Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 05.10.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода в м. Біла Церква по пр-ту Князя Володимира, в якій було пошкоджено транспортний засіб «Mitsybishi Pajero», державний номерний знак [NUMBER], який належить позивачу [PERSON], під керуванням водія [PERSON] Вказана дорожньо - транспортна пригода настала в звязку з недотриманням посадової особи КП БМР «Тролейбусне управління» [PERSON], заходів щодо належного утримання контактних проводів тролейбусної лінії, внаслідок чого відбувся обрив контактних проводів, які знаходились на проїзній частині дороги, що призвело до вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди. А тому позивач просив суд стягнути з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Тролейбусне управління» на свою користь в рахунок відшкодування завданої шкоди суму в розмірі 45480 грн. та сплачений судовий збір в сумі 640 грн. В судовому засіданні позивач збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Тролейбусне управління» на свою користь в рахунок відшкодування завданої шкоди суму в розмірі 55117 грн. 72 коп., судові витрати: сплачений судовий збір в сумі 640 грн. та витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 1500грн. Представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задоволити. Представник відповідача - [PERSON] позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини позивача, а тому просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] до суду не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини по справі, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що 05.10.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода в м. Біла Церква по пр-ту Князя Володимира, в якій було пошкоджено транспортний засіб «Mitsybishi Pajero», державний номерний знак [NUMBER], який згідно свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу належить [PERSON], під керуванням водія [PERSON] Вказана дорожньо - транспортна пригода настала в звязку з недотриманням посадової особи КП БМР «Тролейбусне управління» [PERSON], заходів щодо належного утримання контактних проводів тролейбусної лінії. В результаті ДТП автомобіль «Mitsybishi Pajero», державний номерний знак [NUMBER], отримав механічні пошкодження. Даний факт підтверджується доказами що містяться в адміністративній справі за ч. 4 ст. 140 КУпАП щодо посадової особи КП БМР «Тролейбусне управління» [PERSON] та постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі № 357/11713/16-п від 07.11.2016 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 та накладено адміністративне стягнення. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб відповідно до вимог ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ними своїх трудових (службових) обовязків. Згідно до Висновку № 64 від 23 березня 2017 року експертного авто-товарознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу Mitsybishi Pajero, державний номерний знак [NUMBER], матеріальний збиток визначено на рівні 55117 грн.72 коп. Відповідно до п. 14 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Відповідно до п.4 постанови пленуму ВСУ N 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Судом встановлено, та визнано сторонами по справі, що [PERSON], на момент ДТП, перебував у трудових відносинах з КП БМР «Тролейбусне управління», в якому останній працює до теперішнього часу на посаді начальника служби енергогосподарства, а тому, в силу положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України саме вказане підприємство повинно нести відповідальність за нанесені позивачу матеріальні збитки. З урахуванням вищевикладеного, відповідно до вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що з відповідача КП БМР «Тролейбусне управління» на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування завданої шкоди слід стягнути суму в розмірі 55117 грн.72 коп. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню і судові витрати по справі, а саме: судовий збір у розмірі 640 грн. та витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 1500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved