Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Позивач в судове засідання не з»явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися, подали заяви, кожен окремо, про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечували проти задоволення позову (а.с.17- 19, 20-22). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися, подали заяви, кожен окремо, про розгляд справи у їх відсутності, не заперечували проти задоволення позову. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що колгоспному двору, головою якого була [PERSON], на підставі свідоцтва на право власності на будівлю, виданого 10 січня 1991 року, належав на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS], зареєстрованого в Кіровоградському обласному об»єднаному бюро технічної інвентаризації 10.01.1991 року реєстрова книга № 1, запис № 46 (а.с.7). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.4). Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] який належить майну колгоспного двору головою якого являється [PERSON] Позивач, який є онуком спадкодавця та спадкоємцем за заповітом (а.с.5), після смерті [PERSON] прийняв спадщину за заповітом, шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса (а.с.48), що підтверджується копією спадкової справи № 31/2017 щодо майна померлої [INFO] року [PERSON], яка витребувана судом ( а.с.29-79). Крім позивача, спадщину після смерті [PERSON] прийняли за законом її діти - спадкоємці першої черги: донька [PERSON], [INFO], - третя особа по справі, яка на час прийняття спадщини не мала права на обов»язкову частку у спадщині, відповідно до ст.1241 ЦК України, оскільки непрацездатною ні за станом здоров»я, ні за віком не була (а.с.30), донька [PERSON], [INFO], - третя особа по справі, яка на час прийняття спадщини не мала права на обов»язкову частку у спадщині, відповідно до ст.1241 ЦК України, оскільки непрацездатною ні за станом здоров»я, ні за віком не була (а.с.37). Донька спадкодавця [PERSON], 1962 року народждення, - відповідач по справі, відмовилася від прийняття спадщини на користь [PERSON] та [PERSON].( а.с.40). Позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадщини на вищевказаний спадковий будинок, але нотаріусом відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину на даний житловий будинок (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Кіровоградського районного нотаріального округу Флоренко С.К. № 23/02-31 від 02.02.2018 року а.с.6), у зв»язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок, а саме: нотаріус не може оформити спадкові права оскільки свідоцтво про право власності на житловий будинок не оформлене відповідно до чинного законодавства України, у зв'язку з припиненням існування колгоспного двору. Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, крім того, ст.16 ЦК України зазначає, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1223 ЦК Украни право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 328 ЦК України, передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 цього ж Кодексу власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 120, 123 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно з підпунктом «а» пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 23 грудня 1995 року «Про судову практику у справах про захист права приватної власності» передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Відповідно до довідки від 08.02.2018 року за вих. № 439, виданої Миколаївською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області встановлено, що будинок [ADDRESS] дійсно належить [PERSON], яка померла [INFO] року, та згідно даних погосподарської книги № 8 Миколаївської сільської ради за 1991-1995 роки, особовий рахунок [NUMBER], станом на 15.04.1991 року у вищезазначеному будинку проживали та були зареєстровані її донька [PERSON], [INFO], онуки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.4 зворотня сторона). Відповідно до абзацу 2 підпункту «г» цього ж пункту постанови Пленуму на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. На підставі Закону України від 16 грудня 1993 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ст. 120 - 127 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) були виключені у зв'язку з прийняттям Закону України "Про власність". Отже, в даному випадку після зміни законодавства, майно та всі правовстановлюючі документи колгоспних дворів мали бути приведені у відповідність із законодавством, але цього не було виконано, тому свідоцтво про право власності, на підставі якого колгоспному двору, головою якого є [PERSON], належить будинок розташований по [ADDRESS], не відповідає чинному законодавству. Таким чином, суд приходить до висновку, що колишні члени колгоспного двору не скористалися своїм правом на виділ частки з майна колишнього колгоспного двору, а тому спадкування житлового будинку має відбутися на загальних підставах, тобто будинок має успадкувати позивач, як спадкоємець за заповітом, що прийняв спадщину належним чином. Згідно звіту про оцінку нерухомого майна вартість спадкового житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами складає 27 391 грн. (а.с.8). Отже, визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи позицію позивача, судові витрати по справі вважати фактично понесеними. На підставі ст.ст. 15, 16, 316, 317, 328, 380, 386, 392, 1216-1218, 1223, 1233, 1269 ЦК України та,

Outcome: approved