів , в них різні погляди на життя , між ними втрачені почуття поваги та любові, упродовж року вони разом не проживають, не ведуть спільного господарства. За таких обставин просить шлюб розірвати, проти примирення заперечує, оскільки перебування у шлюбі є неможливим , суперечить її інтересам, що має істотне значення. У судове засідання позивачка [PERSON] подала заяву, у якій зазначила , що позовні вимоги підтримує та просить задоволити у повному обсязі, з мотивів викладених у позовній заяві, заслухавши справу за її відсутності .Також, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не зявився, не повідомивши причин неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів . Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Сторони вступили у зареєстрований 14 лютого 2015 року, про що зроблено актовий запис № 152 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області . Внаслідок того,що сторони люди різних характерів , у них різні погляди на життя , між ними втрачені почуття поваги та любові, упродовж року вони разом не проживають, не ведуть спільного господарства. , що свідчить про те, що сім"я сторін розпалася та шлюб має формальний характер . Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому позивачкою зазначено , що перебування у шлюбі суперечить її охоронюваним інтересам , що мають істотне значення . Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних обставин суд вважає що сімя сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивачки , що мають істотне значення, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] , діючи у своїх інтересах, а також інтересах неповнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] , звернулася до суду з позовом до Михайлівської сільської ради, в якому вимагає визнати право власності на 1/10 частину квартири [ADDRESS] , встановивши, що до складу цієї частини входять коридор № 21 , кімната № 22 , кухня № 23 та санвузол № 24 . Свої вимоги мотивує тим, що при реєстрації права власності не були зазначені приміщення, які були виділені у власність. У підготовчому засіданні представник позивачки адвокат Семенченко Н.В. підтримала позов, просить його задовольнити. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, але надав заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, наявні підстави для задоволення позову у зв`язку із визнанням його відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206, ч.6 ст.263 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.09.2016 року вони з відповідачем уклали шлюб, зареєструвавши його в виконавчому комітеті Йосипівської сільської ради Козятинського району Вінницької області за актовим записом № 2, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Від цього шлюбу дітей у них немає. Протягом року вони припинили спільне проживання, причиною розлучення стало те, що вони мають різні погляди на сімейне та шлюбне життя, вони різні за характером люди. Між ними відсутнє взаєморозуміння, повага, сім"я розпалася, шлюб носить формальний характер і збереження його неможливе. На пропозицію розірвати шлюб через органи РАЦС відповідач відмовляється, а тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала, просила розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з"явився, з поясненнями чи запереченнями (Відзивом на позов) щодо позовних вимог до суду не звертався, тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про проведення заочного розгляду справи та задоволення позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 09.09.2016 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Йосипівської сільської ради Козятинського району Вінницької області за актовим записом № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від спільного проживання сторони по справі дітей не мають. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд бере до уваги той факт, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведеться, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, а подальше спільне життя подружжя неможливе. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] є власником житлового будинку № 20 в селі Ісаєве, вулиця Леніна ( після перейменування [PERSON] ), Миколаївського району, Одеської області. Той факт, що будинок є її власністю підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З кінця 1980 х років в її будинку зареєстрував своє проживання відповідач [PERSON], про що свідчить довідка з Ісаївської сільської ради. З [PERSON] позивачка перебуває в зареєстрованому шлюбі. Чотири роки тому назад шлюбні стосунки сторін фактично припинилися, вони спільно господарство не ведуть, у відповідача інша сім'я. А тому на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України він вважається таким, що втратив право на користування житлом, яке належить позивачці на праві власності. В зв'язку з тим, що відповідач в житловому будинку не проживає вже чотири роки, а лише зареєстрований, то це відображається на отриманні позивачкою субсидії, оплати комунальних послуг. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу в її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком № 20 по вулиці Леніна ( після перейменування [PERSON] ) в с. Ісаєве, Миколаївського району, Одеської області, оскільки відповідач у вищевказаному будинку не проживає чотири роки, а лише зареєстрований, що підтверджується матеріалами справи копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 4 ), довідкою виданою виконавчим комітетом Ісаївської сільської ради від 04.07.2016 року, проте, що житловий будинок № 20 за адресою с. Ісаєве по вулиці Леніна, Миколаївського району, Одеської області належить [PERSON] ( а.с. 5 ), довідкою виданою виконавчим комітетом Ісаївської сільської ради від 04.07.2016 року, проте, що [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою, але не проживає ( а.с. 6 ), копією паспорта [PERSON] ( а.с. 7 - 9 ), та обставина, що відповідач зареєстрований в житловому будинку позивачки заважає їй отримати субсидію та виконувати свої права, як власника будинку, потрібно вказувати його як особу яка зареєстрована в будинку, добровільно відповідач виписатись з будинку позивачки бажання не має. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувсь до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свій позов тим, що 23 грудня 2008 року в Крюківському Відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, вони зареєстрували з відповідачем шлюб, актова запис № 607. Від шлюбу дітей не мають. Сімейне життя з відповідачем не склалося по причині різних характерів та поглядів на життя. Спільне господарство не ведуть подружніх стосунків не підтримують. Вважає, що їх шлюб носить лише формальний характер і збереження його є недоцільним, тому прохає суд задовольнити позов, розірвати між ними шлюб. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася згідно заяви прохала справу слухати у її відсутність на розірванні шлюбу наполягає. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з"явився. Головуючий ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони 23 грудня 2008 року в Крюківському Відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області зареєстрували шлюб, актова запис № 607. Від шлюбу дітей не мають. Між сторонами припинені сімейні стосунки через різні характери та погляди на життя, шлюбні відносини сторони не підтримують, не ведуть спільне господарство. Після розірвання шлюбу відповідачка бажає відновити дошлюбне прізвище [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу. В підтвердження позовних вимог суду зазначила, що з 18 липня 2004 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Шлюб реєстрували в відділі реєстрації актів цивільного стану Дунаєвецького районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис № 72. Від спільного проживання є троє дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. В період спільного проживання з відповідачем жили погано, він зловживав спиртними напоями, відмовлявся лікуватися від алкогольної залежності, часто виникали сварки, в сім"ї не було поступок і взаєморозуміння, відповідач не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, не дбала про збереження сім"ї. Все це призвело до того, що сторони в вересні 2014 року припинили сімейно-шлюбні відносини, сімя розпалась остаточно. А тому, просить суд шлюб розірвати. Позивачка до судового засідання подала заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутноті, позов задовольнити. Відповідач, також подав заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі ст.ст. 110,112 СК України, а розгляд справи проводиться в порядку ст.197 ЦПК України. Судом встановлено, що 18 липня 2004 року сторони зареєстрували шлюб в відділі реєстрації актів цивільного стану Дунаєвецького районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис № 72, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія 1-БВ №084229. Від спільного проживання є троє дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серія 1-БВ №006115, серія 1-БВ №022565, серія 1-БВ №097428. Сторони з вересня 2014 року припинили спільне проживання та шлюбні стосунки, миритися не бажають, на розірванні шлюбу наполягають, вважаючи, що сімя розпалась остаточно, що підтвердили в поданих заявах. Подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст. 56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше зберігання шлюбу, дійсно суперечить інтересам сторін, що має істотне значення і вимоги позову є обґрунтовані, а тому задовольняє позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому вимагає визнати за собою в порядку спадкування після померлої матері [PERSON] право власності на житловий будинок із земельною ділянкою під ним в с.Новогупалівка Вільнянського району Запорізької області, земельну ділянку сільськогосподарського призначення на території Новогупалівської сільської ради, та грошовий вклад в Ощадному банку України. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, [INFO] померла її матір [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якого увійшли: житловий будинок [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,51 га, розташована під зазначеним житловим будинком; земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 6,2647 га, розташована на території Новогупалівської сільської ради; грошовий вклад в Ощадному банку України. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем померлої згідно її заповіту, та постійно проживав зі спадкодавцем на момент її смерті (без реєстрації); у зв`язку із неможливістю оформити право власності у нотаріальному порядку позивачка звернулася до суду із зазначеними вимогами. У підготовчому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, але надала заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, вказані у заповіті. згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Таким чином, заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувся до суду з позовом до Вільнянської міської Ради, в якому просить визнати за собою в порядку спадкування після померлих баби [PERSON], діда [PERSON] та батька [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, вказаним особам у рівних частках належала квартира [ADDRESS]; вона як донька померлого [PERSON], який помер останнім зі співвласників 16.09.2017 року, є єдиним спадкоємцем відносно цієї квартири. У судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON] підтримав позов, просить його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але надав заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.1261 ЦК України, діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом. Відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Таким чином, визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до положень ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв'язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувся до суду з позовом до Павлівської сільської Ради, в якому вимагає визнати за собою право власності на об'єкти нерухомого майна - дві прибудови та сарай, збудовані на території садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримав заявлені вимоги, просить їх задовольнити. Представники відповідача у судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви, просить розглядати справу за своєї відсутності, проти позову не заперечує. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю Так, згідно договору купівлі-продажу від 19.11.1993 року, позивачка [PERSON] придбала у власність житловий будинок [ADDRESS]. Крім того, позивачці на праві приватної власності належить земельна ділянка під зазначеним житловим будинком, площею 0,15 га, цільове призначення - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В період з 1993 по 2000 рр. позивачка побудувала на території садиби прибудову літ.а1, прибудову літ.а2, та сарай літ.З. .Відповідно до абз.4 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Відповідно до ст.186 ЦК України, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Враховуючи наведене, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод і інтересів інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved