Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, так як у нього виникла необхідність у присвоєнні кадастрового номеру земельній ділянці, що знаходиться під будинком, який є спільно власністю: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В судове засідання позивач не з'явився попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити. Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника не заперечуючи проти заявлених вимог. Враховуючи подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 25 травня 1993 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] уклали договір міни належної їм квартири на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS]. Земельна ділянка на якій розташовано будинок та господарські споруди на той час була не приватизована. На підставі рішення виконавчого комітету Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 150 від 25.11.1997 р., позивачу, - [PERSON], особисто передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,15 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в тому числі ділянка № 1 площею 0,08 га., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (адресу змінено згідно рішення 04 сесії 7 скликання від 26.02.2016 року.), ділянка [ADDRESS] (адреса присвоєна згідно рішення Виконавчого комітету Супрунівської сільської ради № 78 від 24.03.2016 року). Також встановлено, що 17 листопада 1999 року на ім»я позивача, [PERSON], видано Державний акт про право приватної власності на землю серії [NUMBER], у відповідності з яким особисто йому належить на праві власності на вказана земельна ділянка. На протязі 23 років, позивач та його родина проживають у вказаному домоволодінні. Коли постало питання про приведення правовстановлюючих документів на спільне належне майно: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у відповідність до чинного законодавства, то в зв'язку із розбіжностями у Державному акті про право власності на земельну ділянку та документах на будинок, зробити це виявилося не можливим. Будинок та господарські будівлі належать [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] згідно договору міни від 25.05.93 року, а земельна ділянка на якій знаходиться вище перелічене майно виділена на підставі рішення Виконавчого комітету Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 25.11.97р. виділена і належить особисто, позивачу - [PERSON], що є перешкодою для співвласників у присвоєнні земельній ділянці, - кадастрового номеру. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується, державним актом. Згідно положень статті 202 Земельного кодексу України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч. 1 ст.155 ЗК України «У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним». Згідно ч.2 ст.158 ЗК України «Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян». Згідно ч.5 ст. 116 ЗК України «Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом». Згідно ч.2 ст.152 ЗК України «Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків». Визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, який помилково виданий виконавчим комітетом Супрунівстької сільської ради Полтавського району Полтавської області лише на ім'я - [PERSON], та видача нових правовстановлюючих документів на земельну ділянку які відповідатимуть вимогам чинного законодавства України, та надасть можливість позивачу отримати кадастровий номер на дану земельну ділянку, та здійснити державну реєстрацію належного нерухомого майна. Зазначені обставини позбавляють позивача можливості реалізувати свої правомочності володіння, користування та розпорядження щодо належного їм майна, відповідно до визначальних принципів власності, встановлених положеннями частин 1-4 статті 319 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В зв'язку з повним визнанням уточненого позову відповідачем та на підставі п. 24 ПП ВСУ "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 року, суд вважає за можливе обмежитись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без з'ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved