Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 24.04.2014 року Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 4, та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 24.04.2014 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з нею. З відповідачем сумісно не проживають. Причиною розірвання шлюбу стало те, що з відповідачем в психологічному плану вони не сумісні, на цій підставі в сімї виникали сварки та скандали, які привели до того, що сумісне життя стало неможливим. Подальше сімейне життя суперечить її інтересам. Спору про майно подружжя не має. Відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання дитини не надає. Вона на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, тому їй важко утримувати дитину самостійно. Відповідач фізично здоровий, працює в м. Ровеньки РФ в лікарні юристом, інших неповнолітніх дітей на його утриманні не має, тому, на її думку, в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що сторони з 24.04.2014 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕД № 220902, виданим повторно 06.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 4. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 372035, виданим 21.08.2014 року Виконавчим комітетом Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області. Неповнолітній син проживає з позивачем, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області 27.07.2015 року за вих. № 1112. Згідно позовної заяви, причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони несумісні в психологічному плані, подружжя проживає окремо. Позивач [PERSON] (до шлюбу Жерліцина) [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити за нею прізвище, отримане після реєстрації шлюбу «Мотунова». Частинами 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України. У чинність ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що подружні відносини між сторонами припинені, згідно позовної заяви, подружжя спільно не проживає, шлюб існує формально, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, суд вважає, що є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. У чинність ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] в графі "батько" зазначений відповідач [PERSON]. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) або у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням вимог позивача, яка просить стягнути аліменти у частці від доходу відповідача, зважаючи, що відповідач не надав доказів, які б спростовували доводи позивача, викладені в позовній заяві, суд,

Outcome: approved