Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,195 га, кадастровий номер 3221485501:01:003:0154, що знаходиться в с. Мархалівка, вул.. Грецького Руслана, 29, Васильківського району Київської області; визнати за нею [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку загальною площею 82,4 кв.м., житловою площею 56,7 кв.м., який знаходиться в с. Мархалівка, вул.. Грецького Руслана, 29, Васильківського району Київської області. Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до Свідоцтва про шлюб серії І-БК № 117159, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві, 19.02.1993 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі їм було виділено та оформлено у власність спірну земельну ділянку, а якій подружжя побудувало житловий будинок, зазначене майно було оформлено на чоловіка [PERSON] Оскільки стосунки між подружжям погіршилися та виникають суперечки стосовно вказаного майна, вона вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, просить позов задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явився, подав заяву про слухання справи за його відсутності. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не зявились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод\~ чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.348 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, вказаною нормою права та нормами статті 60 Сімейного Кодексу України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або рішенням суду (ст. 70 Сімейного кодексу України, ст. 372 Цивільного кодексу України). Відповідно до п.п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Пунктом 24 визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сім»ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Судом достовірно встановлено, що відповідно до Свідоцтва про шлюб серії І-БК № 117159, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві, 19.02.1993 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб (а.с. 5). Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 052287-24882, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,195 га, кадастровий номер 3221485501:01:003:0154, що знаходиться в с. Мархалівка, вул.. Комсомольська ([PERSON]), 29, Васильківського району Київської області (а.с. 9). [PERSON] належить житловий будинок загальною площею 82,4 кв.м., житловою площею 56,7 кв.м., який знаходиться в с. Мархалівка, вул.. Грецького Руслана, 29, Васильківського району Київської області, про що свідчить Технічний паспорт на будинок (а.с. 25). Згідно Довідки Мархалівської сільської ради Васильківського району Київської області від 04.07.2018 року №155/02-12, [PERSON] поновлював втрачені документи на будинок. В по господарській книзі за ним рахується будинок за адресою с. Мархалівка по вул.. Комсомольська (нині [PERSON]), 29 побудований до 1992 року. З 1995 року по теперішній час інший житловий будинок в с. Мархалівка по вул.. Грецького Руслана, 29 не рахується і в експлуатацію не приймавсь (а.с. 49). Приймаючи до уваги, що в матеріалах справи є докази правомірного набуття відповідачем права на вищевказане нерухоме майно, яке набуте перебуваючи з позивачкою в шлюбі, що знайшло своє підтвердження, а тому, таке визнання може бути прийнято судом та суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved