Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ТзОВ «Український промисловий банк» та відповідачкою [PERSON] 24.01.2008 року був укладений кредитний договір №26-014/ФК-08 відповідно до якого банк надав позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію та в її межах надав кредитні кошти у розмірі 202 000 грн. з розрахунку 14,6% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 24.01.2008 року по 20.01.2011 року. Порядок і строки погашення кредиту сторони визначили самим договором. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «ДельтаБанк» та Національним банком України» було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку на підставі якого позивач набув право вимоги за кредитним договором №26-014/ФК-08. Внаслідок порушення взятих на себе зобов'язань за кредитним договором у відповідачки станом на 10.10.2014 року виникла заборгованість, загальна сума якої становить 380 326,32 грн. Також зобов'язання за вказаним кредитним договором забезпечено договором іпотеки № 26-014/Zфкі, укладеним 24.01.2008 року з [PERSON] про передачу в іпотеку земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер 2620488601:01:003:0027, призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в с.Старі Богородчани, урочище Овіз, Богородчанського району Івано-Франківської області та належить іпотекодавцеві на підставі Державного акту на право власності. Враховуючи те, що відповідачка в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором не погасила, просить позов задовольнити та звернути стягнення на предмет іпотеки, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. В судове засідання представник позивача не з'явилася, подала клопотання у якому просила проводити розгляд справи у її відсутності. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. В зв'язку з цим ухвалено проводити розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 24.01.2008 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір №26-014/ФК-08 відповідно до якого відповідачці надано відкличну відновлювальну кредитну лінію та в її межах кредитні кошти у розмірі 202 000 грн. з розрахунку 14,6% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 24.01.2008 року по 20.01.2011 року. Порядок і строки погашення кредиту сторони визначили самим договором. Внаслідок порушення взятих на себе зобов'язань за кредитним договором у відповідачки станом на 10.10.2014 року виникла заборгованість, загальна сума якої становить 380 326,32 грн, з них: 202 000 грн. - тіло кредиту, 178 326,32 грн. - відсотки. Для забезпечення виконання зобов'язань за згаданим кредитним договором між ТзОВ «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON] 24.01.2008 року було укладено іпотечний договір № 26-014/Zфкі, згідно якого відповідач надав в іпотеку земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер 2620488601:01:003:0027, призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в с.Старі Богородчани, урочище Овіз, Богородчанського району Івано-Франківської області та належить іпотекодавцеві на підставі Державного акту на право власності. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «ДельтаБанк» та Національним банком України» було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку на підставі якого позивач набув право вимоги за кредитним договором №26-014/ФК-08. Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати норми Цивільного кодексу України про кредитний договір. Згідно з вимогами ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Зокрема, ст.1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Також, виходячи з вимог статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки відповідно до статті 611 ЦК України, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Крім того, згідно з вимогами ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави за рахунок якого заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. П.9 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» передбачено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві Згідно з положеннями ч.ч.2 і 5 ст.590 ЦК України іпотекодержатель - позивач, набув право звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки зобов'язання не було виконане у встановлений строк та іншого не встановлено договором іпотеки або законом. Із матеріалів справи вбачається, що банк не реалізував спосіб позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та звернувся до суду з метою звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі положень ст.39 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Ст.512 ЦК України передбачає, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У ст.514 ЦК України зазначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором. Оскільки відповідно до Договіру про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010 року позивач набув право вимоги за кредитним договором №26-014/ФК-08, у нього виникло право ставити вимоги про повернення боргу до відповідачів. Зважаючи на вказані вище норми закону, беручи до уваги умови кредитного договору, іпотечного договору, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідачів. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 512,514, 526, 527, 530, 589, 590, 611, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.33, 38, 39 Закону України "Про іпотеку",

Outcome: approved