Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо малолітньої дитини - [PERSON], встановити опіку щодо малолітньої дитини [PERSON] та призначити опікунами позивачів, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] в розмірі ? частки з усіх видів її заробітку щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь опікуна [PERSON] починаючи з дати набрання чинності рішенням суду до досягнення дитиною повноліття, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь опікуна [PERSON], починаючи з дати набрання чинності рішенням суду до досягнення дитиною повноліття та стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилались на наступне. Позивачі є бабусею та дідусем малолітньої [PERSON] Відповідачі є батьками малолітньої [PERSON], [INFO]. Перший час дитина проживала зі своїми батьками за місцем реєстрації матері, проте вони особливо не піклувалися нею. Отримуючи державну допомогу на дитину, вони витрачали її не за цільовим призначенням, кошти йшли на особисті забаганки батьків. У травні 2013 року, коли дитині було 7 місяців, [PERSON] було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі. Дитину забрали до себе позивачі. Відповідач [PERSON] продовжував проживати за місцем реєстрації дитини, але байдуже ставився до дитини, тому позивачі попросили його виселитись. За весь час батько дитини жодного разу не поцікавився власною дитиною. Пізніше відповідач [PERSON] також був засуджений та відбував покарання у вигляді позбавлення волі. У червні 2014 року відповідачка [PERSON] підпала під дію Закону України «Про амністію у 2014 році» та поновила стосунки з відповідачем [PERSON] Жоден з відповідачів не має власного житла, раніше проживали у квартирі, яка належить позивачеві, не працюють, часто зловживають спиртними напоями, неодноразово були засуджені. Тому позивачі звернулись до суду з даним позовом. Позивачі та їх представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позов підтримали та просили винести заочне рішення. Відповідачі до судового засідання не з'явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Причину не явки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. Від представника третьої особи Управління служб по справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Враховуючи, що причина неявки відповідачів є неповажною, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів згідно ст.169 п. 4 ЦПК України. Зі згоди позивачів та їх представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження, відповідач [PERSON] є донькою позивачки [PERSON] (а.с. 13). 18.01.1991 року позивачі уклали шлюб. Після укладання шлюбу позивачка [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ХМУЮ 13.11.2012 року, [PERSON] народилась [INFO] року, батьками дитини вказані відповідачі. (а.с. 12) Відповідачі вихованням та забезпеченням малолітньої дитини не займаються, ведуть аморальний спосіб життя, неодноразово засуджені за злочини у сфері наркотичних засобів. Ці обставини підтверджуються висновком Департаменту праці та соціальної політики Управління у справах дітей від 14.01.2015 року №44 щодо доцільності встановлення опіки над малолітньою [PERSON] та призначення [PERSON] та [PERSON] її опікунами. Судом встановлено, що позивачі разом з малолітньою [PERSON] та своєю донькою [PERSON] мешкають в трьох-кімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності позивачеві [PERSON], позивачі мають постійний дохід, стан їх здоров'я задовільний, у відповідності до висновків про стан здоров'я , виданих 15.11.2014 КЗОЗ ХМП № 27, психіатричних протипоказань не виявлено, ознак наркологічних захворювань не виявлено, кожних та венеричних захворювань не має, позивачі засудженими на території України не значаться та в розшуку не перебувають, до кримінальної відповідальності не притягувались. [PERSON] має задовільний стан здоров`я, що підтверджується довідкою КЗОЗ «ХМДП №23». Позивачі повністю забезпечують утримання, оздоровлення та повноцінний розвиток малолітньої [PERSON], [INFO]. Так, відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з роз'яснень, викладених в п.16 постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, встановлено, що відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток своєї неповнолітньої дитини, не забезпечують її необхідним харчуванням, медичним доглядом і лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з донькою у обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини; тобто не виконують свої батьківські обов'язки щодо виховання дитини. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги, що судом достовірно встановлені обставини, які свідчать про свідоме самоухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачених ст.150 СК України, по вихованню та утриманню неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є правовою підставою для позбавлення батьківських прав, а тому позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню в інтересах дитини. Статтею 166 СК України закріплено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавлення батьківських прав, суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В своєму позові, позивачі просять стягнути аліменти з відповідачів починаючи з дати набрання чинності рішенням суду. У відповідності зі ст.367 п.1 ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, на підставі викладеного, оскільки відповідачі зобов'язані утримувати свою малолітню доньку, навіть після позбавлення батьківських прав, з огляду на вищевикладені обставини, стан здоров'я і матеріальне становище дитини і відповідачів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів аліменти на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі по 1/4 частині доходів відповідачів, але не менше 30 відсотків прожитковому мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати набрання чинності рішенням суду. Відповідно до ст.167 ч.4 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Згідно зі ст.243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років. Опіка встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.60 ч.3 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно зі ст.244 СК України опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Відповідно до висновку наданого до суду, у разі позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] визнано доцільним призначити [PERSON] та [PERSON] опікунами малолітньої. Таким чином, суд погоджуюється з висновком органу опіки та піклування, беручи до уваги, що дитина перебуває на утриманні позивачів, вважає за можливе встановити над нею опіку, призначивши за ст. 60 ЦК України її опікунами [PERSON]. та [PERSON] Також суд враховує, що позивач [PERSON] є рідною бабусею, інших близьких родичів, які б бажали та мали здатність здійснювати над дитиною опіку, не залишилось. При цьому підстав, що можуть слугувати перешкодами призначення позивачів опікунами, судом не встановлено. Позивачі повідомлені про права та обов'язки щодо встановлення опіки, які в них виникнуть після встановлення опіки. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідачів на користь позивачів підлягає сума судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 60, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 150, 164 ч.1 п.2, 165-166, 167, 181-182,191, 243-244 Сімейного Кодексу України, суд, -

Outcome: approved