Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання за нею права власності на нежитлову будівлю - швейного цеху, позначену на плані під літерою "А", загальною площею 551,7 кв.м, яка знаходиться в [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно з актом-передачі колгоспу ім. Коцюбинського Івано-Франківської області, №51 від 25.06.1996, їй в рахунок паю передано будівлю швейного цеху в смт Верховина. Рішенням виконавчого комітету від 31.10.2019 №135 будівлі було присвоєно адресний номер - будинок [ADDRESS] . Зазначена нежитлова будівля знаходиться на земельній ділянці, площею 0,15 га, на яку на підставі рішення Верховнської селищної ради від 26.11.2009 їй видано державний акт на право власності на землю серії ЯК №694606 від 10.03.2011. Також, 30.10.2011 нею виготовлено технічний паспорт на дану нежитлову будівлю. Зазначила, що володіє нерухомим майном на правах власника з 1996 року, яке отримала на законних підставах в рахунок паю, однак на даний час позбавлена можливості розпоряджатися належним їй майном через відсутність державної реєстрації права власності на це нерухоме майно. А тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 29.11.2019 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. Позивач [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених в позовній заяві, просить їх задовольнити. Представник відповідача Верховинської селищної ради, Кривнюк Я.Д. в підготовчому засіданні, позовні вимоги визнав повністю, не заперечив проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд позов задовольняє з таких підстав. Як встановлено судом позивач [PERSON] була членом колгоспу ім. Коцюбинського. Згідно з актом-передачі основних засобів №51 від 25.06.1996 (а.с.8) вбачається, що позивачу [PERSON] , на підставі рішення зборів уповноважених колгоспу ім. Коцюбинського від 10.01.1996 було виділено нежитлову будівлю- швейний цех в рахунок її паю згідно поданої заяви. 30.10.2019 на ім`я позивача виготовлено технічний паспорт на дану нежитлову будівлю (а.с.9-12), з якого вбачається, що вона побудована у 1990 році, загальна площа будівлі 551,7 кв.м., інвентаризаційна вартість 384084, 00 грн. Крім цього, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК №694606 від 10.03.2011 (а.с. 13), [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1500 га, яка знаходиться в [ADDRESS] ) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Як вбачається із рішення виконавчого комітету Верховинської селищної ради від 31.10.2019 №135 (а.с.14) виробничому будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, що належить [PERSON] , присвоєно адресний номер - [ADDRESS] . Позивач звернулася до суду із позовом про визнання за нею права власності на нежитлову будівлю - швейний цех по [ADDRESS] , який обґрунтовує тим, що на даний час не має можливості вільно розпоряджатися цим майном в силу відсутності державної реєстрації права власності на це майно, законодавчих вимог щодо здійснення якої на час надання паю не було. При цьому, оскільки наведені позивачем обставини щодо набуття нею у власність спірної будівлі мали місце у 1996 році, а тому при наданні правової оцінки заявленим правовідносинам слід керуватися чинним на той час цивільним законодавством України. Відповідно до ст.86 ЦК України 1963 року, чинного станом на 1995 рік, відносини власності регулювалися Законом України «Про власність». У відповідності з нормами ст. 12 Закону України «Про власність», чинними на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Статтею 24 цього ж Закону було передбачено, що у майні, що належить кооперативу (колгоспу), визначаються частки членів цього кооперативу (колгоспу). В разі добровільного виходу з кооперативу (колгоспу) громадянин має право на виділення належної йому частки в майні кооперативу (колгоспу) в натурі, грошах або цінних паперах. Крім цього, ст.7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство. Згідно з положеннями ст. 9 Закону до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Враховуючи наведені правові положення, оскільки судом встановлено, що позивач при виході із членів колгоспу отримала в рахунок паю нежитлову будівлю - швейний цех по [ADDRESS] Верховина і така нею набута у власність належним чином з підстав не заборонених законом, а тому суд приходить до висновку, що дійсно зазначене нерухоме майно перебуває у приватній власності позивача починаючи з 25.06.1996, з моменту реальної передачі їй нерухомого майна як пайової частки в колгоспі. При цьому, суд переконаний, що відсутність державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю не може бути перешкодою для вільного розпоряджання позивачем належним їй майном, так як станом на червень 1996 року діяло законодавство, відповідно до якого виникнення права власності не залежало від державної реєстрації прав на нерухоме майно. А відповідно до ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. За таких обставин позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на нежитлову будівлю - швейний цех на [ADDRESS] , позначену на плані під літерою «А», загальною площею 551,7 кв.м. При цьому, з урахуванням положень ч.3 ст.200 та ч.4 ст.206 ЦПК України, оскільки відповідач визнав повністю позов, і таке визнання не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову у підготовчому засіданні.

Outcome: approved