Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки і піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов обґрунтований тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.01.2017 року. [INFO] в них народилася спільна дитина [PERSON] . У свідоцтві про народження дитини батьком записаний відповідач. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2019 року шлюб між сторонами розірваний. Шлюбні відносини припинені. Після цього відповідач проживає окремо, не відвідує дитину, не цікавиться її життям, участі у вихованні не приймає, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Інших дітей та утриманців відповідач не має. Приймаючи до уваги, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітньої дитини, права і інтереси якої повинні бути захищені у встановленому законом порядку, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на свою користь з відповідача на утримання дитини в розмірі ј частини заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з`явилася. Надала заяву про слухання справи за її відсутності. Підтримала позовні вимоги. Відповідач до суду не прибув, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст.280 ЦПК України розглянути справу заочно. Представник Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не з`явився. Надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі свідоцтвом про народження [NUMBER] батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] є - батько: [PERSON] ; мати: [PERSON] . Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Позивач вказує, що з моменту розлучення вони з відповідачем почали проживати окремо. Вона самостійно утримує дитину. Весь цей час відповідач життям дитини не цікавився, не телефонує, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідно до акту огляду житлово-побутових умов проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що у зазначеній квартирі відповідач не проживає. У квартирі є всі умови для навчання, виховання та розвитку дитини. Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки це відповідає інтересам дитини (висновок №05/01-27/1238 від 14.09.2020 року). Батько дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, суд розцінює як свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. У відповідності до вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються с дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. За таких обставин позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. 2 ст. 184 СК України). Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що суду не надано підтвердження щодо регулярного офіційного доходу відповідача, з метою захисту інтересів дітей, суд вважає за доцільне стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частини доходів (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн. щодо позовних вимог про стягнення аліментів, та на користь позивачки судовий збір у сумі 768,40 грн. щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного і

Outcome: approved