Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. При цьому зазначила, з 27.04.1996 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі від якого мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач ухиляється від добровільного матеріального утримання дитини тому позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 від доходу. Позивачка позов підтримала з підстав, які зазначені в позовній заяві та надала до суду письмову заяву з проханням слухати справу у її відсутність. Відповідач також надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги визнає. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до розяснень, наданих у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3\~„Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що сторони з 27.04.1996 року перебувають у шлюбі, відповідно до свідоцтва про одруження № 026561 від 27.04.1996 року, виданого Білокоровицькою сільською радою Олевського району Житомирської області (а.с.3). Від спільного проживання у шлюбі сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] відповідно до свідоцтва про народження (а.с.5) яка проживає разом з позивачем, відповідно до довідки Білокоровицької с/р від 11.07.2016 року (а.с.6) та знаходиться на її утриманні. Позивач в своїй позовній заяві зазначила, що, батько дитини добровільно утримувати неповнолітню дитину відмовляється, сама вона не має матеріальної можливості утримувати неповнолітню дитину, домовленість про спільне утримання дитини між сторонами не досягнута, тому просить суд стягнути аліменти в примусовому порядку. Згідно\~ст.. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ч.1 ст.60 ЦПК зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В даному випадку позивач надала суду достатньо доказів про невиконання відповідачем батьківських обовязків щодо утримання дитини, що знайшло своє підтвердження в матеріалах справи, відповідач в свою чергу не спростував доводи позивача викладені в позовній заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України слідує, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Тому дослідивши матеріали справи та врахувавши, що батьки зобовязані утримувати своїх дітей, суд дотримуючись принципів законності та справедливості вважає задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? від доходу з дня подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved