Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Зазначений будинок належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 26 червня 1984 року Синельниківською державною нотаріальною конторою в реєстрі за №1003. Вказаний будинок було зареєстровано Синельниківським бюро технічної інвентаризації 19 березня 1985 року в реєстровій книзі № 45 за реєстром №5906. Відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 184208 від 19 липня2005 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010511500050, позивачеві на підставі рішення Синельниківської міської ради № 307-16/ХХІУ від 26 травня 2004 року передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0882 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер 1213000000:01:408:0001. На теперішній час позивач має намір продати вищезазначений житловий будинок, що належить їй на праві власності, але нотаріуси відмовляються оформляти угоду купівлі-продажу, оскільки позивач , як громадянка іншої держави, не мала права набувати право власності на вищезазначену земельну ділянку шляхом безоплатної передачі із земель державної і кому\-нальної власності. Тим самим порушено її право на розпорядження своїм майном. Позивач звернулася до виконавчого комітету Синельниківської міської ради щодо прийняття цієї земельної ділянки до комунальної власності та 25 березня 2019 року отримала відпо\-відь на своє звернення за № 01-11/266 з рекомендацією звернутися до суду про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, оскільки порушено приписи ст.81 Земельного кодексу України. Тобто рішення Синельниківської міської про надання безоплатно у приватну власність іноземному громадянину земельної ділянки з комунальної власності є незаконним, повинно бути визнано судом недійсним та скасоване. Просить визнати недійсним та скасувати рішення Синельниківської міської ради № 307-16/ХХІУ від 26 травня 2004 року в частині передачі безоплатно у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку [PERSON] площею 0,0882 га по [ADDRESS] та визнати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 184208, виданий 19 липня 2005 року Синельниківською міською радою для будівни\-цтва та обслуговування жилого будинку площею 0,0882 га і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за№ 010511500050- недійсним. Скасувати державну реєстрацію права на земельну ділянку за кадастровим номером 1213000000:01:408:0001. Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надало відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що Територіальні органи Держгеокадастру не мають повноважень щодо проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки і відповідно не мають повноважень щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень будь-яких відомостей (змін) стосовно речових прав на земельні ділянки. Саме органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції в установленому законодавством порядку, забезпечують формування та ведення реєстраційних справ відповідно до законодавства. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Визнання недійсними рішень, на підставі яких оформлено державні акти на право власності на земельну ділянку, а також державні акти на право власності на земельні ділянки може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, всупереч рішенням чи угодам, а визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку без внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень будь-яких відомостей стосовно речових прав на земельні ділянки не буде породжувати будь-яких правових наслідків. У зв`язку з цим позовні вимоги не визнають та просять у їх задоволенні відмовити. До початку судового засідання представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідачі - Територіальна громада в особі Синельниківської міської ради та Відділ у Синельниківському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у судове засідання представників не направили по невідомій суду причині. Суд, враховуючи наявність відзиву на позовну заяву, вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних доказів у відсутності представників відповідачів. Вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до наступного. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченим 26 червня 1984 року Синельниківською державною нотаріальною конторою в реєстрі за №1003, позивачеві [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 184208 від 19 липня 2005 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010511500050, позивачеві на підставі рішення Синельниківської міської ради № 307-16/ХХІУ від 26 травня 2004 року передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0882 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер 1213000000:01:408:0001. Згідно з паспортними даними позивача [PERSON] вона є громадянкою Російської Федерації та зареєстрована в [ADDRESS] з 01.03.1991 року (паспорт [NUMBER] , виданий 01.02.2007 відділом внутрішніх справ Жовтневого округу міста Мурманська). Згідно з повідомленням виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 25.03.2019 за результатами розгляду питання щодо прийняття до комунальної власності земельної ділянки площею 0,0882 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, оскільки порушено приписи ст.81 Земельного кодексу України та Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 184208 від 19 липня 2005 року виданий з порушенням законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом в тому числі визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. При розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним, (п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»). Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 1,2 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей Згідно ст.378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припине\-но за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського приз\-начення тільки у разі: їх придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно- правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Частиною 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Аналіз наведених положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування. Водночас, у ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Цей принцип знайшов своє відображення й у ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Разом з тим, відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Судом встановлено, що рішенням Синельниківської міської ради Дніпропетровської області №307-16/ХХІV «Про безоплатну передачу у власність земельних ділянок громадянам на території Синельниківської міської ради» було передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0882 га [PERSON] , яка на час прийняття рішення була громадянкою Росії, а тому суд вважає, що вказане рішення було прийнято міської радою всупереч вимогам ст.81 ЗК України. Також враховуючи, що рішення Синельниківської міської ради №307-16/ХХІV від 26.05.2004 є актом одноразового застосування, вичерпало свою дію фактом його виконання, воно не може бути скасовано чи змінено органом місцевого самоврядування після його виконання. У зв`язку з цим звернення до суду з вимогами про визнання рішення недійсним та його скасування є цілком обґрунтованим. На підставі викладеного, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved