Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернувсь в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та судових витрат, мотивуючи тим, що 23.10.2013 року відповідач позичив у нього грошові кошти в розмірі 8 000,00 грн., що підтверджується доданою до заяви розпискою позичальника. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався повернути кошти до 31.10.2013 року. У встановлений в договорі строк грошові кошти позивачу повернені не були, тому він просить суд стягнути їх з відповідача. Крім того позивач просить стягнути з відповідача 1 052,05 грн. процентів від суми позики у розмірі облікової ставки НБУ та 3% річних від суми заборгованості за користування грошовими коштами в сумі 193,32 грн. Позивач в судове засідання не з"явився, попередньо подав до суду клопотання, відповідно до якого просив розгляд справи провадити без його участі, просив позов задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.36-38, 40-42). З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики (розписки), внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 23.10.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за яким позикодавець (позивач) надав, а позичальник (відповідач) отримав грошові кошти в розмірі 8 000,00 грн. Умовами договору встановлений кінцевий термін повернення позики до 31.10.2013 року. Факт передачі вказаних в договорі грошових коштів підтверджується розпискою позичальника від 23.10.2013 року (а.с.24). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - договору позики від 23.10.2013 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, по даний час відповідач не виконав обов'язку по поверненню коштів, на день розгляду справи в суді неповернутою залишилась вся сума позики в розмірі 8 000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором невстановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивачем станом на 20.08.2014 року проведено розрахунок суми процентів від суми позики за період з 31.10.2013 року по 20.08.2014 року, яка становить 1 052,05 грн. Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.2 боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку позивач просить стягнути з відповідача тільки три проценти річних від простроченої суми, що згідно його розрахунку становить 193,32 грн. Таким чином, за відповідачем наявна заборгованість за договором позики в розмірі 9 245,37 грн., з яких: основна заборгованість - 8 000 грн., відсотки на рівні облікової ставки НБУ - 1 052,05 грн., три проценти річних - 193,32 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики відповідачем суду не представлено. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обгрунтованими та підлягають до задоволення. За змістом до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 612, 625, 1046, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 79 ч. 1, 3; 88 ЦПК України,

Outcome: approved