Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що між ним та [PERSON] 27.09.2012 року був укладений договір позики на суму 170 000,00 грн. зі строком повернення 27.03.2013 року, за яким відповідачка [PERSON] виступила в якості поручителя за зобов'язаннями [PERSON]. У зв'язку з неповерненням суми позики утворилась заборгованість за договором, яка складається з: 170 000,00 грн. - сума позики, 550 800,00 грн. - сума процентів за користування позикою з розрахунку 6% за кожен місяць користування позикою за період з 27.09.2012 року по 27.03.2013 року, яку позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів на його користь. Позивач в судове засідання не з'явився в позові зазначив прохання про розгляд справи за його відсутності та не запереченням проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі повідомлялись про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, не сповістивши суд про причини неявки. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 27.09.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти в розмірі 170 000 грн. строком до 27.03.2013 року, зі сплатою 4% за кожен місяць користування позикою, які повинні виплачуватись не пізніше 27 числа кожного місяця, у разі невиплати даних процентів, вони повинні виплачуватись у розмірі 6%. Відповідно до договору позики та поруки відповідачі зобов'язались виконувати погашення позики в порядку та у строки відповідно до договору. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачами не надано суду жодного доказ на спростування заявлених позовних вимог. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст. ст. 1046 - 1048 ЦК України. Статтями 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від сум позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Крім того, згідно ст. 554 ЦК України боржник і його поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Частина 2 передбачає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Так заборгованість за договором позики від 27.09.2012 року складається з 170 000,00 грн., а в частині 6% процентів за кожен місяць користування сумою позики за період з 27.09.2012 року по 27.03.2017 року становить 550 800,00 грн.(170 000 грн.* 6% /100 *54 міс.). Отже, оцінюючи з'ясовані обставини справи та представлені доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вказаного позову та про необхідність солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за договором позики від 27.09.2012 року в розмірі 720 800,00 грн. Зважаючи на те, що позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, в силу положень частини третьої статті 88 ЦПК України, суд відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягує з відповідачів в дохід держави судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, а саме в сумі 7208,00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved