Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати зареєстрований з відповідачем 09.06.2000 р. шлюб, в якому вони мають малолітню дитину, а також стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим,09.06.2000 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у них не склалося, шлюбні відносини між ними фактично припинилися з 2013 року через постійні конфлікти та різні погляди на життя, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим. З вересня 2016 року сторони не проживають разом. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. На даний час відповідач не проживає з сім'єю, не надає матеріальну допомогу позивачці на утримання дітей, у зв'язку з чим вона звернулася з даним позовом. До початку судового засідання позивачем подана заява, в якій просила розглянути справу за її відсутності, зазначивши, що наполягає на розірванні шлюбу, заперечує проти примирення, вказала на відсутність спорів про місце проживання дитини та щодо майна подружжя, та уточнила вимоги в частині розміру аліментів, які просила стягнути на її користь аліменти в розмірі 1\\4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дитини. Відповідачем до початку судового засідання подана письмова заява, в якій він просив вищевказану справу розглянути за його відсутності, з уточненими позовними вимогами позивача щодо розміру аліментів згодний у повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитинив розмірі 1\\4 частини всіх своїх доходів. Підтвердив причини та період припинення шлюбних відносин, відсутність на час розгляду справи спорів про майно подружжя та місце проживання дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" звернуто увагу судів на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Судом установлено, що 09 червня 2000 року між сторонами по справі було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 207, про що свідчить свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 09.06.2000 р. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з вересня 2106 р. через з відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові один до одного. На час розгляду справи дитина мешкає з позивачкою, проти чого не заперечує відповідач. Спору про розподіл майна подружжя між сторонами на момент розгляду справи немає. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені вже певний час, подружжя мешкає окремо один від одного, сторони категорично заперечують проти надання зазначеного строку. Відповідно до 51 ч.1 Конституції України, ст.24 ч.1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ст.24 ч.1 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Визнання відповідачем позову в цій частині не суперечить діючому законодавству, правам та інтересам відповідача та інших осіб. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Розглядаючи вимоги щодо стягнення аліментів на дитину, суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню, виходячи з такого. Статтею 51 ч.2 Конституції України, статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.182 ч.2 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON], [INFO], офіційно працює на посаді охоронця у гаражному кооперативі «Барвінок», розмір його заробітної плати за січень 2017 р., згідно наданої довідки підприємства від 15.02.2017 р. за вих.№б/н, становить 3 200,0 грн., інших утриманців не має, здоровий за станом здоров'я. При розгляді справи були враховані інші обставини, що досліджені в судовому засіданні, і суд приходить до висновку, що аліменти повинні бути стягнуті в розмірі 1\\4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно. Суд вважає, що саме вказаний розмір аліментів є доцільним до стягнення, що відповідає інтересам сторін по справі та чинному законодавству. У відповідності зі ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 26 грудня2016 р. Визнання відповідачем позову в цій частині також не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та заснованим на законі, позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. В зв'язку з чим підлягають повному задоволенню. Згідно ст.115 ч.2 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в м. Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому запису про шлюб від 09.06.2000 р. № 207, складеному відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 551,2 грн., сплачений позивачем по вимогах за розірвання шлюбу. Крім того з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 551,2 грн., оскільки по вимогах про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного, ст.51 Конституції України, ст.ст.24, 105 ч.3, 112, 115, 180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved