Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому позовні вимоги, з врахуванням заяви (вх. № 19254 від 08.06.2015 року) про визнання квартири [ADDRESS] обєктом спільної сумісної власності подружжя, [PERSON] та [PERSON]; проведення поділу майна подружжя, а саме: вищевказаної квартири між сторонами в рівних частках по ? частці кожному; визнання права власності [PERSON] на ? частку спірної квартири в порядку поділу майна подружжя, припинивши за відповідачем право власності на ? частку квартири (а.с. 53-54). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони з 06.08.1994 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду розірвано. Під час шлюбу, [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Дана квартира, відповідно до положень діючого законодавства України є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Домовленість про добровільний поділ майна між сторонами відсутня, в звязку з чим позивач вирішила звернутися до суду з відповідним позовом. Адвокат позивача в судовому засіданні 14.04.2015 року та 05.05.2015 року позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судове засідання 18.08.2015 року адвокат позивача не зявилась, подала до суду заяву (вх. № 27661 від 18.08.2015 року) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні (а.с. 69). Відповідач в судове засідання 14.04.2015 року не зявився, судова повітка у даній справі повернута на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 32). В судовому засіданні 05.05.2015 року [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі. В судове засідання, призначене на 08.06.2015 року та 18.08.2015 року відповідач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (розписка про наступний розгляд справи (а.с. 43, 64). Подав до суду заяву (вх. № 27659 від 18.08.2015 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення (а.с. 68). Розглянувши матеріали справи, заслухавши адвоката позивача та відповідача, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 06.08.1994 року по 25.05.2015 року, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу, серії І-ОЛ № 260300 від 06.08.1994 року, виданим Кіровським районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Кіровограда (а.с. 7) та рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.04.2015 року, яке набрало законної сили 25.05.2015 року (а.с. 49). Власником квартири, яка придбана під час перебування у шлюбі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26.05.1999 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 899 (а.с. 10). Вищевказане підтверджується також архівною довідкою № 162 від 26.01.2015 року, виданою Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 11) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 37386754 від 12.05.2015 року, наданою Реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 61-а). Тобто зазначений об'єкт нерухомого майна придбаний сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями частин 1, 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином судом встановлено, що квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена в постанові № 11 від 21.12.2007 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Відповідно до звіту про оцінку від 28.01.2015 року, проведеної Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації», ринкова вартість квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] станом на 28.01.2015 року становить 394350,00 грн. (а.с. 14-24). За частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3 статті 372 Цивільного кодекс України визначено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи викладене, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] підлягає поділу за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України, а позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, за частиною 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом зясовано, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, а саме: стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved