Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 24.11.2007 року по 05.02.2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, та після розірвання якого через шість місяців у сторін [INFO] народилася дитина - син [PERSON]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, що й стало приводом для цього звернення до суду та заявлення у позові вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину - до досягнення нею повноліття, а також на своє утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) - до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи стягнення з дня подання позову до суду. Сторони в судове засідання не з"явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у встановленому законом порядку. Позивач подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, а позовні вимоги задоволити. Відповідач в поданій до суду заяві просив розгляд справи проводити без фіксації технічними засобами. Як вбачається із змісту ухвали Новоград - Волинського районного суду Житомирської області від 06 лютого 2014 року, відповідач оспорює своє батьківство. Але суд не вважає, що ця обставина перешкоджає розгляду спору про стягнення аліментів. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що з 24.11.2007 року по 05.02.2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05.02.2013 року (а.с.5). У сторін [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4), який проживає разом із матірю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Утім, як було встановлено судом, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей, між сторонами досягнуто не було, обов"язок по утриманню дитини є безумовним і виникає з моменту народження дитини та покладається законом рівною мірою на обох батьків, тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. На виконання п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому, суд вважає за необхідне задоволити позов про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.10.2013 року та до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання дружини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) - до досягнення дитиною трирічного віку . З огляду на викладене,

Outcome: approved