Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 27.02.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 259. У шлюбі народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося, тому рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21.06.2017 року Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Крім того, даним рішенням було встановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень, щомісячно, починаючи з 28.12.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання зазначеного рішення Корольовським районним судом м. Житомира було видано Виконавчий лист від 29.08.2017 р., який був пред`явлений позивачем для виконання до Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомира. Проте, відповідач жодного разу не сплатив призначені судом аліменти, що підтверджується Довідкою-розрахунком та Довідкою про неотримання аліментів, виданих Богунським відділом державної виконавчої служби міста Житомира (довідки додаю). Тобто, відповідач ухиляється від утримання своєї дочки. З того часу, як відповідач проживає окремо, він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, взагалі не цікавиться життям дитини, не проявляє бажання спілкуватися чи бачитися з дочкою, не сприяє її освіті, вихованню та розвитку. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. В судовому засіданні позивач просить позбавити батьківських прав відповідача. Представник позивача просить задовольнити позовну заяву. Представник третьої особи надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, з позовними вимогами погоджується. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 02.07.2014 року. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 27.02.2014 року . Відповідно до рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21.06.2017 року, що набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Згідно Рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 04.09.2019 року № 973 про затвердження висновку щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Суд приходить до висновку про ухилення від виконання відповідачем батьківських обов`язків, що є підставою відповідно до ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав. Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 5 ст. 19 Сімейного Кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Враховуючи, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки відносно малолітньої, не надає матеріальної допомоги на її утримання, а також зважаючи на висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки і піклування, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 768 грн. 40 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved