Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Її чоловік помер 1998 року. Під час спільного подружнього життя у них народились діти: [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] був одружений з [PERSON], під час їх шлюбу народилась дитина. Однак, [INFO] року [PERSON] помер. Позивач [PERSON] 25.01.2005 зареєструвала [PERSON] за вказаною вище адресою. Однак, починаючи з 2010 року відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи той факт, що позивачі хочуть оформити субсидії, а відповідач не проживає в будинку позивача понад рік, та те, що жодних інших домовленостей між сторонами по справі не було, позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком. В судовому засіданні позивачі позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, не заперечувала проти його задоволення. Згідно положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Позивач [PERSON]. є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Дана обставина підтверджуються свідоцтвом про право власності на жилий будинок серії [NUMBER] Як встановлено в судовому засіданні, син позивача [PERSON] уклав шлюб з відповідачем [PERSON], однак згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] (а.с.10). Згідно домової книги для прописки громадян, [PERSON] 25.01.2005 була зареєстрована за адресою[ADDRESS] (а.с.5-9). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до довідки № 64 від 21.03.2016 виданою головою квартального комітету, [PERSON] зареєстрована за адресою[ADDRESS], однак з 2010 року там не проживає (а.с.11). Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Відповідно до ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Доказів, які б спростовували факт відсутності відповідача за адресою місця реєстрації понад 1 рік, в матеріалах справи не має. Враховуючи викладене суд, вирішуючи спір за наявними у справі доказами, приходить до переконання, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку. При вирішенні даного спору суд також зважає на те, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідним уповноваженим органом з реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Зважаючи на зміст положень вказаних вище норм права, а також встановлені обставини, зокрема те, що відповідач не проживає в будинку належному позивачу більше 1 року, та те, що вона не є співвласником даного майна, суд вважає законними вимоги позивача, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved