Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розподіл спільного сумісного майна чоловіка та жінки, які проживали однією сімєю. На \~обґрунтування \~позовних вимог позивач в заяві зазначила, що з червня місяця 2002 р. вона проживала однією сімєю відповідачем. Разом із ними проживала її донька [PERSON], [INFO] Між ними склалися стійкі відносини, що притаманні подружжю. 12.12.2005р. вони за спільні кошти придбали житловий будинок, який розташований в с.Інгулка Баштанського району по вул. Богданівській, 19 за 2500грн. В договорі купівлі-продажу вона від імені власника будинку задираки О.В. по довіреності продала будинок [PERSON] після передачі 2500грн. В березні 2003р. вона для придбання будинку виписала аванс в рахунок заробітної плати в сумі 2500грн в ТОВ «Богданівський плодорозсадник». 10.04.2006р. вона зареєструвала шлюб із відповідачем. Від шлюбу у них народилася дитина [PERSON], 14.02.2008р.н. З листопада 2012р. шлюбні відносини між сторонами припинені, шлюб рішенням суду розірвано. Відповідач створив такі умови життя в спірному будинку, що вона з дітьми вимушена була залишити помешкання. Але з умовою що він виплатить їй компенсацію частки у спільному майні. Але відповідач цього не зробив та висели її з дітьми із вказаного будинку. Рішенням суду від 06.06.2015р. її було вселено у спірний будинок. Проте у відповідач залишив й та дітям лише одну кімнату без дверей, а інші кімнати замкнув. Позивачка \~до суду не зявилася, від неї надійшла заява про слухання справи у її відсутність, позов підтримує повністю та просить суд задовольнити. Відповідач до суду не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позову. В частині стягнення витрат на правову допомогу - просив відмовити. З огляду на те, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та обовязки сторін, та немає необхідності в особистих поясненнях відповідача, суд ухвалив про розгляд справи у відсутність сторін. Дослідивши наявні у справі письмові докази (копію свідоцтва про шлюб, серії І-ФП №013733, копію рішення суду від 29.05.2015р., свідоцтва про народження серії І-ФП №074406, договору купівлі-продажу від 12.12.2005р., витягу з Державного реєстру правочинів №1857352, довідку Інгульської сільської ради від 26. 08.2015р. №804 та ТОВ «Богданівський плодорозсадник» №245 від 26.08.2015р.,повідомлення сільської ради від 22.04ю2015р. 3113/04.03, копію техпаспорту на будинок, звіт про визначення ринкової вартості нерухомості), суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. \~ В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони проживали однією сімєю із 2002 р., шлюб ними було зареєстровано лише 10.04.2006р. Зі спільник кошти вони придбали спірний будинок по вул. Богданівській, 19 в с.Інгулка Баштанського району. Відповідач створив такі умови життя для позивачки та їхніх дітей, що вона з ними вимушена була залишити помешкання. Відповідач не сплатив їй компенсацію частки у спільному майні, тому спільно нажите майно її необхідно поділити. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 36 цього Кодексу\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом із тим згідно зі\~ст. 74 СК, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього\~Кодексу. Тобто при застосуванні\~ст. 74 СК\~слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі\~ст. 74 СК\~суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. За приписами ч. 2\~ст. 3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно пункту 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~передбачено, що при застосуванні\~ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. Відповідно до\~ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1\~ст.368 Цивільного кодексу України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, згідно\~ст. 61 Сімейного кодексу України\~об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло. Статтею 63 СК України\~\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Зважаючи на те, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 Сімейного кодексу України), нежитлова будівля належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Домовленості про добровільний поділ нежитлової споруди, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто. Частиною 1\~ст.69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч.3\~ст.368 Цивільного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст.355 Цивільного кодексу України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про\~\~задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та ст.\~60,\~61,\~63,\~69,\~70 СК України, ст.\~355,\~368 ЦК України,

Outcome: approved