Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилалась на те, що її неправомірно було позбавлено житла з боку відповідачів. Просила зобовязати відповідачів не чинити їй перешкоди в користуванні житловим будинком\~ в с. Судіївка Полтавського району Полтавської області\~ по вул. Жовтнева 43 та надати ключі\~ від вхідних дверей (хвіртки)будинку, літньої кухні сараю та погребу, а також вселити її у спірне житло. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Пояснила суду, що її колишній чоловік відповідач [PERSON] виселив її зі спірного будинку, а після отримання рішення суду про виселення, ще й зняв з реєстрації. Рішення суду про виселення примусово не виконувалось, оскільки на час набрання ним чинності, позивачка вже фактично в будинку не проживала. Зазначений будинок є її єдиним житлом. Після скасування апеляційною інстанцією рішення суду про виселення, відповідачі чинять їй перешкоди у вселенні та не надають можливості користуватись житлом. Відповідачі до суду повторно не з'явилися, будучі повідомлені належним чином про час та дату розгляду справи, в звязку із чим на підставі ч. 4 статті 169, ст. 224, Цивільного процесуального кодексу України" від 18.03.2004, № 1618-IV, (надалі ЦПК України), суд протокольною ухвалою вирішив проводити заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що згідно рішення апеляційного суду Полтавської області від 20.05.2015 року рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17.11.2014 року скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про виселення за неможливістю спільного проживання (а.с.8-9). Рішенням апеляційної інстанції встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння в с. Судіївка Полтавського району та області по вул. Жовтнева,43. В даному будинку проживають та зареєстровані [PERSON], [PERSON] [PERSON] зареєстрована та проживає з 11.03.98 року, набула право користування житловим приміщення згідно з вимогами ст. 156 ЖК України, як член сімї. З матеріалів справи вбачається, що позивачу дійсно чиняться перешкоди у користуванні житлом. Так остання зверталась із заявою до Полтавського РВ УМВС України про неможливість потрапити до будинку. З висновку, затвердженого начальником Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області 06.04.2015 року, вбачається, що до Полтавського РВ УМВС України надходило звернення [PERSON] про те, що колишній чоловік вчиняє сварку та не впускає до будинку. В звязку із відсутністю у події складу злочину, розгляд звернення припинено (а.с.7). Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. Відповідно до положень ст. 156 Житловий кодекс Української РСР" від 30.06.1983, № 5464-X за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Крім того, суд звернутає увагу на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Концепція «житла» має першочергове значення для\~особистості людини, самовизначення, фізичної та\~моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з\~іншими, усталеного та\~безпечного місця в\~суспільстві (див. рішення від\~27 травня 2004\~р. у\~справі «Коннорс проти Сполученого Королівства», заява №\~66746/01 Таким чином, оскільки позивач у визначеному законодавством порядку набула право користування спірним будинком, та на час розгляду справи судом правові підстави для її виселення із займаного житла відпали, проте позивач й досі не має фактичної можливості повернутись на місце свого проживання, - суд вважає, що право позивача на житло підлягає захисту у визначений в позові спосіб. На підставі,вищевикладеного позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved