Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], яка проживає: [ADDRESS], відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнути з останньої аліменти на користь установи, в якій перебуває дитина (Сумський обласний спеціалізований будинок) на утримання малолітнього сина, у твердій грошовій сумі у розмірі 746 гривень, щомісячно з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свій позов мотивує тим, що за заявою [PERSON] та на підставі рішень виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Роменського району Сумської області від 10.03.2017 № 06 та від 14.08.2017 № 45, її малолітнього сина [PERSON], [INFO], влаштовано до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини, строком до трьох місяців та продовжено термін перебування дитини до шести місяців відповідно, в зв'язку з тим, що на той час [PERSON] не змогла створити належних умов для проживання, виховання та його утримання. Під час обстеження умов проживання сім'ї [PERSON], яка проживала в с. Калинівка, Роменського району, в будинку неохайно, не прибрано, на стінах багато павутини, меблі майже всі розламані, коридор захламлений сміттям, продуктів харчування не достатньо, постільна білизна негативної якості або зовсім відсутня, члени комісії дійшли висновку, що умови проживання в будинку не відповідають вимогам, при яких можливо виховувати дитину. За час перебування дитини [PERSON] в закладі, мати не відвідувала його жодного разу, постійно телефонує до закладу та цікавиться станом здоров»я дитини. Із вересня 2017 року [PERSON] самовільно залишила місце свого проживання у с. Погреби та переїхала в с. Заїзд, Роменського району. [PERSON] добровільно звернулася до компетентних органів із заявою, в якій не заперечує проти позбавлення їх батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] від 22.03.2018 р., яка проживає в с. Заїзд, Роменського району в будинку свого роботодавця, опалення будинку пічне, дров майже немає, у будинку холодно, брудно, постільна білизна брудна, продукти харчування відсутні; для виховання та проживання дитини не створені жодні умови, проживання дитини в даному житловому приміщенні неможливо. Неодноразові попередження матері про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дитини нею були проігноровані. Орган опіки та піклування Роменської районної державної адміністрації склав висновок від 29.05.2018 № 03 «Про доцільність позбавлення батьківських прав матері [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON]», у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в заяві до суду позов підтримав, просив його задовольнити, справу розглядати без участі їхнього представника. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутності не надсилала, відзиву на позов не подавала. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Роменської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, в заяві до суду просить справу розглядати без їхньої участі, не заперечують проти задоволення позову. У зв'язку з викладеним, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зваживши доводи позовної заяви, з'ясувавши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір»ю малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.03.2017 року (а.с.10). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, батьком [PERSON], [INFO], зі слів матері вказаний [PERSON] (а. с. 9). 06 березня 2017 року [PERSON] звернулась до головного лікаря Роменської центральної районної лікарні із заявою про тимчасове влаштування свого новонародженого сина [PERSON], [INFO], до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини терміном до трьох місяців, у зв'язку з тим, що за місцем її проживання відсутні умови для життя дитини (а. с. 11). Рішенням виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Роменського району Сумської області від 10.03.2017 № 13, малолітній [PERSON], [INFO], направлений до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини на повне державне утримання терміном до трьох місяців (а. с. 12). Рішенням виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Роменського району Сумської області від 14.08.2017 № 20, попереджено [PERSON] про недотримання обов'язків матері щодо створення належних умов проживання та виховання для малолітнього [PERSON] та відвідування його в Сумському обласному спеціалізованому будинку дитини (а. с. 13). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], [PERSON] проживає разом з батьком. У будинку неохайно, меблі розламані, коридор захламлений. Продуктів харчування недостатньо. Жоден з членів родини не працює. При огляді встановлено, що умови в будинку не відповідають вимогам, при яких можливо виховувати дитину (а. с. 15). Рішенням виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Роменського району Сумської області від 14.08.2017 № 45, продовжено термін перебування [PERSON], [INFO], у Сумському обласному спеціалізованому будинку дитини (а. с. 14). Згідно довідки Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини від 23.08.2017 № 761/1, [PERSON] перебуває у закладі з 29.03.2017 року [PERSON] постійно телефонує до закладу, цікавиться станом здоров'я дитини (а. с. 17). З висновку про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини [PERSON] від 17.01.2018 р., дитина має не уточнене ураження головного мозку та потребує медико-педагогічної та медико-соціальної корекції (а. с. 21, 22). Згідно довідки Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини від 25.01.2018 № 108/1, за час перебування [PERSON] в закладі, мати його не відвідувала (а. с. 23). Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] від 22 березня 2018 року, [PERSON] проживає у селі Заїзд, Роменського району, у будинку свого роботодавця. Опалення будинку пічне, дров майже не має. У будинку холодно та брудно. Постільна білизна брудна. Продукти харчування відсутні. [PERSON] власного домашнього господарства не має, утримує лише домашнє господарство свого роботодавця, за що отримує продукти харчування. Для виховання та проживання дитини не створені жодні умови. Проживання дитини в даному житловому приміщенні неможливе (а. с. 26). Рішенням виконавчого комітету Великобубнівської сільської ради Роменського району Сумської області від 23.03.2018 № 33, [PERSON] попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дитини [PERSON], [INFO], та ознайомлено із підставами та правовими наслідками позбавлення батьківських прав (а. с. 28). Згідно довідки Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини від 26.03.2018 № 271/1, за час перебування [PERSON] в закладі, мати його не відвідувала (а. с. 29). Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] від 22.05.2018, покращень в умовах проживання [PERSON] не відбулося. Продукти харчування відсутні взагалі. Для дитини не придбані одяг, взуття, речі першої необхідності. Коштів для поліпшення умов проживання [PERSON] не має взагалі (а. с. 33). Згідно інформації про проведену профілактичну роботу служби у справах дітей Роменської районної державної адміністрації з [PERSON] від 23.05.2018 № 01-13/182, [PERSON] неодноразово попереджалась працівниками служби у справах дітей (розписка від 15.01.2018, 22.03.2018 та 29.03.2018) про необхідність змінити ставлення до виховання свого сина, але ніяких змін не відбулося (а. с. 24, 32). Згідно постанови Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 червня 2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO] притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КпАП України за що була судом попереджена (а.с.59). З довідки Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини від 04.07.2018 № 645/1, за час перебування [PERSON] в закладі, мати його не відвідувала (а. с. 60). Згідно характеристики від 29.05.2018 № 02-35/127 [PERSON] зареєстрована на території Миколаївської сільської ради Роменського району в с. Погреби, але не проживає; незаміжня; має сина [PERSON], [INFO] року, з яким, після його народження не спілкується; дитина перебуває в Сумському обласному спеціалізованому Будинку дитини на повному державному утриманні; не працює, має низький рівень матеріального забезпечення; потребує постійного контролю (а. с. 38). Згідно заяви [PERSON], з якою остання вернулася до Миколаївської сільської ради, вбачається, що діючи свідомо і добровільно без будь- якого примусу, розуміючи українську мову, перебуваючи при здоровому глузді та ясній пам'яті, повністю усвідомлюючи значення своїх дій, не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.25). Орган опіки та піклування Роменської районної державної адміністрації склав висновок від 29.05.2018 № 03 «Про доцільність позбавлення батьківських прав матері [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON]» (а. с. 40 - 42). Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (ХІV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Стаття 51 Конституції України та статті 150 і 180 Сімейного Кодексу України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх дітей до повноліття. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважити гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість. Такий же обов'язок покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту». Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. Судом встановлено, що дійсно відповідач [PERSON] вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її духовним та матеріальним станом, хоча має можливість це зробити, працездатного віку, будь-яких вад здоров'я не має, працювати не бажає, зловживає спиртними напоями, не бажає покращувати свої матеріально-побутові умови проживання, з клопотанням про повернення їй дитини до відповідних органів з моменту поміщення дитини в будинок дитини з 29 березня 2017 року не зверталася, дитину в закладі мати не відвідувала жодного разу. Приписами ч. 1 ст. 164 СК України регламентовано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень пунктів 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Але разом з тим суд приймає до уваги і положення п. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року із змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 21 грудня 1995 року, згідно якого в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Судом встановлено, що відповідач не приділяє уваги своїй дитині, не виявляє батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, тому позбавлення її батьківських прав буде відповідати інтересам малолітньої дитини, яка фактично з березня 2017 року вже позбавлена батьківського піклування і перебуває в будинку дитини. Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці (справа "Хант проти України" від 07.12.2006 року). Суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 169 СК України відповідачка не позбавлена можливості у поновленні її батьківських прав. Крім того, згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Частина 3 ст. 166 СК України передбачає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я відповідача, яке є задовільним, працездатного віку, а відтак може надавати допомогу своїй дитині, у зв'язку з чим необхідно стягнути з неї аліменти на утримання її неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі у розмірі 746 гривень, щомісяця, на користь установи, в якій перебуває дитина. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за дві позовні вимоги в сумі по 1409 грн. 60 коп. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved