Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення її батьківських прав стосовно дитини - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що відповідач є її донькою та матер`ю її онуки [PERSON]. Позивач є опікуном онучки, оскільки її батько, [PERSON], помер [INFO], а її мати - відповідач, з 2012 року відбувала покарання у місцях позбавлення волі та була у липні 2014 року умово-достроково звільнена. З народження [PERSON] проживає з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач після дострокового звільнення залишила свою дитину, жодного разу не відвідала свою доньку, не цікавиться її здоров'ям, розвитком, матеріально та морально дитину не підтримує, не виявляє до неї ніякого інтересу. Відповідач вживає наркотичні засоби, зловживає спиртними напоями, самоусунулась від виконання батьківських обов'язків, що суперечить інтересам дитини, яка фактично позбавлена батьківського піклування, відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками, а тому позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримала за викладеними в ньому обставинами і просила про його задоволення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, причини неявки не відомі, хоча про розгляд справи повідомлялась належним чином в порядку ч. 5 ст.74 ЦПК України. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її доньки [PERSON]. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечувала позивач. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) 29.05.2009 року зареєстрували шлюб (а.с.8). [INFO] [PERSON] у віці 37 років помер. [INFO] народилась [PERSON], батьками якої в свідоцтві про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 01.10.2009 року, а/з №2890, зазначено в графі батько - [PERSON] та в графі мати - [PERSON], відповідач по справі. Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації за №647 від 21.11.2012 року надано малолітній [PERSON] статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Також зазначено, що мати дитини відбуває покарання у місцях позбавлення волі, що підтверджується вироком Деснянського районного суду міста Києва від 10.10.2012 року, справа №1-799/12. Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації за №753 від 28.12.2012 року малолітній [PERSON] призначено опікуна її бабусю - [PERSON], [INFO], позивача по справі. Відповідно до довідки КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва №375 від 03.12.2014 року дитина зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та проживає за вказаною адресою разом з бабусею [PERSON] Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, наданого Відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києвістаном на 01.10.2014 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 14 457,32 грн. (а.с.14). Відповідно до довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №301 Деснянського району міста Києва від 03.12.2014 року за №136, яка видана на ім'я позивача, її малолітня онука [PERSON] дійсно відвідує дошкільний заклад з 09.04.2012 року і по теперішній час. За даними із витягу з кримінального провадження відносно [PERSON], остання була звільнена з місць позбавлення волі Уманським міським судом Черкаської області від 04.06.2014 року, її місце знаходження не відомо. Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації враховуючи інтереси дитини надала висновок від 27.10.2014 року №102/03/31-7658 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої дочки - [PERSON], [INFO], на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини. Також у висновку зазначено, що [PERSON] повернулась 12.06.2014 року з місць позбавлення волі, проте не виявила бажання повернути дитину собі на виховання та утримання, самоусунулась та свідомо ухиляється від обов'язку по вихованню та навчанню дочки, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров'ям, не утримує матеріально. Стаття 150 СК України визначає обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, відповідно до положень якої батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо виховання дітей батьки можуть бути притягненні до відповідальності, в тому числі до позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 №3 встановлено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зазначено, що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. У принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому знаходиться відповідальність за освіту і навчання дитини; ця відповідальність знаходиться насамперед на її батьках ( принцип 7). З огляду на зазначене та на з'ясовані обставини в судовому засіданні, суд, вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків та нехтує ними, а саме не піклується про дітину, не бере участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні, не виявляє батьківської турботи та уваги, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з донькою, тому є підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved