Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.05.2002 року, їй, а також [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних долях (по 1/3 частині кожному) належала квартира [ADDRESS]. 22.06.2011 року Дорошева (вона ж до реєстрації шлюбу Малиш) [PERSON] подарувала позивачці свою 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Таким чином, наразі, власниками вищезазначеної квартири є позивачка (2/3 частини кватири) та [PERSON] (1/3 частина квартири). Квартира не є кооперативною, тому позивачка не має можливості отримати акт обстеження житлового приміщення, щоб підтвердити факт не проживання відповідача більше одного року. ОСББ в будинку також відсутнє. В квартирі зареєстровані: позивачка [PERSON], її мати - [PERSON] та її племінник - [PERSON]. Факт реєстрації підтверджується копіями паспортів. У 2008 році відповідач у справі [PERSON], зібрав свої речі і виїхав на інше постійне місце проживання. З цього часу він не проживав за місцем реєстрації, добровільно змінив своє місце проживання. Відповідач [PERSON] у належній позивачці квартирі не проживає з 2008 року, тобто вже майже 10 років. Оскільки квартира є приватною власністю, відповідач створює перешкоду в її користуванні, тому що залишається поставленою на реєстраційний облік за даною адресою. Окрім того позивачці нараховують оплату комунальних платежів на відповідача, що ставить її у скрутне матеріальне становище, що з урахуванням підвищення цін на комунальні послуги, є суттєвим. Також раніше при призначенні субсидії на оплату комунальних послуг не бралися до уваги відомості про осіб, які, хоч і зареєстровані, проте не проживають за місцем реєстрації. Зараз законодавство змінилося і для призначення субсидії мають значення доходи всіх осіб, які зареєстровані в квартирі. Відомості про доходи племінника позивачці не відомі, проте, за будь-яких обставин, вони жодним чином не відносяться до доходів її родини, а тому не повинні враховуватися при призначенні субсидії. Вирішити дану суперечку з відповідачем позивачка не має можливості, тому що, на скільки їй відомо, він знаходиться за межами міста Запоріжжя. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №46 будинку №6 по вулиці Лахтінська у м. Запоріжжі. Ухвалою від 24.07.2018 року було відкрито провадження по справі і визначена форма розгляду справи: за правилами спрощеного провадження, з повідомленням та викликом сторін. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності самої позивачки, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] надав заяву, у якій він позовні вимоги визнає, просить їх задовольнити просить розгляд справи проводити за його відсутності. Представник третьої особи - Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа - [PERSON], надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до\~ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів,на підставі Свідоцтва № 12242 про право власності на житло від 07 травня 2002 року позивачці [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних долях (по 1/3 частині кожному) належала квартира [ADDRESS]. 22.06.2011 року Дорошева (вона ж до реєстрації шлюбу Малиш) [PERSON] подарувала позивачці свою 1/3 частину квартири [ADDRESS]. \~ \~ \~ \~Таким чином, на теперішній час, власниками вищезазначеної квартири є позивачка [PERSON] (2/3 частини кватири) та [PERSON] (1/3 частина квартири). Відповідно до копій паспортів у квартирі № 46 зареєстровані позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON], що також підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~пункту №\~15\~Постанови\~Пленуму Верховного\~Суду України\~№ 9\~від 01 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод ним права користування і розпорядження свої майном. У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР,\~стаття 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон № 1382-1У є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно статті 7. Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оцінивши\~обставини справи та надані докази в їх сукупності, взаємозвязку і достатності, суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі без поважних причин з 2008 року, тобто понад 1 рік, ніяких перешкод йому в користуванні спірним житлом не чинилось, тривалий час він ним не користується, його майна в квартирі немає, житлово-комунальні послуги не сплачує, однак добровільно з реєстраційного обліку не знявся, чим чинить позивачці перешкоди в користуванні її власністю, оскільки вона вільно не може розпорядитися своїм майном, вимушена нести додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг за зареєстрованого відповідача. Виходячи з вимог ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України, суд\~вважає необхідним захистити порушене право власності позивачки шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, у звязку з чим позов [PERSON] слід задовольнити повністю.

Outcome: approved