Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому, з урахуванням уточнень просив суд визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 107, 5 кв.м., житловою площею 54,8 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] [INFO], а також визнати за право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 107, 5 кв.м., житловою площею 54,8 кв.м., відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 01 грудня 1998 року № [NUMBER], виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав , просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, з підстав викладених у запереченнях. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до позову документи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено у судовому засіданні, 01 грудня 1998 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 107, 5 кв.м. Власниками майна є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. 12.03.2010 року [PERSON]. подарував [PERSON]. свою 1/3 частину квартири [ADDRESS] . [INFO] року [PERSON]. померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частку квартири № [ADDRESS] . Позивач звернувся до Другої одеської Державної нотаріальної контори з заявою про намір прийняти спадщину, однак постановою від 10.01.2018 року у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено з підстав того, що ним не надані правовстановлюючі документи. Позивач та відповідач є єдиними спадкоємцями першої черги, які звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини . Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1261 ЦК України вказує, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач прийняв спадщину, своєчасно звернулася до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини , а тому суд вважає, його права потребують захисту. Як роз`яснив ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.З Інформаційного листа від 16.05.2013 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про спадкування », при вирішенні спорів про спадкування , судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 N 1692/5) встановлює, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об`єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами БТІ , створеними до набрання чинності Законом України від 11 лютого 2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів, України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (пункти 1.1, 1.3). На підставі наведеного, суд вважає, що матеріали справи містять усі докази того, що позивач є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матери, та, оскільки на час смерті спадкодавця їй належала 2/3 частини квартири [ADDRESS] , а тому за позивачем можливо визнати право власності на 1/3 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] [INFO] Крім того, у зв`язку з втратою оригіналів правовстановлюючих документів, позивач просить визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 01 грудня 1998 року № [NUMBER], виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів. Матеріалами справи підтверджено, що позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 01 грудня 1998 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів належить 1/3 частка квартири, а тому суд вважає за можливим визнати за ним право власності на цю частку. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності Згідно положень ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Outcome: approved