Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення середньої заробітної плати за несвоєчасний розрахунок при звільненні посилаючись на те, що, він з 25.02.2013 року працював заступником директора з роздрібного бізнесу Черкаської регіональної дирекції ПАТ «Енергобанк». 05.12.2015 року його звільнено з посади у зв'язку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України, згідно наказу № 372-о від 27.04.2015 року. Цим наказом передбачено виплату вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та компенсацію за невикористану частину відпустки - 35 календарних днів. Однак, в порушення ст. 116 КЗпП України в день звільнення йому не було виплачено заробітну плату за відпрацьовані дні за квітень-травень 2015 року, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільнені на загальну суму 23 764,06 гривень. Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 року N 4-рп/2012 дано офіційне тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 117, 237-1 цього Кодексу. Конституційний Суд України визначив, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Відповідно до ч. 3 п. 25 Постанови Пленум Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" непроведения розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Розрахунок із ним проведено відповідачем 29.12.2015 року. Відтак тримісячний строк слід обраховувати саме з дати проведення фактичного розрахунку відповідачем. Кількість днів затримки розрахунку становить з 06.05.2015 року по 29.12.2015 року 238 днів. Згідно розрахункового листка за травень 2015 року його оклад становить 11 000 грн, обчислення середньої заробітної плати провадитиметься наступним чином: 11000 грн. х 12 міс. = 132 000 грн., 132 000 : 365 к/дн = 361,64 грн. за 1 день, 238 днів * 361,64 грн. = 86 070,32 грн. Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить 86 070,32 гривень. Просить стягнути з ПАТ «Енергобанк» на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 86\~070, 32 грн. \~\~ \~В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву, відповідно до якої свій позов підтримує повністю. В судове засідання з»явитись не може. Просить справу розглядати у його відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представники відповідача ПАТ Енергобанк» в судове засідання повторно не з»явилися. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомили. Суд вважає, що оскільки, відповідно до\~ст. 10 ЦПК України\~судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а\~ст. 169 ЦПК України\~дає право суду у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами, в звязку з чим відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України\~постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. \~\~\~\~\~\~ Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~\~\~\~ Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю та виходить з наступного. Судом встановлено, що позивача наказом № 372-о від 27.04.2015 року звільнено з посади директора з роздрібного бізнесу Черкаської регіональної дирекції ПАТ «Енергобанк» з 05 травня 2015 року. Згідно наказу зазначено виплатити позивачу вихідну допомогу відповідно до ст. 44 КЗпП України у розмірі середньомісячного заробітку та компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки за період роботи з 25.02.2013 року по 05.05.2015 року -35 календарних днів ( а.с.5). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. У відповідності до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація зобов»язані виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно посилання в позовній заяві розрахунок з позивачем проведено 29 грудня 2015 року. Відповідач будь-яких доказів на спростування зазначеного не надав. Згідно правової позиції Верховного суду України у справі 6-144ц13 непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно розрахункового листка за травень 2015 року ( а.с. 6) вихідна допомога за травень становить 11000 грн. ( а.с. 6). Виходячи з наданого суду розрахункового листка за травень місяць 2015 року, середньоденний заробіток складає 361,64 грн. за 1 день. Відповідач не надав суду заперечень проти правильності обрахунку здійсненого позивачем, заперечень проти сум заборгованості та заперечень проти задоволення позову. У звязку з порушенням відповідачем строків проведення розрахунку при звільненні, останній має виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого за період з 06.05.2015 року по 29.12.2015 року( 238 днів) х361,64 грн. = 86070,32 грн. Також, з відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 860 грн. 70 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved