Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, у встановленому законом порядку позовні вимоги уточнила і в кінцевому просить ухвалити рішення, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя майно, перелік якого наведено в заяві про внесення змін до позову, здійснити поділ майна подружжя і визнати право власності позивача на квартиру [ADDRESS], а решту майна залишити у власності відповідача. Мотивує тим, що за час шлюбу, зареєстрованого у 1995р., було спільно набуте майно, перелік якого наведено в заяві про внесення змін до позову. Оскільки таке нажите у період шлюбу, то є спільною сумісною власністю, досягти згоди з відповідачем щодо поділу не може, тому просить поділити таке майно між сторонами відповідно до чинного законодавства. Також просить стягнути судові витрати по справі. У підтвердження вимог покликається на копії товарних і касових чеків про придбання вказаного в позові майна, технічних паспортів, копії довідок та інші долучені до справи документи, які просить вважати вичерпними в обґрунтування вимог. В судовому засіданні позивач та її представники [PERSON], [PERSON], по належних довіреностях від 17.11.2014р. та 18.12.2014р. відповідно, вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні вищенаведеним мотивам позову. Просять позов задоволити, вимоги за зустрічним позовом вважають безпідставними. Представник відповідача [PERSON], по належній довіреності від 24.05.2013р., у судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечив частково, мотивуючи тим, що квартира [ADDRESS] належала батьку відповідача [PERSON], який отримав її у 1968 році, однак у зв'язку із випискою основного квартиронаймача [PERSON] у м. Київ, виконавчим комітетом ЛМР у 1992 році було розглянуто заяву [PERSON] про зміну договору найму та дозволено проживати у вказаній квартирі, отже така не являється спільним майном подружжя. Що стосується решти майна, то просить таке поділити між подружжям у відповідності до вимог зустрічного позову, який підтримав. Крім того, просить ухвалити про визнання права власності за [PERSON] на 1/4 об'єктів реконструкції квартири [ADDRESS], оскільки добудова та ремонт вказаної квартири здійснювались за рахунок спільних коштів [PERSON] та [PERSON] В зв'язку з наведеним просить задоволити вимоги за зустрічним позовом та відмовити в задоволенні первісного. Третя особа [PERSON] первісний позов підтримала, просить такий задоволити, проти зустрічного позову заперечила. Представник третьої особи відділу опіки і піклування ЛРА ЛМР - Сальвицький Р.І., по належній довіреності від 11.04.2014р., в судовому засіданні у вирішенні спору просить врахувати інтереси дитини та задоволити первісний позов, у задоволенні зустрічного відмовити. Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені суду документи та постановляючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення частково, зустрічний позов [PERSON] слід відхилити, виходячи з таких мотивів. Встановлено, що з 11.11.1995р. по 19.11.2012р. сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 66, 67 т.1) У відповідності до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про право власності від 22.09.1997р., вбачається що [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. (а.с. 185) З пояснень наданих в судовому засіданні відповідачем, вказана квартира була отримана його батьком [PERSON] у 1968 році, однак у зв'язку із випискою основного квартиронаймача [PERSON] у м. Київ, виконавчим комітетом ЛМР у 1992 році було розглянуто заяву [PERSON] про зміну договору найму та дозволено проживати у вказаній квартирі. У відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Тобто квартира, одержана громадянином під час шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки така не є майном, набутим подружжям під час шлюбу, а отримана громадянином у власність шляхом здійснення свого права на приватизацію (постанова Верховного Суду України від 15 лютого 2012 р. у справі № 6-98цс11). Ст. 70 СК України регламентує, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З долучених до матеріалів справи копій товарних і касових чеків про придбання майна та визнаного сторонами переліку наявного на даний час майна, вбачається що об'єктами спільної сумісної власності подружжя є таке майно, а саме: мобільний телефон «Nokia N 73», ліжко-софа, шафа-купе, електропраска «Phillips», сигналізація, телевізор «Самсунг», телевізор «Тошиба», порохотяг «Самсунг», комод дубовий, м»який куток, мікрохвильова піч «Матсуї», комплект кухонних меблів з м»яким кутком, ортопедичне шкіряне крісло, письмовий стіл, сателітарний комплекс, ДВД програвач «Філіпс», ліжко-софа, ортопедичний матрац, холодильник «Електролюкс», пральна машинка 2001р.в., електрокосарка, стабілізатор напруги. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку про належність вказаного вище спірного майна сторонам, набутого подружжям за час шлюбу. Згідно ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Встановлено, що на ім'я [PERSON] у ВАТ «Кредобанк» було відкрито особовий рахунок (а.с. 16-32 т.2) з 2002 по2010р.р. (а.с. 38-49 т.2), у АТ «ПроКредитБанк» був відкритий картковий рахунок з 01.10.2010р. по 22.10.2012р. (а.с. 147 т.2). В одному із попередніх засідань відповідач пояснив, про те, що кошти з вказаних рахунків були використані ним на сім»ю. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Тобто, позивач не довела тієї обставини, що вказані заощадження використані не в інтересах та для потреб сім'ї. У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Судом враховується, те що на запит суду банком підтверджені грошові вклади відповідача в різні періоди до порушення питання про їх поділ та відсутність таких після пред'явлення позову 12.09.2012р. Також, що стосується автомобіля «Шкода Октавія» придбаного 09.11.2011р., згідно довідки-рахунку (а.с. 109 т.1), який 14.12.2012р. був перереєстрований на нового власника за договором купівлі-продажу, у зв'язку із кредиторською заборгованістю відповідача по поверненню позики. Крім того, заявою від 29.09.2011р. [PERSON] підтвердила факт відсутності з її боку претензій на майно та майнові права [PERSON], набуті ним з 01.01.2011р. та не відповідає за боргові зобов'язання останнього (а.с. 150 т.1), про що не заперечила в судовому засіданні позивач. При вирішенні судом вимоги зустрічного позову про визнання права власності за [PERSON] на 1/4 об'єктів реконструкції квартири [ADDRESS], враховується той факт, що вказана квартира належала на праві власності [PERSON] та її бабці [PERSON], частку якої після смерті бабці [PERSON] успадкувала [PERSON] Згідно свідоцтва про право власності на вказану квартиру від 13.12.1996р., така мала загальну площу 31,90 кв.м (а.с. 143 т.1), та після реконструкції площа вказаної квартири значно збільшилась. Однак, у зв'язку з тим, що вказане майно не було оформлено у встановленому законом порядку і позивачем не набуто право власності на новостворене майно, тому таке не може бути предметом поділу і вимога про визнання права власності на 1/4 об'єктів реконструкції квартири [ADDRESS] задоволенню не підлягає. Крім того, не підлягає до задоволення вимога про поділ майна шляхом присудження грошової компенсації, оскільки відповідною експертною установою не проведено оцінку наявного майна подружжя на даний час, так як існує природній знос речей при їх використанні, а тому закупівельна ціна предметів домашнього вжитку не відповідає існуючій вартості цих предметів після тривалого використання. При цьому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved