Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. У своїй заяві зазначив, що, з 14 травня 2005 року по 18.06.2015 року він перебував у шлюбі з відповідачем, [PERSON]. Від даного шлюбу сторони мають одну дитину- дочку [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що у період шлюбу вони з відповідачем [PERSON], тобто 18 червня 2008 року на спільні кошти подружжя було придбано квартиру [ADDRESS]. Крім того, як вказує позивач, 27 липня 2006 року між [PERSON] («Відчужувач») та відповідачем [PERSON] («Набувач») за взаємною згодою подружжя та в інтересах сім»ї, було укладено договір довічного утримання. За даним договором відчужувач [PERSON] передала у власність відповідачу [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Позивач зазначає, що заборона відчуження вказаної квартири знята у зв»язку зі смертю [INFO] року [PERSON]. Враховуючи вищевикладене та те, що в них з відповідачем виник спір стосовно даного майна, позивач прохав: 1) визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] об»єкти житлової нерухомості: квартиру № [ADDRESS] 3 (три), що знаходиться в [ADDRESS] 2) визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на: 1/2 частку квартири № [ADDRESS] та 1/2 частку квартири [ADDRESS] В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Шелудякова І.Ю. позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України про час і місце розгляду справи, а тому на підставі ст. 224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від представника позивача не надходило. Дослідивши матеріали справи, належно оцінивши надані по справі докази та врахувавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права або інтересу і суд може захистити порушене право способом передбаченим договором або законом. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засданні встановлено, що 14 травня 2005 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що доводиться копією свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER]. Від даного шлюбу у сторін є одна малолітня дитина- дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження Серія [NUMBER]. 18.06.2015 року вищевказний шлюб було розірвано Хорольським районним судом Полтавської області (справа №548/820/15-ц), що підтверджується копією рішення від 18.06.2015 року. Як вказує позивач на даний час між ним та відповідачем [PERSON] виник спір стосовно володіння, користування та розпорядження спільним майном подружжя, тому він і вимушений звернутися до суду з даним позовом. У період шлюбу сторін, 18 червня 2008 року на спільні кошти подружжя було придбано квартиру [ADDRESS] загальною площею 16,9 кв.м., житловою площею 11,1 кв.м., що доводиться: 1) копією договору купівлі- продажу від 18.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Рибкою К.О. та зареєстрованого в реєстрі за номером 1941, Серія [NUMBER]; 2) копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.06.2008 року , реєстраційний номер : 23651650, Серія [NUMBER]. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Крім того, в судовому засданні встановлено, що 27 липня 2006 року між [PERSON] (« Відчужувач») та відповідачем [PERSON] («Набувач») за взаємною згодою подружжя та в інтересах сім»ї, було укладено договір довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом Хорольської держнотконтори Вовк А.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1468, що доводиться копією вказаного договору та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER], виданого 31.01.2007 року Комунальним підприємством «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації». Згідно з п. 1 вказаного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка складається в цілому з однокімнатної квартири жилою площею 13, 2 кв.м., загальною площею 27, 1 кв.м., та належить відчужувачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом приватизації при Хорольській міській раді 19 липня 2006 року, зареєстрованого у КП «Лубенське МБТІ» 19 липня 2006 року у реєстрову книгу № 19 за реєстровим № 3416. У п.п. 4 та 5 цього договору вказується, що [PERSON] зобов»язується довічно повністю утримувати [PERSON], забезпечувати її харчуванням, одягом, необхідною допомогою, а розмір матеріального забезпечення визначено сторонами в сумі 50 ( п»ятдесят) гривень щомісячно. З повідомлення Комунального підприємства «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 567 від 02.08.2006 року слідує, що при інвентаризації була допущена помилка в нумерації квартир, тому слід вважати квартиру [ADDRESS]. Заборона відчуження вказаної квартири знята у зв»язку зі смертю [INFO] року [PERSON] (актовий запис про смерть №200 від 07.11.2007 року), що слідує із запису державного нотаріуса Хорольської держнотконтори Вовк А.М. у вказаному договорі довічного утримання. Після укладення вказаного договору пожиттєвого утримання і до дня смерті відчужувача майна [PERSON] позивач разом із дружиною [PERSON] забезпечували її харчуванням, одягом, необхідною медичною та матеріальною допомогою за взаємною згодою та за рахунок спільних коштів подружжя. Згідно зі статтею 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язуєтьс забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. У статті 746 ЦК України визначено, що сторонами договору довічного утримання є відчужувач та набувач. У статті 749 ЦК України закріплено обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду). Так, зокрема, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша статті 749 ЦК України). У відповідності до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, вищевказані квартири є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а частки сторін у ньому є рівними, тобто по ? частці у кожного. Вказані положення повністю відповідають правовій позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 13 квітня 2016 року по справі №6-2891цс15. де зазначається, що визначаючи правовий режим майна за договором довічного утримання (догляду), укладеного під час перебування набувача за цим договором у шлюбі, суди мають установити, чи був даний договір укладено саме в інтересах сім'ї; чи інший з подружжя, не визначений у договорі довічного утримання (догляду) як набувач, виконував обов'язки за таким договором солідарно з набувачем. Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, оскільки підтверджені належними, допустимими і достовірними доказами на які посилається позивач та які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, отже позов [PERSON] до [PERSON] про визнання об"єктів житлової нерухомості спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 їх частку слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved