Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину. Посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У цьому шлюбі у них народилася донька: [PERSON], [INFO]. Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 25.12.2014 року їх шлюб було розірвано. Відповідач залишив сімю ще до розірвання шлюбу, з січня 2014 року вони разом не проживають. Батько дитини [PERSON] з часу припинення подружніх відносин не цікавився здоровям та життям доньки, не піклувався про неї, її розвиток та виховання. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. Жодних перешкод у спілкуванні з дитиною вона йому не чинила. Дитина відвідує дошкільний навчальний заклад №46 комбінованого типу, проте [PERSON] жодного разу не відвідав установу. Відповідно до висновку органу опіки та піклування, з метою соціального захисту неповнолітнього, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно дитини [PERSON], [INFO]. Також позивач вказувала на те, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, ухиляється від виконання своїх обовязків. Просила позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно дитини [PERSON], [INFO] та стягнути з нього на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представником позивача було заявлено клопотання про виклик свідків, яке було задоволено судом. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Пояснила, що відповідач з дитиною не спілкується, не надає їй дозвіл на виїзд з донькою за кордон. Жодної участі у її житті не приймає. Просила позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю. Пояснила, що відповідач не здійснює догляду за дитиною, ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню та утриманню доньки. Просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав не визнав. Пояснив суду, що хоче спілкуватись з дитиною. Тривалий час не бачився із донькою, оскільки не мав часу. Аліменти на дитину сплачувати погоджується. Представник третьої особи у судовому засіданні позов підтримав. Пояснив суду, що органу опіки та піклування запрошував батька на засідання комісії, проте [PERSON] жодного разу так і не зявився. Свідок [PERSON] суду показала, що працює вихователем дитячого садочку, який відвідує малолітня [PERSON]. Батько дитини жодного разу не приходив до дитячого садочку та не цікавився її життям. Свідок [PERSON] суду показав, що проживає по сусідству з позивачем. Їй відомо, що вихованням доньки займається виключно мати [PERSON] Батька дитини вона жодного разу не бачила. Заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що малолітня [PERSON] народилася 22.07.2012 року, її батьками згідно копії свідоцтва про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 25.12.2014 року шлюб між ними було розірвано (а.с.25-27. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сімї якої проживає дитина, заклад охорони здоровя або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За змістом ст.150 СК України батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Проте, з 2014 року відповідач [PERSON] життям та здоровям дитини не цікавиться, не займається її вихованням та не надає матеріальної допомоги на її утримання, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків (а.с.19-21). В подальшому, згідно висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22.05.2017 року, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно дитини [PERSON], [INFO] (а.с.23). У відповідності до ст.164 ч.1 п.2 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Із досліджених письмових доказів, встановлено, що [PERSON] вихованням своєї доньки не займається, її здоровям та життям не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Аргументи відповідача про те, що він бажає спілкуватись із донькою суд не приймає до уваги, оскільки будь-яких перешкод у цьому йому ніхто не чинив. Крім того, після 31.01.2018 року та на момент розгляду справи судом [PERSON] до дитини не приходив, не цікавився її життям та здоровям. Зазначені обставини також були підтверджені покази свідків, які були допитані судом. Зважаючи на вищевикладене та враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, суд враховує положення статті 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної [PERSON] РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» де передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч.2, ч.3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав , не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Із досліджених матеріалів справи видно, що відповідач офіційно не працює, однак підробляє, має мінливий нерегулярний дохід. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Одночасно частиною другою зазначеної статті СК України в редакції від 08.07.2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1492 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років 1860 гривень. Враховуючи матеріальний стан сторін, те, що у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей немає, суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнувши із відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини: [PERSON], [INFO] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів.

Outcome: approved