Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києві), згідно вимог якого просить зняти арешт, накладений на все майно [PERSON] , постановою № 6-333/7 від 29.05.2000 року районним відділом ДВС Ватутінського району, реєстраційний номер обтяження 1691384; стягнути з відповідача судовий збір по справі. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що наявність накладеного арешту на майно, позбавляє позивача можливості прийняти спадщину після смерті її сина - [PERSON] . Ухвалою судді від 25.01.2021 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 23.02.2021 було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. В судове засідання представник позивача на адресу суду подала заяву, згідно якої просила розглянути справу без участі сторони позивача та ухвати рішення в частині зняття арешту на квартиру [ADDRESS] . Представник відповідача - Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу від начальника відділу надійшла заява про здійснення розгляду справи у відсутності їх представника та ухвалити рішення відповідно до норм діючого законодавства. Оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 46 років, про що 28 березня 217 року складено відповідний актовий запис № 422. Як вбачається із запису у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, 17.02.2005 Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови, 6-333/7, 29.05.2000, районний відділ ДВС Ватутінського району, було накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] . Відповідно до листа Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києві) від 11.12.2020, вбачається, що на виконанні відділу не перебуває відкритих виконавчих проваджень відносно боржника [PERSON] . Відповідно до Розділу 9 пункту 9.8 Наказу "Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби" строки зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень та здавальних описів (завершених виконавчих проваджень) становлять три роки, після чого вони підлягають знищенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як на підставу звернення до суду з позовом, позивачка посилається на те, що накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , обмежує її права на отримання спадщини за законом після смерті свого сина [PERSON] та реалізувати законні права як спадкоємця. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Виходячи з вищевикладеного, на даний час за наявності арешту (обтяжень) накладених на квартиру [ADDRESS] , порушується право позивача на належне оформлення спадкових прав після смерті сина, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: approved