Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав, в якій вказала, що 10.10.2007 було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON], свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане 10 жовтня 2007 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Жданівського міського управління юстиції у Донецькій обл. Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження [NUMBER], видане 9 жовтня 2009 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Жданівського міського управління юстиції у Донецькій обл., яка проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюб розірвано заочним рішенням Борівського районного суду Харківської обл. №614/1246/14-ц від 10.12.2014 р. через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки стосовно ведення спільного господарства та виховання дитини. Вказує, що відповідач не забезпечує дитину самим необхідним, а саме: харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; взагалі не спілкується з донькою, не телефонує їй навіть в день народження, хоча в [PERSON] є свій власний планшетний телефон і свій окремий комп'ютер з доступом до мережі інтернет, але бажання у батька на спілкування з дитиною відсутнє, та і в доньки також таке бажання відсутнє, так як згадки про минуле залишились у неї не дуже добрі. Відповідач постійно її принижував, галасував без причин, вів себе непристойно у відношенні до дитини і до позивача у присутності дитини. Ним не прочитано доньці жодної казки, не подаровано жодної іграшки на згадку з дитинства від тата за прожиті 5 років разом з ним. Він взагалі не цікавиться її життям уже майже три роки - ні як дитина закінчила дитячий садок, ні як пішла до першого класу, як навчилася читати, писати, рахувати, як перейшла до другого класу, як хворіла та лікувалася, отже донька йому взагалі не потрібна, значить і доньці такий батько не потрібен. Позивач не бажає, щоб у такого батька були права на доньку, яка на даний час уже добре себе почуває і фізично, і морально, позивач самотужки впоралася з вихованням та забезпеченням своєї дитини і надалі хоче також приймати рішення, що стосуються її доньки самотужки, самостійно, без біологічного батька дитини. Також вказує, що відповідач має бути позбавлений судом батьківських прав з двох причин: -ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; - є хронічним алкоголіком (в Жданівській психіатричній лікарні неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні від алкоголізму). Відповідач ніде не працює, аліменти не сплачує і веде аморальний спосіб життя. Позивач вважає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та застереження законних інтересів дитини відповідача доцільно позбавити батьківських прав. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], так як відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, надав заяву про невизнання позову та розгляд справи без його участі. Представник служби у справах дітей Борівської РДА Мірончук Н.П. підтримала доводи позовної заяви, так як відповідач [PERSON] долею дитини не цікавиться. Матеріальної допомоги не надає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється хрещеною матір'ю [PERSON]. Їй відомо, що відповідач ніде не працював, до дружини та дочки відносився погано, міг безпідставно накричати на дитину. Свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] позивач не проживає понад 3-4 років. За цей час він зовсім не спілкується зі своєю донькою, не телефонує їй, не надає ніякої допомоги та не цікавиться її життям. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] зловживає спиртними напоями. За останні 3 роки відповідач до дитини жодного разу не приїхав, у вихованні доньки участі не приймає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відповідач по справі ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, здоров"ям, не здійснює ніякої матеріальної допомоги. В суді встановлено, що батьком [PERSON], [INFO], являється [PERSON] (а.с.12). Крім того, в суді встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10.10.2007 р. (а.с.13), згідно копії заочного рішення Борівського районного суду від 10.12.2014 р., шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано (а.с.14), згідно копії рішення Жданівського міського суду Донецької обл. від 10 жовтня 2013 р. та копії виконавчого листа Жданівського міського суду Донецької обл. від 28 жовтня 2013 р., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини, доньки - [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення нею повноліття (а.с.15-18), згідно копії розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу №231/2020/13-ц, виданого Жданівським міським судом Донецької обл., [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів (а.с.19), згідно довідки про склад сім'ї, до складу сім'ї, зареєстрованої за адресою [ADDRESS], входить: [PERSON] (уповноважений), [PERSON] (батько), [PERSON] (донька), [PERSON] (мати) (а.с.21), згідно довідки про склад сім'ї, до складу сім'ї, зареєстрованої за адресою [ADDRESS], входять: [PERSON] (уповноважений), [PERSON] (донька), [PERSON] (сестра) (а.с.22), згідно довідки Борівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №3 «Золота рибка», [PERSON] відвідувала старшу вікову групу №7 Борівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №3 «Золота рибка» в період з 06.11.2014 р. по 29.05.2015 р.; батько дитини [PERSON] участь у вихованні доньки, під час відвідувань дошкільного закладу, не приймав (а.с.27), згідно довідки Борівської загальноосвітньої школи І-ІІ ст.№2, батько [PERSON], учениці 2 класу, не приймає участі у вихованні доньки: не з'являється на батьківських зборах, не цікавиться навчанням дитини, ніколи не відвідував навчальний заклад під час проведення загальношкільних виховних заходів (а.с.31), згідно повідомлення КЗОЗ Борівської районної ради «Борівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», на прийом до сімейного лікаря, [PERSON] приводила свою доньку [PERSON] самостійно, при огляді дільничним лікарем дитини в домашніх умовах біля дитини була присутня мати (а.с.32), згідно висновку служби у справах дітей Борівської РДА, служба у справах дітей вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої доньки [PERSON] (а.с.33-34). Відповідно до ч.1 ст.18 та ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 р., держава докладає всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ці положення міжнародного законодавства знайшли своє визначення у законодавстві національному, відповідно до вимог ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15,16 постанови від 30 березня 2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідач [PERSON] взагалі відсторонився від виховання та утримування неповнолітньої дитини [PERSON] протягом тривалого проміжку часу. Тривалість невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків свідчить про свідоме нехтування ним цих обов'язків. Матеріально дитину не забезпечує, взагалі не приймає участі у її вихованні і не цікавиться її життям. Доказів на підтвердження поважності ухилення від виконання батьківських обов'язків суду не надано. Враховуючи всі обставини, задля захисту інтересу неповнолітньої [PERSON], суд вважає необхідним позбавити відповідача [PERSON] стосовно неї батьківських прав. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved