Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду 27 квітня 2015 року з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони з 21 лютого 2003 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис № 43. Від даного шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб з відповідачем виявився невдалим. Подальше збереження сім»ї неможливе і суперечить їхнім інтересам. У судове засідання позивач надала суду письмову заяву, в якій прохала суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та слухати цивільну справу за її відсутності, судовий збір з відповідача не стягувати та залишити їй шлюбне прізвище. Відповідач надав суду через канцелярію суду письмову заяву, відповідно до якої не заперечував проти задоволення позовних вимог та прохав слухати цивільну справу за його відсутності. Відповідно до ст.174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, постановляє рішення про його задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 21 лютого 2003 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис № 43 (а.с.№3). Від даного шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.№10). Судом було з"ясовано, що з квітня місяця 2015 року, подружжя не проживає однією сім"єю. Мешкають окремо одне від одного за різними адресами (а.с.№2). Тобто, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом було з»ясовано, що між сторонами не має спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини, якщо шлюб буде розірвано. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, оскільки сторони не проживають однією сім»єю, подружніх стосунків не підтримують і не ведуть спільного господарства та мешкають окремо одне від одного за різними адресами. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. З огляду на матеріали справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved