Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, мотивуючи тим, що 18.07.2013 року близько 15 години 10 хвилин по вул.Нижній Вал 31/02 в м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Toyota Land Cruiser Prado, державний номерний знак [NUMBER], яким він керував та автомобіля «Фольксваген Пассат», державний номерний знак [NUMBER], яким керувалавідповідачка [PERSON], внаслідок чого були пошкоджені вищезазначені автомобілі. Зазначає, що вина відповідачки у вчиненні вищезазначеної ДТП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, довідкою УДАІ ГУ МВС України, протоколом огляду транспортного засобу від 06.08.2013 року та постановою Подільського районного суду м.Києва від 21.10.2013 року. Вказує, що в результаті вищезазначеної ДТП йому, як власнику автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, державний номерний знак [NUMBER], було завдано матеріальну шкоду, оскільки відповідно до рахунку-фактури №С-00060693 від 01.08.2014 року авторизованого сервісного підприємства Toyota ТОВ «Автосаміт ЛТД» витратити для відновлення технічного стану (відновлювальний ремонту) автомобіля позивача, склали - 18 612,86 грн. Також зазначає, що ним були понесені збитки за надання висновку спеціалістом-товарознавцем про спричинену матеріальну шкоду в розмірі 353,98 грн. У зв'язку з вищевикладеним, він змушений був звернутись до суду з цим позовом та просить стягнути на його користь з відповідачки матеріальні збитки, завдані внаслідок ДТП у розмірі 18 612,86 грн., витрати пов'язані із проведення оцінки завданих матеріальних збитків у розмірі 353,98 грн.; моральну шкоду у розмірі 8 000 грн. та витрати за надання правової допомоги у розмірі 8 000 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити повністю з підстав, викладених в ньому. Представники відповідачки у судовому засіданні 04.02.2015 року у своїх поясненнях зазначали, що [PERSON] є неналежним відповідачем, мотивуючи тим, що вину останньої не встановлено та її цивільно-правову відповідальність було застраховано ПрАТ НФСК «Добробут». У судове засідання 23.03.2015 року представники відповідачки не з'явились, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, однак подали до суду заперечення в яких позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити повністю, тому суд з урахуванням положення п. 5 ст. 74, ст. 224 ЦПК України та думки представника позивача, який не заперечував проти такого розгляду справи, приходить до висновку про можливість слухати справу у їх відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Представника третіх осіб у судове засідання н з'явились, як вбачається з матеріалів справи про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, тому суд приходить до висновку про можливість слухати справу у їх відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, 18.07.2013 року близько 15 години 10 хвилин по вул.Нижній Вал 31/02 в м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Toyota Land Cruiser Prado, державний номерний знак [NUMBER], яким керував позивач та автомобіля «Фольксваген Пассат», державний номерний знак [NUMBER], яким керувала відповідачка [PERSON], внаслідок чого були пошкоджені вищезазначені автомобілі, що підтверджується довідками УДАІ ГУ МВС (а.с.9, 51). Судом встановлено, що відповідно до постанови Подільського районного суду м.Києва від 21.10.2013 року до Подільського районного суду м.Києва надійшли матеріали про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за те, що 18.07.2013 року о 15 год. 10 хв. остання, керуючи автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак [NUMBER] у м.Ктєві вул..Нижній Вал,31/02 не витримала безпечну дистанцію до автомобіля «Тойота», державний номерний знак [NUMBER], внаслідок чого відбулось зіткнення та пошкодження автомобілів, чим порушила п.13.1 ПДР України, однак у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення справу було закрито (а.с.12). Також слід зазначити, що власником пошкодженого відповідачкою у вищезазначеній ДТП автомобілю Toyota Land Cruiser Prado, державний номерний знак [NUMBER] являється позивач, відповідно до свідоцтва про реєстрацію Серія [NUMBER] (а.с.10). Судом встановлено, що в результаті вищезазначеної ДТП позивачу, як власнику автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, державний номерний знак [NUMBER], було завдано матеріальну шкоду у розмірі 18 612,86 грн. - витратити для відновлення технічного стану (відновлювальний ремонту) автомобіля, відповідно до рахунку-фактури №С-00060693 від 01.08.2014 року авторизованого сервісного підприємства Toyota ТОВ «Автосаміт ЛТД» (а.с.5), 353,98 грн. - збитки за надання висновку спеціалістом-товарознавцем, що підтверджується актом виконаних робіт №2013019635 від 06.08.2013 року (а.с.7), квитанцією №9/10 від 06.08.2013 року (а.с.6). У частині 1 ст. 1166 ЦК України вказано, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У Постанові Пленуму Верховного суду України N 6 від 27. 03. 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Крім того, слід зазначити, що в матеріалах справи наявний поліс №АВ/6810329 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданий ПрАТ НФСК «Добробут» власнику транспортного засобу «Фольксваген Пассат», державний номерний знак [NUMBER], строком дії до 12.09.2013 року - відповідачці [PERSON] (а.с.13), однак належних та допустимих доказів у розумінні ст.57-60 ЦПК України у підтвердження тієї обставини, що ПрАТ НФСК «Добробут» отримало її заяву про настання страхового випадку останньою та її представниками в ході судового розгляду надано не було. Також слід зазначити, що із змісту заяви-повідомлення, наданого представниками відповідачки (а.с.52) вбачається, що [PERSON] зазначила про те, що «ніяких пошкоджень» ні її автомобіль, ні автомобіль позивача у вищезазначеній ДТП не отримали. Крім того, слід зазначити, що суд не приймає до уваги посилання представників відповідачки на ту обставину, що остання є неналежним відповідачем, посилаючись на те, що вина її не доведена та вона має відшкодовуватись ПрАТ «НФСК «Добробут», оскільки дані обставини не були доведені останніми жодним чином належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України. У зв'язку з вищевикладеним, проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки матеріальної шкоду у розмірі 18 612,86 грн. - витрат для відновлення технічного стану (відновлювальний ремонту) автомобіля, 353,98 грн. - витрати за надання висновку спеціалістом-товарознавцем у повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані, знайшли своє доведення в ході судового розгляду. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідачки моральної шкоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 23.1. ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Слід зазначити, що позивач моральну шкоду обґрунтовував тим, що факт настання вищезазначеної ДТП став для нього несподіванкою та екстремальною ситуацією, а його автомобіль, який він використовував у родині, для роботи було пошкоджено, що в свою чергу призвело до витрати часу на його ремонт, однак, суд не може прийняти дані посилання позивача як належний та допустимий в розумінні ст.ст. 10, 22, 60 ЦПК України доказ спричинення останньому моральної шкоди, в зв'язку з чим в задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити. Що стосується позовних вимог про стягнення судових витрат в розмірі 8 000 гривень за надання правової допомоги слід зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно зі ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги та допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування судових витрат в розмірі 8 000 гривень за надання правової допомоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не було подано до суду заяви про допущення до судового розгляду особи, яка має право надавати правову допомогу. Крім того, у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідачки в дохід держави судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved