Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про втрату права на користування житлом. Позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до договору дарування йому на праві власності належить квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Окрім позивача у вказаній квартирі зареєстрований його батько [PERSON], однак фактично там не проживає з 2004 року оскільки він виїхав на постійне місце проживання за межі України. Просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, попередньо подав до суду заяву, в якій вимоги заявленого позову підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З урахуванням письмової думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. З урахуванням письмової думки позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном, внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Як вбачається з копії договору дарування та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 91587297 від 10.07.2017 року, [PERSON] на праві приватної власності належить 1/4 частка квартири за адресою [ADDRESS]. Згідно до акту обстеження матеріально - побутових умов проживання у квартирі в [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] [PERSON] 09.02.1999 р.н, [PERSON] [INFO], однак з 2002 року [PERSON] в даній квартирі не проживає, оскільки перебуває за межами України. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що реєстрація [PERSON] в квартирі в [ADDRESS], яка частково належить [PERSON] створює перешкоди у здійсненні ним права вільного користування і розпорядження вказаною квартирою, а тому слід визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою в [ADDRESS]. Оскільки, відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, понад строки встановлені законодавством, не несе витрати по її утриманню, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. На підставі викладеного, відповідно до ст. 150 ЖК України, ст.ст. 317, 391 ЦК України, ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: approved