Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вказаним позовом, в якому просить звільнити його, [PERSON] від сплати аліментів в користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітньої плати щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття згідно виконавчого листа № 2-1598 виданого 07 жовтня 2011 року Коломийським міськрайонним судом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час спільного проживання з відповідачем у них народилася дочка, [PERSON] , [INFO] . Однак, спільне життя з відповідачем [PERSON] не склалось і згідно рішення Коломийського міськрайонного суду 22 листопада 2011 року шлюб між нами розірвано, неповнолітню дочку [PERSON] залишено проживати з матір`ю . Вказує, що після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] разом з дочкою проживала в м. Київ. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 20 жовтня 2011 року відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 2-1598, виданого 07 жовтня 2011 року Коломийським міськрайонним судом, згідно якого з нього , позивача [PERSON] стягуються аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітньої плати щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що з червня 2018 року його дочка, за згодою матері, переїхала проживати до нього і навчалася в 9 класі в Коломийській загальноосвітній школі № 7. З 07 серпня 2018 року дочка зареєстрована з ним, позивачем в квартирі [ADDRESS] . Після закінчення 9 класу дочка поступила до Вищого професійного училища № 14 м. Коломиї і всі літні канікули продовжувала проживати, перебувала і перебуває в даний час на його позивача утриманні. За цей період аліменти не стягувались. Перед навчальним роком відповідач приїжджала в м. Коломию і повідомила, що виписує їх дочку з адресу [ADDRESS] і реєструє в квартиру [ADDRESS] , яка належить відповідачу на праві власності, де дочка буде проживати. Забрала всі особисті речі дочки, перевезла на квартиру, а сама повернулася в м. Київ. Оскільки дочка [PERSON] є ще неповнолітньою і не бажала проживати одна в квартирі [ADDRESS] , то через декілька днів повернулася проживати до нього позивача на [ADDRESS] , де проживає і в даний час. Вказує, що ним оплачено аліменти за період з 01.09.2019р. по 20.02.2020 року в сумі 12714,57 грн. Однак, з вересня 2019 року його дочка, [PERSON] проживає з ним, позивачем та знаходиться на його повному утриманні. Відповідач, [PERSON] , мати дитини, разом з ними не проживає і фактино проживає та працює в м.Києві. Він, позивач [PERSON] самостійно несе витрати на утримання, виховання та розвиток дитини, а відповідач отримує аліменти на утримання доньки і користується ними на власний розсуд, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає,тому він змушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою . Позивач надав до суду письмове клопотання, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, справу просив слухати у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилась, відзив на позов не подала, неодноразово клопотала про відкладення розгляду справи . Що стосується заяв [PERSON] від 04.05.2020, 18.06.2020, 07.07.2020, 03.08.2020, 09.09.2020, 30.09.2020, 02.11.2020, 02.12.2020, 01.02.2021 про відкладення розгляду справи , у зв`язку з дією карантину, слід зазначити наступне. Відповідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Також суд зазначає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Більше того, сторони відповідно до ст.. 58 ЦПК України можуть брати участь у справі через представника. З урахуванням викладеного, суд вважає клопотання відповідача про відкладення розгляду справи як зловживання процесуальними правами та не знаходить підстав для відкладення розгляду справи, оскільки обґрунтування відповідача є не переконливими для суду. Представник третьої особи в попередньому судовому засіданні щодо вимог позову про припинення стягнення аліментів на дитину з позивача [PERSON] не заперечив, підтримав затверджений ним акт обстеження умов проживання неповнолітньої [PERSON] та зазначив, що остання проживає з батьком, який займається її вихованням та утримує дочку самостійно . Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 22.11.2011 р. рішенням Коломийського міськрайонного суду у справі №2-2143/11 від 22.11.2011 р. шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] залишено проживати з матір`ю відповідачем по справі [PERSON] (а.с.10). Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 20 жовтня 2011 року відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 2-1598, виданого 07 жовтня 2011 року Коломийським міськрайонним судом, з позивача [PERSON] присуджено стягнення аліментів на користь [PERSON] , на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітньої плати щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.(а.с.11) Відповідно до Акту обстеження умов проживання затвердженого начальником служби у справах дітей 22.06.2020 р. неповнолітня [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] з батьком та бабусею, у дівчинки є окрема кімната, в якій наявні всі необхідні речі, батько один виховує та матеріально утримує дочку.(а.с.60) Довідкою Вищого професійного училища № 14 м. Коломия департаменту освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської державної адміністрації від 14 лютого 2020 року за № 4592 підтверджено, що [PERSON] , навчається у ВПУ № 14 м. Коломиї з 01.09.2019 року на 1 курсі і закінчить навчання 30.06.2022 року.(а.с.17) Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 Сімейного кодексу України (далі - СК України), згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтям 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 2 статті 188 Сімейного кодексу України зазначає, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України (даліСК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Процесуальними нормами ч. 4 ст.273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ст.18 СК Україна, згідно з якою одним з них є припинення правовідношення. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Позивач звернувся до суду про звільнення його від присуджених платежів (аліментів) посилаючись на зміну обставин, зокрема, проживання з вересня місяця 2019 року неповнолітньої [PERSON] з позивачем, її повне матеріальне утримання та забезпечення усім необхідним зі сторони позивача, що також в судовому засіданні було підтверджено особисто неповнолітньою [PERSON] , та досліджено в судовому засіданні, а тому враховуючи встановлений судом факт місця проживання дитини [PERSON] з батьком, перебуванням на його утриманні суд доходить висновку, що подальше стягнення з позивача аліментів на утримання дочки [PERSON] є безпідставним та підлягає припиненню. На підставі наведеного та ст. ст.18, 141,180,181 Сімейного Кодексу України , ст.. 273 ЦПК України,

Outcome: approved