Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, [PERSON] про зняття арешту з рахунку, при цьому зазначає, що на виконанні в Прилуцькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Чернігівській області знаходиться виконавче провадження ВП №14022151, щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1110 виданого 10.07.2009 року Прилуцьким міськрайонний судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] ? частину всіх видів заробітку аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO]. 31 серпня 2016 року в зв»язку з виникненням заборгованості по аліментах державним виконавцем винесено Постанову про арешт коштів боржника. 31 серпня 2016 року було накладено арешт на рахунки відкриті у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім»я [PERSON] Станом на 08 серпня 2016 року заборгованість по сплаті аліментів було виплачено. На підставі заяви [PERSON] про повернення вищевказаного виконавчого листа, 08 вересня 2016 р. державним виконавцем було винесено постанову про повернення стягувачу [PERSON] виконавчого листа №2-1110/09. Але при винесенні постанови державним виконавцем не було вирішено питання про зняття вищевказаного арешту з рахунків. 08 вересня 2016 року Прилуцький міськрайонний відділ ДВС головного територіального управління юстиції у Чернігівській області повідомив позивача про неможливість зняття арешту з його рахунків, оскільки вищевказане виконавче провадження не закінчено і підстав для зняття арешту вони не мають, тому позивач звернувся до суду з позовом в якому просить зняти арешт на відкриті на ім»я [PERSON] рахунки в Чернігівському РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» накладений на підставі постанови державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 31 серпня 2016 року. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги. Представник відповідача - Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в судове засідання не з»явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та показала, що заборгованості по аліментам немає. Позивач своєчасно та добровільно сплачує аліменти. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного: За виконавчим листом від 23.06.2009 р. №2-1110/09 виданого Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, на користь [PERSON](а.с.5) 31 серпня 2016 року постановою державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на підставі рішення суду накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках які належать боржнику [PERSON]: МФО -353586, Черніг.РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Чернігів р/р 26007051409255 код.980, МФО 353586, Черніг.РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Чернігів р/р 26008051411639, код-980 (а.с.6). 08 вересня 2016 року [PERSON] надала Прилуцькому міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області заяву про повернення виконавчого листа про стягнення аліментів з [PERSON]Л.(а.с.7) 08 вересня 2016 року державний виконавець Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області виніс постанову про повернення стягувачу виконавчий лист №2-1110 виданий 10.07.2009 р. Прилуцьким міськрайонний судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] ? частини всіх видів заробітку(а.с.8). Відповідно до довідки №03-40/11781 від 15.09.2016 р. виданої Прилуцьким міськрайонним відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, у Прилуцькому МВДВС ГТУЮ у Чернігівській області перебувало виконавче провадження по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку. 08.09.2016 року на адресу відділу надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа без подальшого виконання. Того ж дня винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.1 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». Станом на 08.09.2016 року заборгованість по аліментам відсутня(а.с.16) Відповідно до ст.19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі. Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet у. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 і 5 ст. 41 Конституції України: Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 328 ЦК України чітко прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що постановою державного виконавця повернуто стягувачу [PERSON] виконавчий лист, ніяких претензій до боржника [PERSON] вона не має, заборгованість по аліментам відсутня, а отже суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а право власника щодо розпорядження своїм майном підлягають поновленню, шляхом зняття арешту з його рахунків.

Outcome: approved