Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому вказала, що вона з 07.02.2014 р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв»язку з відсутністю взаємопорозуміння. Разом вони не проживають, спільне господарство не ведуть. Вважає, що спільне життя в шлюбі і збереження шлюбу неможливо. Просить суд, розірвати шлюб між нею та [PERSON] Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст.224-225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07 лютого 2014 року, про що складено актовий запис за № 73, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області(а.с.4); мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим відділом ЗАГС Адлерського району міста-курорта Сочі управління ЗАГС Краснодарського краю Російської Федерації(а.с.5). Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя . З урахуванням викладеного, суд надав подружжю строк на примирення - два місяці (а.с. 30), за спливом якого позивач [PERSON] не відмовилась від позовних вимог та не відкликала свою заяву про розгляд справи про розірвання шлюбу за її відсутністю. Враховуючи те, що сторони не проживають разом та примирення подружжя протягом призначеного судом строку не відбулося, а також те що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України " Про державну реєстрацію актів цивільного стану" розірвання шлюбу, здійснене судом після набрання чинності цим Законом, не підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану. У таких випадках, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (частина третя статті 115 Сімейного кодексу України). Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що після реєстрації шлюбу позивачці було залишено прізвище «[PERSON]» та в позовній заяві просила залишити їй прізвище «[PERSON]», суд приходить до висновку про залишення [PERSON] шлюбного прізвища. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.24, 56, 112,113 СК України,

Outcome: approved