Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та уточненим позовом до ТОВ «Лозівське хлібоприймальне підприємство», правонаступником якого є СТОВ «Мрія» про розірвання договорів оренди земельних ділянок. В обґрунтування позову та уточненого позову зазначив, що йому на праві приватної власності належать земельна ділянка загальною площею 9,1366 га, розташована на території Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, до складу якої входять земельна ділянка площею 4,0291 га з кадастровим номером 6323983000:01:000:0215 та земельна ділянка площею 5,1075 га з кадастровим номером 6323983000:01:000:0217. Також на праві приватної власності йому належить земельна ділянка площею 8,5484 га, розташована на території Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01 січня 2007 року між ним і приватно-орендним сільськогосподарським підприємством ім. Щорса щодо вказаних земельних ділянок укладені договори оренди, а саме: договір № 172 оренди землі - земельної ділянки площею 4,0291 га, договір № 189 оренди землі - земельної ділянки площею 5,1075 га, договір № 169 оренди землі - земельної ділянки площею 8,5484 га. Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство ім.Щорса припинило свою діяльність, його правонаступником є ТОВ «Лозівське хлібоприймальне підприємство», а на даний час сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія». Договори укладені строком на 25 років та діють до 31.12.2032 року. Згідно п.15 зазначених договорів однією із умов є збереження стану об`єкта оренди - не застосовувати дії, що призводять до зниження родючості земельної ділянки. Проте відповідач належним чином не обробляє належні йому земельні ділянки, зокрема за період з 2009 рок по час пред`явленням до суду позову засівав і до теперішнього часу засіває земельні ділянки лише соняшником та озимою пшеницею, сіє ці культури через рік, що безумовно виснажило та призвело до істотного порушення стану родючості ґрунту. Таким чином, відповідач діє всупереч умовам договорів оренди земельних ділянок, що є підставою для розірвання зазначених договорів. У зв`язку з викладеним, просив розірвати укладені між ним і приватно-орендним сільськогосподарським підприємством ім. Щорса, правонаступником якого є ТОВ «Лозівське хлібоприймальне підприємство» та сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія», договір №172 від 01.01.2007 року оренди земельної ділянки площею 4,0291 га, розташованої на території Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області, зареєстрований в Лозівському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по Земельних ресурсах» в Державному реєстрі земель 03 серпня 2007 року; договір №189 від 01.01.2007 року оренди земельної ділянки площею 5,1075 га, в тому числі ріллі 5,1075 га, розташованої на території Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області, зареєстрований в Лозівському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по Земельних ресурсах» в Державному реєстрі земель 07 серпня 2007 року; договір №169 від 01.01.2007 року оренди земельної ділянки площею 8,5484 га, розташованої на території Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області, зареєстрований в Лозівському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по Земельних ресурсах» в Державному реєстрі земель 03 серпня 2007 року; стягнути з відповідача сплачені судові витрати. Крім того зазначив, що попередньо судові витрати становлять 37194,95 грн та складаються з: судового збору за подання позовної заяви в сумі 551,20 грн., витрат за проведення судової екологічно-ґрунтознавчої експертизи на загальну суму 24143,75 грн.; витрат на правову (правничу) допомогу в сумі 7200,00 грн.; додатково орієнтована сума витрат з надання правничої допомоги може скласти до 5000,00 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 грудня 2016 року визначено розгляд даної справи суддею Мішуровською С.Т. Ухвалою суду від 28 грудня 2016 року суддею Мішуровською С.Т. відкрито провадження по справі, позовна заява призначена до розгляду. 09 лютого 2017 року представником відповідача ТОВ «Лозівське хлібоприймальне підприємство» - Соколовою І.Б. надано до суду заперечення на позовну заяву, зі змісту якого вбачається невизнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі. Вказала, що на підтвердження обставин виснаження земельних ділянок та приведення до істотного погіршення стану родючості ґрунту позивачем не надано жодних доказів і таке твердження позивача ґрунтується тільки на його суб`єктивній думці. Обстеження самих земельних ділянок позивача на час укладання договорів оренди землі № 172, № 189 та №169 від 01.01.2007 року не проводилися, а отже у позивача відсутні підстави стверджувати про погіршення стану об`єктів оренди на сьогоднішній день у порівнянні з 2007 роком . Крім того позивач не надав жодних доказів неналежного використання відповідачем його земельної ділянки, що давало б йому підставу стверджувати про наявність погіршення стану об`єктів оренди у порівнянні з 2007 роком. Вказала, що TOB «Лозівське хлібоприймальне підприємство», як орендар земельної ділянки, дотримується складеного плану щодо системи чергування посіву сільськогосподарських культур, що підтверджується копіями актів витрат насіння, а саме на полі на якому розташовані земельні ділянки позивача у 2013 році був засіяний соняшник, у 2014р.- горох, у 2015р.- озима пшениця, у 2016 р.- соняшник. Відповідно до посаджених культур за період 2013-2016 років на поля, на яких розташовані земельні ділянки позивача, були внесені мінеральні, органічні та бактеріальні добрива на суму 463764,86 грн. TOB «Лозівське хлібоприймальне підприємство» виконує систему агротехнічних заходів у кожній сівозміні та в кожному полі (обробіток ґрунту, удобрення, сівба, догляд за посівами, захист рослин від бур`янів, шкідників, хвороб тощо). Згідно ухвали суду від 30 березня 2017 року призначено судову еколого-ґрунтознавчу експертизу, проведення якої доручено фахівцям Харківського науково-дослідницького інституту судових експертиз ім. проф. М.С.Бокаріуса із залученням спеціалістів Національного наукового центру «Інститут ґрунтознавства та агрохімії ім. О.Н.Соколовського». Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 23 травня 2017 року вказана справа повернулась до суду без експертизи в зв`язку з відсутністю в Харківському науково-дослідницькому інституті судових експертиз ім.проф.М.С.Бокаріуса фахівців, що атестовані за експертною спеціальністю 8.8 «Дослідження ґрунтів». Ухвалою суду від 23 травня 2017 року провадження у справі відновлено. Згідно ухвали суду від 27 липня 2017 року по справі призначено судову еколого-ґрунтознавчу експертизу, проведення якої доручено фахівцям Київського науково-дослідного інституту судових експертиз із залученням спеціалістів Національного наукового центру «Інститут ґрунтознавства та агрохімії ім.О.Н.Соколовського». Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 03 жовтня 2017 року вказана справа повернулась до суду з клопотанням експерта щодо надання додаткових матеріалів, необхідності погодження строку виконання експертизи та оплати експертизи. Згідно ухвали суду від 09 жовтня 2017 року провадження у справі відновлено. Ухвалою суду від 24 жовтня 2017 року задоволено клопотання представника позивача, зобов`язано, з урахуванням ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 липня 2017 року, провести лабораторні дослідження проб ґрунтів щодо визначення агрохімічних показників та зміни стану родючості ґрунтів з кожної досліджуваної земельної ділянки станом на сьогоднішній день та проведення подальшого порівняного аналізу отриманих результатів. Проведення дослідження доручено фахівцям Національного наукового центру «Інститут ґрунтознавства та агрохімії ім.О.Н.Соколовського» з залученням фахівців Державної установи «Інститут охорони ґрунтів України» (Харківську філію ДУ «Держґрунтоохорона»). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 січня 2018 року у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади справа перерозподілена в провадження судді Смірнової Н.А. Ухвалою суду від 19 січня 2018 року справа прийнята до провадження судді Смірнової Н.А. Ухвалою від 11 жовтня 2018 року по даній справі призначено в порядку загального позовного провадження підготовче судове засідання. 18 жовтня 2018 року представником відповідача ТОВ «Лозівське хлібоприймальне підприємство» - Соколовою І.Б. надано до суду відзив на позовну заяву, посилаючись на аналогічні обставини, викладені в запереченні на позовну заяву, наданому до суду 09 лютого 2017 року. Ухвалою від 18 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 12 листопада 2018 року від представника позивача-адвоката Остапулі Н.П. надійшла відповідь на відзив, в якій остання не погодилася з доводами, викладеними відповідачем у відзиві. Зазначила, що відповідно до статті 33-1 Закону України «Про охорону земель», яка була чинною в період з 04 червня 2009 року по 12 лютого 2015 року, нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах у різних природно-сільськогосподарських регіонах встановлюються для досягнення високих і стабільних урожаїв та запобігання виснаженню і втраті родючості грантів внаслідок ґрунтовтоми. Зазначені положення ст.33-1 Закону України «Про охорону земель» в період чинності договорів оренди регулювали спірні правовідносини, але відповідач їх не виконував. Вважає, що наявні підстави для розірвання спірних договорів оренди земельних ділянок. Щодо наданої відповідачем довідки від 17.10.2018 року за №669 про списання насіння та добрив, зазначила, що первинні документи, на підставі яких ця довідка була складена, стороною відповідача не надані. Крім того, немає даних про те, що вказані в довідці номера полів відносяться до земельних ділянок позивача. А отже належні докази про те, що добрива та насіння, зокрема, гороху, використані на належних позивачу земельних ділянках, відсутні. Крім того, зазначила, що попередньо розмір судових витрат позивача становить 36695,05 грн. і складається з: судового збору за подання позовної заяви в сумі 551,20 грн., витрат за проведення судової екологічно-ґрунтознавчої експертизи на загальну суму 24143,85 грн., витрат на правову (правничу) допомогу в сумі 700,00 грн.; додатково орієнтована сума витрат з надання правничої допомоги може скласти до 5000,00 грн. Ухвалою від 02 квітня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача-адвоката Євстаф`євої О.В., проведено процесуальне правонаступництво по справі, замінивши відповідача з ТОВ «Лозівське хлібоприймальне підприємство» на СТОВ «Мрія». Ухвалою від 24 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про призначення додаткової комплексної комісійної судової інженерно-екологічної та ґрунтознавчої експертизи по справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав уточнену позовну заяву в повному обсязі. Пояснив, що належні йому земельні ділянки засіюваться лише озимою пшеницею та соняшником, таким чином сівозміна відповідачем не дотримується. Засівання земельних ділянок вказаними культурами призводить до зниження родючості ґрунтів. Обробіток землі відповідачем здійснюється неналежним чином, немає оранки. На час проведення експертизи по даній справі, відповідачем у 2018 році поля були засіяні соняшником. В той час, як експертиза вказала на неможливість в подальшому засівання земельних ділянок соняшником. Представник позивача - адвокат Остапуля Н.П. в судовому засіданні підтримала уточнену позовну заяву та просила її задовольнити в повному обсязі. Під час судового розгляду зазначила, що відповідачем неналежно оброблялися належні позивачу та передані ним в оренду земельні ділянки, а саме вказані земельні ділянки засівалися одними і тими самим культурами - соняшником та пшеницею, іншими культурами не засівалися, горохом в тому числі. Наголосила на положеннях статті 33-1 Закону України «Про охорону земель», яка була чинна з 04 червня 2009 року і діяла до 12 лютого 2015 року, які закріплювали, що нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах у різних природно-сільськогосподарських регіонах встановлюються для досягнення високих і стабільних урожаїв та запобігання виснаженню і втраті родючості ґрунтів внаслідок ґрунтовтоми. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 року № 164 затверджено Нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах в різних природно-сільськогосподарських регіонах. З примітки до вказаних вище Нормативів видно, що допустимі норми періодичності вирощування культури на одному і тому самому полі становлять, зокрема: для соняшника - не менше, ніж через сім років; для пшениці озимої - не менше ніж через два роки. Проте, на противагу вказаному, відповідачем земельні ділянки засівалися лише пшеницею та соняшником з періодичністю - через рік. Таким чином, було порушено вимоги сівозміни, які діяли в період дії договорів оренди земельних ділянок. Відповідачем порушено умови договорів щодо дотримання вимог чинного земельного законодавства. З висновку проведеної у справі експертизи встановлено погіршення стану родючості ґрунтів, вказані погіршення є істотними. Посилання представника відповідача, що даний висновок не відповідає вимогам законодавства, є необґрунтованими. Надані стороною відповідача на підтвердження своїх доводів докази викликають сумніви в їх об`єктивності та неупередженості. Надані акти списання не містять даних, які б вказували про внесення добрив на земельних ділянках позивача. Крім того, сам по собі факт внесення в ґрунт добрив не свідчить про те, що це внесення було ефективним і достатнім для запобігання погіршенню родючості ґрунтів. Надані представником відповідача копії порівняння результатів ґрунту за 2009 рік та 2017 рік, протокол випробувань від 07.05.2019 року, результати агрохімічного обстеження земельних ділянок випробувальної лабораторії СТОВ «Дружба-Нова», протокол відбору ґрунтів від 02.04.2019 року не відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності. При розгляді справи підтверджено причино-наслідковий зв`язок між діяльністю відповідача та погіршенням родючості ґрунту належних позивачу земельних ділянках, оскільки землекористувачем, який здійснює сільськогосподарську діяльність на вказаних ділянках, є саме відповідач. Відповідачем не надано доказів того, що істотне погіршення родючості ґрунту відбулося не з його вини. В зв`язку з наведеним, є підстави для розірвання договорів оренди земельних ділянок. Представник відповідача-адвокат Євстаф`єва О.В. в судовому засіданні проти задоволення уточнених позовних вимог заперечувала. Пояснила, що за змістом висновку, складеного за результатами проведеної у справі експертизи, не зазначено обставин погіршення стану земельних ділянок, що перешкоджає подальшому використанню земель в сільському господарстві, та істотного пошкодження обєкту оренди. За відсутності державних дотацій на виробництво сільськогосподарської продукції короткоротаційні сівозміни дозволяють вітчизняним агровиробникам вийти на беззбитковий рівень рентабельності і водночас виконувати фінансові зобовязання перед орендодавцями, підтримувати соціальну сферу сільских громад. Вказала, що товариство веде активну діяльність в Миколаївській сільській раді, допомагає школі та сільській раді, вчасно видає орендну плату орендодавцям, в тому числі позивачу. Зазначила, що доводиться проводити короткочасні сівозміни в своїй діяльності, які цілком відповідають вимогам чинного законодавства і не погіршують якісний склад грунту. Оскільки такі сполуки як рухомий фосфор, рухомий калій та гумус є летучими сполуками, то здійснюючи їх аналіз в різні пори роки, можна простежити зміну їх вмісту у ґрунті. Після проведення експертизи, призначної судом, стороною відповідача самостійно здійснювався відбір та аналіз ґрунтів, здійснювалося дослідження земельних ділянок позивача. За результатами вказаних досліджень встановлену достатню кількість вказаних сполук, на деякий полях навіть рівень вмісту цих сполук високий. Тобто належні позивачу землі можуть в подальшому використовуватися в сільському господарстві. Ті позначки, які вказані у висновку призначеної судом експертизи, мають мінливий характер. Вказала, що відповідач дотримується вимог ст.25 Закону України «Про оренду землі». Матеріали справи не містять доказів порушення відповідачем екологічного законодавства. Не заперечувала, що у 2014 році засівався горох, у 2015 році - озима пшениця, у 2016 році - соняшник, у 2017 році - озима пшениця, у 2018 році - соняшник, у 2019 році - озима пшениця. Вказала, що до лютого 2015 року в законодавстві існувала вимога щодо розробки планів сівозміни. Але дана вимога була виключена із законодавства в лютому 2015 року. Тому на даний час згідно проекту землеустрою та зміни сівообороту відповідач не зобовязаний розробляти вказані плани. Культура змінюється кожного року. Під кожну культуру вносяться добрива і вони відповідають тим стандартам, які зараз діють. Вказала на відсутність обставин, які відповідно до Закону України «Про оренду землі» та умов договорів оренди, є підставою для їх розірвання. Не підтверджено достатніми та достовірними доказами, що дії орендаря призвели до пошкодження об?єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки або до зміни її цільового призначення. А тому відсутні правові підстави для розірвання опорюваних договорів. Вказала, що висновки експертів за результатами проведення судової експертизи мають ряд процесуальних та організаційних порушень при проведенні досліджень та викладенні висновків, а тому є неналежними, недостовірними та недопустими доказами. Стаття 141 Земельного кодексу України, на яку посилається позивач при обгрунтуванні позову, не може бути застосована до вказаних правовідносин, оскільки відсутні будь-які докази на підтвердження порушень екологічного законодавства на спірних земельних ділянках. Враховуючи ст.29 Закону України «Про оренду землі», вказала, що погіршення орендарем корисних властивостей орендованої земельної ділянки може бути лише підставою для відшкодування збитків її власнику. Проте говорити про погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки можна лише після закінчення терміну дії договору оренди землі. Вважає, що позивачем не вірно обрано предмет позовних вимог. В зв`язку з наведеним, позов не підлягає задоволенню. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є старшим науковим співробітником відділу агрохімії ННЦ «Інституту ґрунтознавства та агрохімії імені О.Г.Соколовського», показав, що ним 02 листопада 2017 року було складено протокол відбору проб ґрунтів №3. Відбір ґрунтів здійснював разом з [PERSON] Відбір ґрунтів здійснювався відповідно до вимог ГОСТ 17.4.3.01-83 «Охорона природи. Ґрунти. Загальні вимоги до відбору проб», ГОСТ 17.4.4.02-84 «Охорона природи. Методи відбору та підготовки проб для хімічного, бактеріологічного, гельмінтологічного аналізу», відповідних методик виконання вимірювань вмісту показників складу і властивостей проб ґрунтів, відходів та Методики проведення агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення. Виконано відбір 15 проб ґрунтів. При відбору ґрунтів застосовувалися лопата будівельна, бур ґрунтовий агрохімічний, навігатор. При відборі були присутні представники позивача та відповідача, які в подальшому підписали складений протокол відбору проб ґрунтів. Будь-яких зауважень від сторін не надходило. Перед відбором присутнім сторонам роз`яснювався порядок проведення відбору. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є молодшим науковим співробітником лабораторії Охорони ґрунтів від техногенного забруднення ННЦ «Інституту ґрунтознавства та агрохімії імені О.Г.Соколовського», показав, що 02 листопада 2017 року ним разом з [PERSON] здійснено відбір проб ґрунту на території Миколаївської сільської ради. За вказівками [PERSON] надавав кваліфіковану фізичну допомогу, а саме займався змішуванням, підписував проби. Було відібрано 15 проб ґрунтів. Безпосередньо відбір проб виконував [PERSON] . Відбір проб здійснювався звичайною будівельною лопатою, на глибині близько 25-26 см. Проби переносились у відро і змішувалися. Потім з них відбирався 1 кг ґрунту. В подальшому проби упаковувалися в поліетиленові пакети. При відборі були присутні представники позивача та відповідача. Вказав, що знайомий з методикою відбору проб ґрунтів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є односельцем позивача, показав, що СТОВ «Мрія» обробляють землі на території Миколаївської сільської ради неналежним чином, не проводиться культивація, засівається лише озима пшениця та соняшник, обробіток ґрунту не здійснюється належним чином. З 2009 року по 2019 рік земельні ділянки засівалися лише соняшником та озимою пшеницею. Вказав, що навесні сіється соняшник, восени соняшник збирається і одразу після нього сіється озима пшениця, таким чином в один рік засіваються дві культури. Вказав, що йому відомо розташування паїв позивача, оскільки поряд з ними розташовані і його паї. Один з паїв позивача йому видно прямо з вікна свого будинку. Крім того, він часто проїжджає на автомобілі вздовж полів, тому йому відомо що засівається на земельній ділянці. Всі в селі знають місце розташування паїв кожного із односельців і хто обробляє ці паї. В 2009 році земельні ділянки були засіяні озимою пшеницею, у 2014 році - соняшником, у 2019 році - рапсом. Вказав, що йому не відомі нормативні документи, які регламентують обробіток ґрунту. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є старшим судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, показала, що на виконання фахівцям Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було направлено ухвалу суду про проведення судової еколого-ґрунтознавчої експертизи разом з матеріалами цивільної справи. Технічна робота з відбору проб ґрунтів виконувалася працівниками ННЦ «Інституту ґрунтознавства та агрохімії імені О.Г.Соколовського». Після виконання технічної роботи, фахівцями Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, в тому числі і нею, було проведено порівняльні дослідження ґрунтів, за результатами яких складено висновок комплексної комісійної судової інженерно-екологічної та ґрунтознавчої експертизи № 15854/17-48/5540/18-34/5822/18-48 від 28.03.2018 року. Вказала, що зазначені у висновку показники вмісту гумусу, рухомого фосфору та рухомого калію не перебували на тому рівні, що призводить до консервації земельної ділянки. При відповідних агрохімічних заходах вказані показники можливо покращити. Виявлені зміни вмісту гумусу, рухомого фосфору та рухомого калію не перешкоджають подальшому використанню земельної ділянки в сільському господарстві. Вказала, що зазначеним висновком встановлено погіршення хімічних показників ґрунту, що пов`язано з проблемою сівозміни земельних ділянок та внесення добрив. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є експертом ННЦ «Інституту ґрунтознавства та агрохімії імені О.Г.Соколовського», показав, що на виконання ухвали суду про проведення судової еколого-ґрунтознавчої експертизи ним проведено агрохімічні та ґрунтознавчі дослідження. За результатами вказаних досліджень ним було складено висновок №3 від 06,12.2017 року. При проведенні експертизи використовував Методику проведення агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення, ДСТУ 7846:2015 «Якість ґрунту. Оцінюванні зміни родючості ґрунтів. Порядок проведення робіт», ДСТУ 7872:2015 «Охорона ґрунту. Деградація ґрунтів. Оцінювання хімічної та фізичної деградації ґрунтів». Відбір проб ґрунтів для даної експертизи здійснювався співробітниками ННЦ «Інституту ґрунтознавства та агрохімії імені О.Г.Соколовського». Відбирання проб проводилося за чинною методикою агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення. За результатами судової еколого-ґрунтознавчої експертизи надані обґрунтовані відповіді на всі питання, поставлені на вирішення експертів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є односельцем позивача, показав, що СТОВ «Мрія» з 2009 року здійснює засівання земельних ділянок на території Миколаївської сільської ради лише соняшником та пшеницею. У 2019 році відповідачем засіяно рапс, але через деякий час він пропав і поля були пересіяні соняшником. Відповідач не здійснює оранку та культивацію земельних ділянок. Вказав, що йому відоме розташування належних позивачу земельних ділянок. Маючи середню спеціальною освіту за спеціальністю технолога-організатора ведення фермерського господарства, показав, що обробіток ґрунту відповідачем здійснюється неналежним чином, не дотримуються вимоги сівозміни. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що 02 листопада 2017 року був запрошений як представник відповідача для відбору проб ґрунтів. При відборі інших представників відповідача, крім нього, не було. Разом з ним були присутні представники Інституту ґрунтознавства, позивач [PERSON] та його брат [PERSON] . Представники Інституту ґрунтознавства при відборі проб ґрунтів мали при собі відповідні прилади. Кадастрові номера земельних ділянок йому не були відомі, знав лише номера полів. Погода в день відбору була осіння, цілий день був дощ. Представники Інституту ґрунтознавства відбирали проби ґрунтів по діагоналі в трьох точках в межах земельної ділянки, використовували будівельну лопату. Кожну пробу упаковували у пакети, в які поміщали також замітки з координатами точки відбору. На кожній земельній ділянці відбиралося три проби в межах паю і дві проби - за межами паю, всього п`ять проб. За результатами відбору проб була складено протокол, який ним підписано. Представники Інституту не роз`яснювали яким чином буде виконуватися відбір проб. Проби, відібрані представниками Інституту, в подальшому попрохав передати стороні відповідача. Тобто частину землі з кожної порції було передано йому для подальшої відправки на аналіз до лабораторії. Чи використовувався метод відбору проб по типу конверт не зміг пригадати. Також вказав, що СТОВ «Мрія» має свою нумерацію полів, яка може відрізнятися від нумерації, яка ведеться у сільській раді. Вказана нумерація була запроваджена для більш легкого орієнтування. Для Миколаївської сільської ради передбачено № 0101, на території вказаної сільської ради 32 поля. При здійсненні своєї діяльності СТОВ «Мрія» керується саме внутрішньою нумерацією. На належних позивачу земельних ділянках у 2014 році засівався горох, у 2015 році - озима пшениця, у 2016 році - соняшник, у 2017 році - озима пшениця. При кожному засіванні вносилися відповідні добрива в залежності від виду сільськогосподарської культури, що засівалася. Вказав, що агрохімічний склад ґрунту може змінюватися в залежності від культури, періоду року, погодних умов. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, перевіривши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються уточнені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Пунктом 2 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року передбачено, що відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 р. у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі «Bellet v. France» Суд зазначив, що ст. 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ч.6 ст.11 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ХР №094499 від 29.11.2004 року належить земельна ділянка площею 9,1366 га, розташована на території Миколаївської сільської ради, КСП ім.Щорса, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, до складу якої входять земельна ділянка площею 4,0291 га з кадастровим номером 6323983000:01:000:0215 та земельна ділянка площею 5,1075 га з кадастровим номером 6323983000:01:000:0217. Також, [PERSON] на праві приватної власності на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ХР №146495 від 29.11.2004 року належить земельна ділянка площею 8,5484 га, розташована на території Миколаївської сільської ради, КСП ім.Щорса, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером 6323983000:01:000:0181. 01 січня 2007 року між [PERSON] та приватно-орендним сільськогосподарським підприємством ім.Щорса, в особі генерального директора Біблія Івана Федоровича, укладено договір №172 оренди земельної ділянки площею 4,0291 га з кадастровим номером 6323983000:01:000:0215, зареєстрований в Лозівському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по Земельних ресурсах», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 серпня 2007 року. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, з урахуванням індексації становить 27825,03 грн. Договір укладено на 25 років та діє до 31.12.2032 року. Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки до договору №172 оренди земельної ділянки, складеного 01 червня 2007 року, [PERSON] передав, а ПОПС ім.Щорса, в особі директора Біблія Івана Федоровича, прийняв в оренду земельну ділянку. Земельна ділянка передана в задовільному стані та у визначених межах. 01 січня 2007 року між [PERSON] та приватно-орендним сільськогосподарським підприємством ім.Щорса, в особі генерального директора Біблія Івана Федоровича, укладено договір №189 оренди земельної ділянки площею 5,1075 га з кадастровим номером 6323983000:01:000:0217, зареєстрований в Лозівському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по Земельних ресурсах», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 07 серпня 2007 року. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, з урахуванням індексації становить 48102,73 грн. Договір укладено на 25 років та діє до 31.12.2032 року. Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки до договору №189 оренди земельної ділянки, складеного 01 червня 2007 року, [PERSON] передав, а ПОПС ім.Щорса, в особі директора Біблія Івана Федоровича, прийняв в оренду земельну ділянку. Земельна ділянка передана в задовільному стані та у визначених межах. 01 січня 2007 року між [PERSON] та приватно-орендним сільськогосподарським підприємством ім.Щорса, в особі генерального директора Біблія Івана Федоровича, укладено договір №169 оренди земельної ділянки площею 8,5484 га з кадастровим номером 6323983000:01:000:0181, зареєстрований в Лозівському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по Земельних ресурсах», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 серпня 2007 року. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, з урахуванням індексації становить 75930,52 грн. Договір укладено на 25 років та діє до 31.12.2032 року. Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки до договору №169 оренди земельної ділянки, складеного 01 червня 2007 року, [PERSON] передав, а ПОПС ім.Щорса, в особі директора Біблія Івана Федоровича, прийняв в оренду земельну ділянку. Земельна ділянка передана в задовільному стані та у визначених межах. Зі змісту договорів оренди земельних ділянок вбачається, що земельна ділянка передається в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції (п.13). Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п.14). Пунктом 15 спірних договорів закріплено умови збереження стану об`єкта оренди - не застосовувати дії, що призводять до зниження родючості земельної ділянки та зміни її цільового призначення. Згідно пункту 29.4 договорів оренди обумовлено використання орендованої земельної ділянки відповідно до мети, визначеної у пункті 13 договору, дотримуючись при цьому вимог чинного земельного і екологічного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі. Пунктом 36 спірних договорів передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. За змістом п.39 спірних договорів за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та договору. Свої зобов`язання позивач, як орендодавець виконав повністю, надавши в користування земельні ділянки в стані, що відповідає умовам договору оренди. Відповідно до п.1.5.14 статуту ТОВ «Лозівське хлібоприймальне підприємство» (нова редакція), затвердженого протоколом загальних зборів учасників 15.07.2016 року, до ТОВ «Лозівське хлібоприймальне підприємство» приєднано ПОСП ім.«Щорса», в результаті чого товариство є правонаступником усього майна, усіх прав та обов`язків ПОСП ім.«Щорса» згідно з передавальним актом, затвердженим рішенням засновників ПОСП ім.«Щорса» від 22 жовтня 2012 року. Згідно п.3.1 статуту сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» (нова редакція), затвердженого протоколом загальних зборів учасників 19.12.2018 року, до СТОВ «Мрія» приєднано ТОВ «Лозівське хлібоприймальне підприємство», в результаті чого сільськогосподарське товариство «Мрія» є правонаступником всього майна, усіх прав та обов`язків ТОВ «Лозівське хлібоприймальне підприємство» згідно з передавальним актом, затвердженим загальними зборами учасників ТОВ «Лозівське хлібоприймальне підприємство» 25 травня 2017 року. Позивач у своєму позові як на підстави розірвання договорів оренди земельних ділянок посилається на порушення відповідачем вимог, передбачених п.п.15,29.4 спірних договорів, ст.ст.96,141 Земельного Кодексу України, ст.ст.24,32 Закону України «Про оренду земель», ст.37 Закону України «Про охорону земель», ст.40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища». Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч 4 ст.22 Земельного кодексу України, земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель. Положеннями ст.24 Закону України «Про оренду землі», визначені права та обов`язки орендаря, зокрема: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження; отримувати продукцію і доходи; здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем. Орендар земельної ділянки зобов`язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п`ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу доходів і зборів. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.31, ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї з сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Статтею 5 ЗК України визначені основні принципи земельного законодавства, зокрема й принцип раціонального використання та охорони земель. Раціональним вважається таке використання земель, у ході якого забезпечується одержання сталих високих урожаїв сільськогосподарських культур, запобігання необґрунтованому вилученню земель зі сфери сільськогосподарського виробництва для потреб інших галузей народного господарства, збереження та підвищення родючості ґрунтів, охорона навколишнього середовища. Статтею 96 Земельного кодексу України передбачено обов`язки землекористувачів, згідно яких останні зобов`язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Згідно ст.37 Закону України «Про охорону земель» передбачено основні вимоги до охорони родючості ґрунтів. Так, власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється. На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ; використання деградованих, малопродуктивних, а також техногенно забруднених земельних ділянок; необґрунтовано інтенсивного використання земель. З метою здійснення контролю за динамікою родючості ґрунтів систематично проводиться їх агрохімічне обстеження, видаються агрохімічні паспорти, в яких фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів і рівні їх забруднення. Дані агрохімічної паспортизації земель використовуються в процесі регулювання земельних відносин при: передачі у власність або наданні в користування, в тому числі в оренду, земельної ділянки; зміні власника земельної ділянки або землекористувача; проведенні грошової оцінки земель; визначенні розмірів плати за землю; здійсненні контролю за станом родючості ґрунтів. Форму агрохімічного паспорта та порядок його ведення встановлює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. В статті 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» зазначено, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: а) раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; б) здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; в) здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів; г) застосування біологічних, хімічних та інших методів поліпшення якості природних ресурсів, які забезпечують охорону навколишнього природного середовища і безпеку здоров`я населення; д) збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні; е) здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб; є) здійснення заходів щодо збереження і невиснажливого використання біологічного різноманіття під час провадження діяльності, пов`язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами. При використанні природних ресурсів має забезпечуватися виконання й інших вимог, встановлених цим Законом та іншим законодавством України. В позові та під час судового розгляду сторона позивача посилалася як на підставу розірвання спірних договорів оренди земельних ділянок на порушення відповідачем вимог п.15 спірних договорів, засівання відповідачем з 2009 року земельних ділянок лише соняшником та озимою пшеницею, що в подальшому призвело до виснаження земель та істотного погіршення родючості ґрунтів. Твердження сторони позивача щодо відсутності сівозміни та погіршення стану земель підтверджуються показами свідків позивача [PERSON] та [PERSON] . Крім того, при допиті свідка відповідача [PERSON] було встановлено, що лише один раз земельна ділянка в 2014 році була засіяна горохом, інші роки сіялися соняшник та пшениця, що також свідчить про недотримання відповідачем сівозмін. Суд не може при вирішенні справи брати до уваги тільки показання свідків, які не є експертами у даному питанні, свідки позивача є його односельцями, а свідок відповідача працює в СТОВ "МРІЯ", тобто вони не є безсторонніми. На підтвердження факту дотримання відповідачем плану щодо системи чергування посіву сільськогосподарських культур та здійснення дій щодо збереження корисних властивостей ґрунту та підвищення родючості земель, під час судового розгляду представником відповідача надано довідку від 09.02.20217 року за №84, підписану директором ТОВ «Лозівське хлібоприймальне підприємство» [PERSON] та головним бухгалтером [PERSON] , щодо засіяння та внесення добрив за період з 2013 по 2017 рік на полях 01.01.12, 01.01.24, 01.01.32. З вказаної довідки вбачається наступне: на полі 01.01.12 у 2013 році було засіяно соняшник, у 2014 році - горох, у 2015 році - озиму пшеницю, у 2016 році - соняшник, у 2017 році - пшеницю; на полі 01.01.32 у 2013 році було засіяно соняшник, у 2014 році - горох, у 2015 році - озиму пшеницю, у 2016 році - соняшник, у 2017 році - пшеницю; на полі 01.01.24 у 2013 році було засіяно пшеницю, у 2014 році - соняшник, у 2015 році - озиму пшеницю, у 2016 році - соняшник, у 2017 році - пшеницю; та щороку вносилися добрива. Також представником відповідача надані копії актів списання насіння сільськогосподарських культур та добрив на поля 01.01.12, 01.01.24, 01.01.32 в період з 2013 року по 2016 рік. З наданих документів неможливо встановити дотримання сівозміни відповідачем починаючи з 2009 року. Разом з тим, з довідки від 09.02.2017 року за №84 вбачається, що в період з 2013 року по 2017 рік лише один раз, у 2014 році, поля 01.01.32 та 01.01.12 засіяно горохом. Крім того, вказана довідка належним чином не підтверджує факт засіяння сільськогосподарських культур та внесення добрив саме на земельних ділянках позивача. Довідка лише містить відомості про поля 01.01.12, 01.01.24 та 01.01.32 без визначення їх складових, а акти списання містять лише назву рахунка - витрати по полях і культурах, найменування ТМЦ, їх ціну та кількість. Разом з тим, відповідно до статті 33-1 Закону України «Про охорону земель», яка була доповнена Законом України від 4 червня 2009 року N 1443-VI і діяла по 12 лютого 2015 року, нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах у різних природно-сільськогосподарських регіонах встановлюються для досягнення високих і стабільних урожаїв та запобігання виснаженню і втраті родючості ґрунтів внаслідок ґрунтовтоми. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 року № 164 затверджено Нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах в різних природно-сільськогосподарських регіонах. З примітки до вказаних вище Нормативів видно, що допустимі норми періодичності вирощування культури на одному і тому самому полі становлять: для соняшника - не менше, ніж через сім років; для пшениці озимої, картоплі, проса - не менше ніж через два роки; для лікарських рослин (залежно від біологічних властивостей) - один - десять років. Надаючи довідку від 09.02.2017 року за №84, відповідач визнав, що на території земельних ділянок, що передані йому позивачем в оренду, він вирощував: на полі 01.01.12 у 2013 році - соняшник, у 2014 році - горох, у 2015 році - озиму пшеницю, у 2016 році - соняшник, у 2017 році - пшеницю; на полі 01.01.32 у 2013 році - соняшник, у 2014 році - горох, у 2015 році - озиму пшеницю, у 2016 році - соняшник, у 2017 році - пшеницю; на полі 01.01.24 у 2013 році - пшеницю, у 2014 році - соняшник, у 2015 році - озиму пшеницю, у 2016 році - соняшник, у 2017 році - пшеницю. Тож відповідачем було порушено допустимі нормативи періодичності вирощування культури на одному і тому самому полі. На підтвердження заявлених вимог сторона позивача надала акти обстеження земельних ділянок від 20 червня 2018 року, 02 листопада 2018 року, 01 червня 2020 року, відповідно до яких шляхом візуального огляду проведено обстеження спірних земельних ділянок (паїв), належних позивачу. Згідно акту обстеження земельних ділянок від 20 червня 2018 року, складеного робочою групою у складі радника голови Лозівської РДА, голови комісії Безуглої В.О., завідувача сектору з організації виробництва, переробки, маркетингу сільськогосподарської продукції відділу агропромислового розвитку Лозівської РДА Майстренко Л.В. , головного спеціаліста юридичного відділу апарату Лозівської РДА Жулінської А.В., Миколаївського сільського голови Авраменко О.М., за участю [PERSON] встановлено, що вказаною робочою групою здійснено виїзд для обстеження земельних ділянок, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером 6323983000:02:000:0181, земельної ділянки з кадастровими номерами 6323983000:01:000:0215 та земельної ділянки з кадастровими номерами 6323983000:01:000:0217, належних [PERSON] та розташованих за межами населених пунктів Миколаївської сільської ради. За результатами обстеження земельних ділянок робоча група встановила, що вказані земельні ділянки засіяні соняшником. Відповідно до акту обстеження земельних ділянок від 02 листопада 2018 року, складеного робочою групою у складі завідувача сектору з організації виробництва, переробки, маркетингу сільськогосподарської продукції відділу агропромислового розвитку Лозівської РДА Майстренко Л.В. , начальника юридичного відділу апарату Лозівської РДА Попудренка Є.О., спеціаліста ІІ категорії Миколаївської сільської ради Забуги Т.Ю. , за участю [PERSON] встановлено, що вказаною робочою групою здійснено виїзд для обстеження земельних ділянок, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером 6323983000:02:000:0181, земельної ділянки з кадастровими номерами 6323983000:01:000:0215 та земельної ділянки з кадастровими номерами 6323983000:01:000:0217, належних [PERSON] та розташованих за межами населених пунктів Миколаївського старостинського округу Лозівської об`єднаної територіальної громади. За результатами обстеження земельних ділянок робоча група встановила, що вказані земельні ділянки засіяні озимою пшеницею. З акту обстеження земельних ділянок від 01 червня 2020 року вбачається, що комісія у складі начальника відділу агропромислового розвитку Лозівської РДА Майстренко Л.В., інспектора відділу по забезпеченню діяльності старостинських округів Лозівської міської ради Ступака О.В., у присутності [PERSON] провела обстеження земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів на території Миколаївського старостинського округу Лозівської міської ради Лозівського району Харківської області, належних на праві приватної власності [PERSON] . Встановлено, що на момент проведення обстеження земельна ділянка з кадастровим номером 6323983000:02:000:0181 засіяна соняшником, а земельні ділянки з кадастровими номерами 6323983000:01:000:0215 та 6323983000:01:000:0217 - озимим ріпаком. Вказані акти обстеження земельних ділянок представник відповідача вважала недопустимими доказами, посилаючись на те, що ст.17 Земельного кодексу України не передбачено таких повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин як складення подібного роду актів. Проте суд вважає зазначені вище докази допустимими з огляду на наступне. Згідно із ст.17 Земельного кодексу України, державний контроль за використанням та охороною земель в межах району уповноважена здійснювати державна адміністрація. Тобто у Лозівському районі - Лозівська районна державна адміністрація. Відповідно до ст. ст. 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Лозівська РДА наділена повноваженням здійснювати контроль за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. В зв`язку з чим, посадові особи Лозівської районної державної адміністрації, здійснюючи обстеження земельних ділянок в межах відповідного старостинського округу, не перевищили свої повноваження та не порушили ст.17 Земельного кодексу України. Суд не приймає заперечення представника відповідача щодо вказаних документів, оскільки такі не спростовують належності та допустимості цих актів. Разом з тим, слід зазначити, що крім заперечень представника відповідача, жодних доказів на спростування обставин, що зафіксовані актами, представником відповідача суду надано не було. Тому вказані акти приймаються судом до уваги. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обов`язок доказування обставин, якими особа обґрунтовує свої позовні вимоги покладається на позивача, відповідач має спростувати зазначені доводи відповідними аргументами та доказами. Отже, судом встановлено та не спростовано доводами представника відповідача, порушення відповідачем порядку сівозмін сільськогосподарських культур та порядок їх чергування, у часі і просторі. Законодавче запровадження застосування сівозмін не є обмеженням земельних прав, а є проявом загальних правил охорони і використання земель, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на виконання конституційної вимоги щодо надання особливої охорони землі як основного національного багатства. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 541/555/16-ц, у разі порушення відповідачем допустимих нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах, що призводить до виснаження ґрунтів внаслідок ґрунтовтоми та порушення режиму їх використання, наявні правові підстави для розірвання оспорюваних договорів оренди. Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справах №№ 6-1998цс15,6-1980цс15, відповідно до якої земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Крім того, обов`язковість дотримання нормативів і право орендодавця розірвати договори в разі їх порушення підтверджується судовою практикою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ: ухвалою від 11.09.2017 по справі №541/557/16-ц (ЄДРСР 68938925); рішенням від 21.12.2016 по справі №530/283/16-ц (ЄДРСР 63715374). Доводи сторони відповідача про помилковість застосування положення статті 33-1Закону України «Про охорону земель», яка виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» є необґрунтованими, оскільки в період її чинності вона регулювала спірні правовідносини. Разом з тим, погіршення якості та родючості ґрунтів через незбалансоване господарське використання земель підтверджується висновками комплексної комісійної судової інженерно-екологічної та ґрунтознавчої експертизи №15854/17-48/5540/18-34/5822/18-48 від 28.03.2018 року, згідно якого, враховуючи дані стану агрохімічних показників за 2009 рік, зазначені в листі Харківської філії ДУ «Держгрунтохорона» від 10.01.2017 № 158-19/02/107, з 2008 року по теперішній час (а саме, станом на 02.11.2017 - дату відбору проб ґрунтів представниками Національного наукового центру «Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н.Соколовського» у присутності позивача та представника відповідача), на земельній ділянці з кадастровим номером 6323983000:02:000:0181 відбулося погіршення родючості ґрунту за показниками вмісту рухомого фосфору та рухомого калію, на земельній ділянці з кадастровим номером 6323983000:03:000:0215 відбулося погіршення родючості ґрунту за показниками вмісту гумусу, рухомого фосфору та рухомого калію, а на земельній ділянці з кадастровим номером 6323983000:03:000:0217 відбулося погіршення родючості ґрунту за показниками вмісту гумусу та рухомого фосфору. У дослідницькій частині висновку зазначено, що з 2009 року по теперішній час відбулося сильне зниження вмісту гумусу у ґрунті на контурах № 40 , на якому розташовані земельні ділянки з кадастровими номерами 6323983000:03:000:0215, 6323983000:03:000:0217, так і на самих цих ділянках. Найбільш ймовірною причиною цього є необґрунтоване збільшення частки просапних культур (соняшник, кукурудза) у структурі сівозміни. Крім цього, зазначено, що з 2009 року по теперішній час відбулося різке падіння вмісту фосфору у ґрунті як на контурах № 71 та № 40 , на яких розташовано земельні ділянки з кадастровими номерами 6323983000:03:000:0215, 6323983000:03:000:0217, 6323983000:02:000:0181, які належать позивачеві, так і на самих цих ділянках. Причина цього - це господарське використання вищезазначених земельних ділянок з грубим порушенням (значним зменшенням) науково - обґрунтованих агрономічних норм внесення фосфорних добрив, що призвело до зниження родючості ґрунту за показниками вмісту рухомого фосфору. Також вказано, що з 2009 року по теперішній час відбулося зменшення вмісту рухомого калію в ґрунті як на контурі № 40 , на яких розташовано земельні ділянки з кадастровими номерами 6323983000:03:000:0215, 6323983000:03:000:0217, 6323983000:02:000:0181, які належать позивачеві, так і на самих цих ділянках. Причина цього - це господарське використання вищезазначених земельних ділянок з порушенням (значним зменшенням) науково - обґрунтованих агрономічних норм внесення калійних добрив, що призвело до зниження родючості ґрунту за показниками вмісту рухомого калію. Відбір проб ґрунту здійснено 02 листопада 2017 року, що підтверджується протоколом №3, який, зокрема, підписано представником ТОВ «Лозівське хлібоприймальне підприємство» - Буклей О.С. За результатами проведених досліджень, а саме порівняння змін основних показників родючості на досліджуваних земельних ділянках позивача та земельних контурах, на яких вони розташовані, з даними агрохімічної паспортизації за 2009 рік, на земельній ділянці з кадастровим номером 6323983000:02:000:0181 відбулося істотне погіршення родючості ґрунту за показниками вмісту рухомого фосфору та рухомого калію, на земельній ділянці з кадастровим номером 6323983000:03:000:0215 відбулося істотне погіршення родючості ґрунту за показниками вмісту гумусу, рухомого фосфору та рухомого калію, а на земельній ділянці з кадастровим номером 6323983000:03:000:0217 відбулося істотне погіршення родючості ґрунту за показниками вмісту гумусу та рухомого фосфору. Виявлені зміни вмісту гумусу, рухомого фосфору та рухомого калію в ґрунті є істотним погіршенням родючості ґрунту, оскільки перевищують встановлені нормативи допустимих змін. Агрохімічний стан та стан родючості ґрунту земельної ділянки з кадастровим номером 6323983000:02:000:0181, яка згідно плану розташування земельних ділянок Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області розташована на полі № 357 , знаходиться на середньому рівні, з ознаками деградації (виснаження) за вмістом фосфору та рухомого калію в ґрунті. Агрохімічний стан та стан родючості ґрунту земельної ділянки з кадастровим номером 6323983000:03:000:0215 та земельної ділянки з кадастровим номером 6323983000:03:000:0217, які згідно плану розташування земельних ділянок Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області розташована на полі № 158 , знаходиться на низькому рівні. Ґрунт земельної ділянки з кадастровим номером 6323983000:03:000:0215 має ознаки деградації (виснаження) за вмістом гумусу, рухомого фосфору та рухомого калію, а ґрунт земельної ділянки з кадастровим номером 6323983000:03:000:0217 має ознаки деградації (виснаження) за вмістом гумусу та рухомого фосфору. Заперечення представника відповідача щодо того, що раніше обстеження земельної ділянки позивача не проводилось, отже відсутні дані для порівняння, в зв`язку з чим неможливо зробити висновок про погіршення показників родючості ґрунту, спростовуються даними Харківської філії ДУ «Держгрунтохорона» Державної установи «Інституту охорони ґрунтів України» стосовно стану агрохімічних показників ґрунтів контурів, розташованих на території Миколаївської сільської ради, до яких, в тому числі, відносяться земельні ділянки позивача, за 2009 рік агрохімічного обстеження. Щодо незгоди представника відповідача з висновками експертизи з посиланням на порушення вимог законодавства при відборі ґрунтових зразків, то суд зазначає, що при відборі ґрунтових зразків був присутній представник ТОВ «Лозівське ХПП», який закріпив своїм підписом, що він з протоколом відбору проб ґрунтів ознайомлений, під час відбору проб дії учасників ним не оспорювалися, будь-яких заперечень представником не вносилося, та в протоколі вони не зафіксовані. Згідно статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. У суду немає сумнівів у правильності висновку експертизи, висновок є достатньою обґрунтованим, повним, ясним, чітко викладеним. Суд не убачає наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Представником відповідача в якості доказу надано порівняння результатів аналізу ґрунту за 2009 рік та 2017 рік, проведене випробувальною лабораторією СТОВ «Дружба-Нова», атестат про акредитацію випробувальної лабораторії СТОВ «Дружба-Нова» №2Т1114 від 18.12.2017 року з додатком, атестат про акредитацію випробувальної лабораторії СТОВ «Дружба-Нова» №2Т1114 від 05.06.2014 року з додатком, свідоцтво учасника міжлабораторних порівнянь результатів вимірювань. Згідно наданого порівняння середніх даних за двома періодами відбору (2009 року ДУ Держгрунтохорона і 2017 року Випробувальна лабораторія СТОВ «Дружба-Нова»), загальна картина забезпеченості обстежених масивів ґрунтів гумусом і рухомими сполуками фосфору та калію істотно не змінилися, також не зафіксовано підкислення ґрунтового розчину, навпаки середнє значення рН сольового підвищилося до 7,0. Також представником відповідача надано протокол випробувань №03/19-ВН від 07.05.2019 року випробувальної лабораторії СТОВ «Дружба-Нова», результат агрохімічного обстеження земельних ділянок випробувальної лабораторії СТОВ «Дружба-Нова», протокол відбору проб ґрунтів від 02.04.2019 року. Позивачем надано клопотання про визнання вказаних доказів неналежними, недопустимими та недостовірними. Вказані документи викликають сумніви в об`єктивності наданих представником відповідача результатів досліджень, оскільки особи, які проводили дослідження, не є експертами, не були попереджені про кримінальну відповідальність та дане дослідження не є експертизою. Також викликає сумнів той факт, що товариства належать одному кінцевому бенефіціару. Крім того, при відборі зразків ґрунту для даного дослідження сторона позивача участі не брала, що не було оспорено представником відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства в площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц. Всупереч вказаним вимогам відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, а саме, що відповідачем погіршення екологічного стану та родючості земельних ділянок не допущено. Щодо посилань відповідача на те, що умовами договорів оренди земельних ділянок, укладених між позивачем та відповідачем, не передбачена можливість розірвання відповідних договорів у разі погіршення стану родючості земельних ділянок, і сам по собі вказаний факт не є підставою для розірвання договорів оренди земельних ділянок, суд звертає увагу на наступне. На вимогу однієї з сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Стаття 24 Закону України «Про оренду землі» передбачає право орендодавця вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил. Положення ст.25 Закону України «Про оренду землі» надає орендарю земельної ділянки право самостійно господарювати на землі, зважаючи при цьому на умову дотримання ним умов договору оренди землі; та зобов`язує орендаря дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. Так погіршенням стану родючості ґрунту та порушення режиму використання земельних ділянок є суттєвим пошкодженням орендованих земельних ділянок та правовою підставою для дострокового розірвання договорів оренди за рішенням суду. За результатами комплексної комісійної судової інженерно-екологічної та ґрунтознавчої експертизи встановлено зміни основних показників родючості на досліджуваних земельних ділянках позивача та земельних контурах, на яких вони розташовані. Висновки експертів за результатами проведеної експертизи суд вважає такими, що відповідають наявним в матеріалах справи доказам. Згідно зі статтею 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. За загальним правилом, визначеним частиною другою статті 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при його укладенні. Системний аналіз наведених положень чинного законодавства дозволяє дійти висновку, що при вирішенні питання щодо дострокового розірвання договору оренди з підстав, передбачених частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент укладення договорів оренди землі), застосуванню підлягають також положення частини другої статті 651 ЦК України. Доводи позивача про невиконання відповідачем своїх обов`язків, передбачених п.29.4 спірних договорів, є обґрунтованими, так як зазначений пункт договорів встановлює обов`язки орендаря використовувати орендовану земельну ділянку відповідно до мети, визначеної п.13 договорів, дотримуючись при цьому вимог чинного земельного і екологічного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі. Крім того, згідно п.15 спірних договорів, однією із умов є збереження стану об`єкта оренди, а саме - не застосовувати дії, що призводять до зниження родючості земельної ділянки. Відповідачем порушено вказаний обов`язок, встановлено використання земельних ділянок способами, які суперечать екологічним вимогам, відповідач допустив погіршення екологічного стану та родючості земельних ділянок, а тому наявні правові підстави для розірвання оспорюваних договорів оренди. У судовому засіданні встановлено, що земельними ділянками користувався саме відповідач, вказана обставина стороною відповідача не заперечувалась. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено причинний зв`язок між діями відповідача по використанню землі і погіршення родючості землі щодо полів, на яких розташовані земельні ділянки позивача, що в свою чергу є підставою для настання цивільно-правовою відповідальності. Враховуючи положення умов п. 36 Договору оренди землі, в яких сторони узгодили, що підставою припинення договору шляхом його розірвання є, зокрема, рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом, суд приходить до висновку про наявність підстав для його розірвання, а отже задовольняє позовні вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Під час судового розгляду сторона позивача залишила за собою право заявити клопотання щодо розподілу та стягнення понесених позивачем судових витрат після ухвалення судового рішення по справі. Відповідно до ст.270 ЦПК України, суд може вирішити питання щодо судових витрат при винесенні додаткового рішення. Зважаючи на заяву сторони позивача, з метою недопущення порушень прав та інтересів сторін, вирішення питання розподілу та стягнення понесених сторонами судових витрат буде вирішено судом під час винесення додаткового рішення.

Outcome: approved