Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 27 січня 2000 року він отримав свідоцтво про право власності на житло квартиру, розташовану за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Затишна (Піонерська), 29, кв. 111. Крім нього, співвласниками квартири є його син - [PERSON] та колишня дружина [PERSON], які на час звернення до суду (березень 2017 року) знаходяться за межами країни. У грудні 2016 року [PERSON] тимчасово дозволив відповідачу [PERSON] та його дружині проживати у зазначеній квартирі на умовах усної домовленості про сплату житлово-комунальних послуг за користування майном. З того часу відповідач відмовляється вносити житлово-комунальні внески, перешкоджає вільно користуватися власним майном, чим порушує право власності позивача. Конфліктні ситуації призвели до того, що відповідач фактично відмовляється добровільно залишити приміщення, чим порушують право позивача на вільне користування приватною власністю. Тому, позивач просив суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належним позивачеві на праві приватної власності житлом - квартирою за адресою: м. Нова Каховка, вул. Затишна (Піонерська), 29, кв.111 шляхом зобов'язання звільнити житлове приміщення, а також покласти на відповідача сплачені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснивши, що позивач є власником 1/3 частини спірної квартири та є її відповідальним квартиронаймачем. Укладений з відповідачем договір оренди вказаної квартири не зареєстрований в податкових органах, за оренду не сплачуються податки, тому є фіктивним. Підтвердив факт того, що між позивачем та відповідачем існувала усна домовленість про оренду спірного житла з грудня 2016 року, під час якої позивач передав відповідачеві ключі від квартири, а відповідач зобовязався сплачувати за житлово-комунальні послуги. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснивши, що при укладанні договору оренди позивач присутній не був, оскільки до підписання вказаного договору умови користування обумовлювалися з ним. Після того, як відповідач вїхав в квартиру та став користуватися нею, позивач почав змінювати умови користування. Умови вказаного договору відповідач виконує, орендну плату сплачує, як саме і комунальні послуги за лічильниками. Треті особи у судове засідання не зявилися, надали письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та членам його родини колишній дружині [PERSON] та сину [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Новокаховської міської ради 27.01.2000 року на підставі розпорядження № 118-к/9009 від 27.01.2000 року, на праві спільної сумісної власності належить трикімнатна квартира, розташована за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Піонерська, 29/111. Заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 01.12.2016 року, що набрало законної сили, встановлено між співвласниками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] порядок користування приміщеннями квартири № 111, розташованої за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Піонерська, 29, виділено в користування [PERSON], [PERSON] житлову кімнату №7 житловою площею 17,3 кв.м., з балконом; відповідачу [PERSON] житлову кімнату № 6 житловою площею 11,8 кв.м. Кухню площею 6,7 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню 1,0 кв.м., комірку площею 0,3 кв.м., коридор 7,6 кв.м., та вхід у квартиру залишено в загальному користуванні співвласників [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З п. 1.1. договору оренди жилого приміщення, укладеного 15.01.2017 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вбачається, що орендодавці передають, а орендар приймає в тимчасове платне користування житлову кімнату площею 17,3 кв. м. в квартирі, розташованої за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Затишна (Піонерська), 29/111, для проживання родини орендаря в кількості трьох чоловік. На підставі п. 2.1 вказаного договору, він вступає в силу з 15.01.2017 року та діє до 15.01.2018 року. З пункту 10 договору оренди вбачається, що він може бути достроково розірваний з наступних підстав: використання кімнати не за призначенням, заподіяння шкоди обєкту оренди, інших порушень орендарем положень вказаного договору. Строк повідомлення орендаря про дострокове розірвання договору сім днів до передбачуваної дати розірвання договору. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Особливості правового регулювання найму (оренди) житла визначаються нормами ст. ст. 810, 812 ЦК України. За змістом ст.812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому. Відповідно до ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. Як вбачається із системного аналізу ст. ст. 810, 812, 817, 821 ЦК України, положення зазначених норм матеріального права підлягають застосуванню виключно до правовідносин, що випливають з договору найму (оренди) житла. За змістом ст. 817 ЦК України наймач має право за згодою наймодавця вселити в житло інших осіб для постійного проживання в ньому. Особи, які вселилися у житло відповідно до ч. 1 ст. 817 ЦК України, набувають рівних з іншими особами прав користування житлом, якщо інше не було передбачене при їх вселенні. Таким чином, оскільки під час судового розгляду встановлено, що позивач на момент укладання Договору оренди житлового приміщення надав згоду на вселення відповідача у спірне приміщення, строк дії Договору оренди встановлено до 15.01.2018 року, який на момент подачі позову та судового розгляду є діючим, позивачем не ставиться питання про визнання даного Договору недійсним (неукладеним) з підстав відсутності його згоди на вселення відповідача, факт надання такої згоди не заперечується сторонами та підтверджується зазначеними вище доказами, тому, вимоги позову суд знаходить необґрунтованими, які не підлягають задоволенню. Згідно ст. 79 ч. 3 п. 2 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Представником відповідача на підтвердження витрат на правову допомогу відповідачем надана квитанція № 151/17 від 10.04.2017 р. про прийняття адвокатом [PERSON] коштів на загальну суму 2500 грн. від відповідача [PERSON] за надання правової допомоги за угодою № 312/17 від 10.04.2017 р. Стягнення понесених стороною витрат на правову допомогу здійснюється відповідно до ч.2 ст.84 ЦПК України та постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року "Про граничні розміри компенсаційних витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" (зі змінами та доповненнями), якими передбачено, що граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи (з 01.01.2017 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб). Згідно розяснень, викладених у п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З договору №312/17 від 10.04.2017 р. про надання правової допомоги між адвокатом [PERSON] та [PERSON], акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 01.06.2017 р., розрахунку суми гонорару вбачається, що адвокат приймає на себе обовязки представляти права та законні інтереси клієнта в суді та здійснювати професійну діяльність адвоката згідно з умовами цього договору, з усіма правами представника, які передбачені ЦПК України у звязку із зверненням клієнтів до суду у справі «за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зобовязання звільнити житлове приміщення». Обсяг і вартість наданої правової допомоги за цим Договором визначається у відповідному розрахунку, який є невідємним додатком до цього договору (додаток № 1) і свідчить про виконання сторонами своїх зобовязань. (п.п. 1, 2, 4.2. Договору). Згідно Розрахунку та Акту виконаних робіт витрати становили 3520 грн., що включають у себе: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, ознайомлення з вимогою з обсягом 1 година 30 хвилин; повторна консультація, ознайомлення з позовною заявою, укладення договору 1 година; підготовка до судового розгляду, у тому числі складання процесуальних документів, а саме, заяви про залучення доказів з обсягом 1 години; представництво інтересів клієнта у суді 1-ї інстанції - година, а всього 5 годин 30 хвилин. Як вбачається з журналів судового засідання по цивільній справі, адвокат [PERSON] приймала участь, здійснюючи представництво інтересів клієнта: 11.04.2017 р. з 10-48 год. до 12-10 год., що становить 1 годину 22 хвилини; 01.06.2017 р. з 13-473 год. до 14-20 год., що становить 33 хвилини. Загальний час участі адвоката у судових засіданнях за цей період становить 1 годину 55 хвилин. Участь у судових засіданнях: 640 грн. (1600 грн. прожитковий мінімум для працездатних осіб Х 40% : 100 = 640 грн.) Х 1 (годину)+ 640 Х 55 (хвилин) : 60 = 640 +586,67 грн. = 1226 грн. 67 коп., та інші витрати за проведені адвокатські дії згідно умов Договору та Акту здачі-приймання робіт (послуг): 2 години х 640=1280 грн. Загальна сума обґрунтованих витрат на правову допомогу становить 2506,67 грн. (1226,67 +1280=2506,67), що відповідає сумі сплачених позивачем 2500 грн., які не протрічать умовам Договору в межах сплачених позивачами коштів. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими витратами, зазначеними у Розрахунку та Акті виконаних робіт в частині часу, який витрачений сторонами Договору за дії щодо «попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин, ознайомлення з вимогою» (1 година 30 хвилин); «повторної консультації, ознайомлення з позовною заявою, укладення договору» (1 година); «підготовці до судового розгляду, у тому числі складання процесуальних документів, а саме, заяви про залучення доказів» (1 година), та виходячи з принципу розумності та справедливості вважає за необхідне визначити обґрунтованими витратами на правову допомогу в обсязі 2 годин за проведення зазначених дій. Відповідно до ст. 88 ЦПК України зазначені судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Outcome: approved