Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що реєстрація відповідача на зазначеній житловій площі утворює перешкоду у здійсненні права на користування та розпорядження майном та тягне додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, а тому позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом. Від позивача до суду надійшла заява в якій він заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі на підставі наявних у ній доказів. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечує. Враховуючи подані заяви позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу». Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475, 97- ВР " Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції " закріплено принцип непорушності права власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач, [PERSON] , є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності (а.с.13). Також встановлено, що у вищезазначеному будинку, окрім власника, зареєстровані: - син [PERSON] , [INFO] ; - син, [PERSON] , [INFO] Згідно Акту Ковалівської сільської ради Полтавського району, судом встановлено, що відповідач, [PERSON] за місцем реєстрації не проживає. Покинувши місце реєстрації, відповідач не вжив дій по зняттю з реєстраційного обліку. У зв`язку з чим позивач позбавлений можливості вирішити питання зняття відповідача з реєстраційного обліку у позасудовому порядку, так як реєстрація даної особи у житловому будинку перешкоджає позивачу в повній мірі вільно розпоряджатися своїм нерухомим майном та тягне за собою додаткові витрати по сплаті комунальних послуг.. Суд вважає, що єдиним способом зняти відповідача з реєстраційного обліку є визнання його в судовому порядку таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, який постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про-виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ст.ст. 71,72 ЖК України в разі відсутності особи за місцем проживання (реєстрації) понад шість місяців без поважних причин вона може бути позбавлена права користування цим приміщенням в судовому порядку. Згідно ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В даній ситуації такої домовленості не було. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово Відповідно до ч. 2 ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну. Факт відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актом Ковалівської с/р. Судом на підставі наявних доказів у справі встановлено, що відповідач на протязі останніх 5 (п`яти) років не проживає за місцем своєї реєстрації, тому втратив право користування житловим приміщення, розташованому за адресою: [ADDRESS] . За таких підстав суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як в матеріалах надано достатньо належних доказів які вказують на те, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , оскільки хоч він зареєстрована за даною адресою, однак фактично з невідомих підстав більше встановленого законом строку там не проживає, чим створю для позивача перешкоди у вільному розпорядженні своїм майном. На підставі викладеного та

Outcome: approved