Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно в якій вказує, що 17.11.1997 року померла [PERSON] Ангілія Василівна, мати позивача. Позивач спадщину прийняла належним чином, оскільки на момент смерті спадкодавця, позивач фактично вступив у володіння та користування спадковим майном. Остання звернулась до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу щодо оформлення права на спадщину за заповітом, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою м. Чернівці, вул. Стефаника, 65, у звязку із тим, що нею не надано нотаріальній конторі правовстановлюючого документу на спадкове майно. Зазначає також, що вказаний будинок був збудований до 1992 року та не є самочинним будівництвом. Враховуючи викладене, з метою реалізації своїх спадкових прав, позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок м. Чернівці, вул. Стефаника, 65. Представник, який діє від імені позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Позивач в судовому засідані просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявився, проте надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі, заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Зазначає також, що вказане нерухоме майно не було зареєстроване належним чином, а тому право власності на нього у спадкодавця було відсутнє. Просив відмовити у задоволенні позову. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Третя особа в судове засідання не зявилась, однак надіслала до суду заяву з проханням справу розглянути без її участі не заперечує проти задоволення позову. Судом встановлено, що 17.11.1997 року [PERSON] Ангілія василівна померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-МИ № 043898. Відповідно до рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 23.12.2016 року, встановлено факт, що [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON] Ангілії Василівни, яка померла 17.11.1997 року. Згідно матеріалів спадкової справи, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою м. Чернівці, вул. Стефаника, 65, у звязку із тим, що нею не надано нотаріальній конторі правовстановлюючого документу на спадкове майно. Як вбачається із листа ЧКОБТІ №184 від 31.01.2017 р., по вул. Стефаника, 65 у м. Чернівці дійсно знаходиться житловий будинок загальною площею 42,7 кв.м. в тому числі житловою 32,9 кв.м. 1986 року побудови із належними до нього надвірними будовами та спорудами. Вказано також, що вказаний житловий будинок не є самочинним будівництвом. Згідно довідки департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин № 04/01-08/1-1159 від 18.04.2017 року, у земельній шнуровій книзі на сторінці 50 за порядковим номером 48 здійснено запис, який стосується земельної ділянки по вул. Стефаника, 65 такого змісту: «[PERSON], всього земель 0,37 га».Будь яких інших відомостей про належність земельної ділянки спадкоємцю чи іншим особам у архівних довідках немає. Згідно довідки ПП «Садгора-Сервіс» № 75 від 10.01.2017 року встановлено, що [PERSON], дочка [PERSON], на день смерті останньої постйно проживала та була зареєстрована із померлою за адресою м. Чернівці вул. Стефаника, 65. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (який діяв на момент виникнення правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо вінфактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до відомостей із спадкової справи, факт прийняття спадщини [PERSON] перевірено та підтверджено. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. З позовом про визнання права власності на спадщину в судовому порядку, може звернутися особа у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Дані роз'яснення містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування". Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що дійсно, будівництво вищевказаного будинку проводилось в період до 1992 року, що, тим не менш, не може визнаватись самочинним будівництвом. В листі Держархбудінспекції № 40-12-2409 від 01.09.2011 року вказано, що 05.08.1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва. До цієї дати, не передбачалась процедура введення житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі викладеного, оскільки позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті її матері, належним чином прийняла спадщину, право власності на будинковолодіння належало її покійній матері (однак зареєстровано належним чином не було), позивач має всі правові підстави володіти, користуватись та розпоряджатись своїм спадковим майном на яке просить визнати право власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved