Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2002 року з відповідача [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку /доходу/, починаючи з 03.04.2002 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчого листа, виданого за вищевказаним рішенням, міським відділом ДВС Білоцерківського МРУЮ Київської області з квітня місяця 2002 року проводиться примусове стягнення аліментів. Внаслідок нерегулярної та неповної сплати відповідачем аліментів на утримання дитини станом на грудень місяць 2013 року утворився борг в сумі 42142 грн.. Виходячи з її розрахунку за період з квітня місяця 2002 року по грудень місяць 2013 року сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити на її користь складає 610911,57 грн. Тому позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, яким просить суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення виконання зобов'язання по сплаті аліментів в зазначеному розмірі, згідно наданого нею розрахунку та судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач та її представник уточнили свої позовні вимоги шляхом їх зменшення, просять суд стягнути з відповідача суму неустойки /пені/ за несплату аліментів за період з квітня місяця 2002 року по 01 грудня 2013 року в розмірі 11513,57 грн. Уточнений позов повністю підтримали, пославшись на ті ж обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просять суд позов задовольнити. Відповідач уточнений позов визнав повністю, погодився із сумую пені в уточненому позову, але при вирішені справи просить суд врахувати його письмові заперечення та пояснив суду, що сплачував аліменти по мірі можливості, постійного місця роботи не має, працює періодично не офіційно, має скрутний матеріальний стан та на його утриманні знаходиться брат інвалід і мати пенсіонерка. Крім цього просить суд застосувати трирічний строк позовної давності. Представник третьої особи міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції пояснила суду, що відповідач постійно ухиляється від сплати аліментів та явки до державного виконавця, перебував у розшуку. Він офіційно попереджався про необхідність сплати заборгованості, надсилав до ДВС ксерокопії квитанцій про часткову сплату аліментів, які не є оригіналами і тому до уваги не приймались. Вирішення справи представник поклався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи і надані суду докази, дійшов висновку про задоволення уточненого позову виходячи з наступного. Судом встановлено і не заперечується сторонами у справі, що Білоцерківським міськрайонним судом винесено рішення від 12.04.2002 року на підставі якого був виданий виконавчий лист № 2-1799/2002 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, починаючи з 03.04.2002 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказані обставини підтверджені матеріалами справи та копією виконавчого листа ( а.с. 12-13). Згідно довідки про нарахування аліментів міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ( а.с.15) та наданої копії довідки відповідачем, з якою погодилась позивач у судовому засіданні ( а.с.32) відповідач сплачував аліменти в незначних сумах періодично і відповідно має заборгованість по сплаті аліментів. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Позивач та її представник надали суду уточнений розрахунок пені, згідно якого просять суд стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 11513,57 грн. Суд погоджується з наданим уточненим розрахунком сторони позивача, яким сума пені за прострочення сплати аліментів нараховувалась щомісячно з врахуванням розміру аліментів, кількості днів прострочення її сплати та сум погашення заборгованості. Так, з матеріалів справи та довідки ДВС і уточненого розрахунку позивача вбачається, що заборгованість утворилась з квітня місяця 2002 року. У квітні місяці 2002 року відповідач мав сплати аліменти у розмірі 56,00 грн. Неустойка (пеня) вираховується з 03.04. по 01.05.2002 року за 27 днів, що складає 56,00 х 1% х 27 днів = 15,12 грн. З 1.05.по 01.06.2002 року, що складає 31 день, відповідач мав сплачувати аліменти у розмірі 61 грн. звідси неустойка ( пеня): (61,00 х 1% х 31) = 18,91 грн. З 1.06.по 01.10.2002 року, що складає 122 дні, відповідач мав сплачувати аліменти у розмірі 67 грн. звідси неустойка ( пеня): (67,00 х 1% х 122) = 81,74 грн. З 1.10.по 01.01.2003 року, що складає 92 дні, відповідач мав сплачувати аліменти у розмірі 69 грн. звідси неустойка ( пеня): (69,00 х 1% х 92) = 63,48 грн. Загальна сума пені за 2002 рік складає - 181,55 грн. З 01.01. по 01.04.2003 року, що складає 90 днів, відповідач мав сплачувати аліменти у розмірі 74 грн. звідси неустойка ( пеня): (74,00 х 1% х 90) = 66,60 грн. З 01.04. по 31.12.2003 року, що складає 275 днів, відповідач мав сплачувати аліменти у розмірі 96 грн. звідси неустойка ( пеня): (96,00 х 1% х 275) = 264 грн., а всього за 2003 рік 66,60+264=330,60 грн. Аналогічно нараховується пеня з врахуванням суми аліментів, яку мав виплачувати відповідач щомісячно, яку виплатив та кількості прострочених днів з 01.01.2004 року по 01.12.2013 року. Таким чином загальна сума пені за період з квітня місяця 2002 року по 01.12.2013 року складає 11513,57 грн., що підтверджується уточненим розрахунком позивача і з яким погодився відповідач ( а.с. 56-59). Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. При вирішені цивільного спору по суті позовних вимог суд не приймає до уваги клопотання відповідача щодо застосування строку позовної давності, передбаченого Цивільним кодексом України, оскільки згідно із ч. 1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу, а тому на правовідносини, які регулюються ст. 196 СК, не поширюється дія норм ЦК про позовну давність. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем не надано суду жодних доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини. Твердження відповідача, що він має скрутне матеріальне становище, не працює постійно, утримує брата інваліда та матір пенсіонерку, судом до уваги не приймаються, оскільки вони не підтверджуються доказами і не звільняють його від сплати аліментів за судовим рішенням. Таким чином, на підставі наданих сторонами доказів встановлено, що відповідач є винним у виникненні вищевказаної заборгованості зі сплати аліментів, оскільки відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а незалежних від нього обставин, в результаті яких виникла дана заборгованість, в судовому засіданні відповідачем не доведено. Письмові матеріали справи свідчать про те, що відповідач не сплачував аліменти без поважних причин, оскільки в нього була можливість працювати, мати доходи та регулярно (щомісячно) сплачувати аліменти без виникнення заборгованості. Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку щодо необхідності задоволення уточненого позову повністю. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати з оплати судового збору в сумі 243,60 грн., у відповідності до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved