Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивачка, [PERSON], звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів [PERSON] ради Києво-Святошинського району Київської області, Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування, встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.09.2015 р. помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія І-БК № 343371, виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 29 вересня 2015 р. [PERSON], яка є донькою померлого, є спадкоємцем першої черги за законом та спадкоємцем за заповітом, який був посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 26.02.2009 р. Згідно вказаного заповіту усе своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті і на що він за законом матиме право [PERSON] заповів [PERSON]. 30 жовтня 2015 р. позивач, відповідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), подала заяву про прийняття спадщини, на підставі якої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було зареєстровано Спадкову справу № 3/2015, відповідно до якої за життя [PERSON] придбав: - земельну ділянку площею 0,1160 га., розташовану на території с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області, вул. Травнева за договором купівлі-продажу від 14 серпня 1998 року, який був посвідчений державним нотаріусом Першої київської обласної нотаріальної контори [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 4-3871; - земельну ділянку площею 0,18 га, розташовану на території села Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, по вулиці Шупика за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 02 червня 2004 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1260; - квартиру № 9 у жилому будинку № 7-А на вул. Будишанській в м. Києві за договором купівлі-продажу квартири від 07 липня 2000 р. посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 5082. Позивачка зазначила, що 11.05.2016 р. подала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на вказані вище об'єкти. Однак приватний нотаріус Київського міського округу [PERSON] надала відповідь на заяву позивача, у якій повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності спадкодавця на вказане майно, та порекомендувала останній звернутися до суду про визнання права власності на зазначене спадкове майно. Право власності на земельні ділянки [PERSON] за життя так і не зареєстрував та не отримав Державних актів про право приватної власності на землю. Позивач знайшла в документах батька тільки копії Державних актів про право приватної власності на земельні ділянки, ЯКІ були видані продавцям - колишнім власникам даних ділянок. Крім того, позивач також виявила, що в Договорі купівлі- продажу квартири, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 07.07.2000 р. та зареєстрованому в реєстрі за № 5082, предметом якого є квартира [ADDRESS], яка в подальшому розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 22.05.2001 р. № 999 була переведена в нежитлове приміщення, була допущена помилка в написанні імені батька Позивача. Так. в договорі купівлі-продажу квартири як покупець зазначений «Науменко Миколай Артемович» замість «Науменко Микола Артемович». Реєстраційний напис на правовстановлюючому документі, що виконаний Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації 24 липня 2000 року № 6852 також вказує, що зазначена вище квартира була зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності. Згідно інформаційної довідки, наданої 15.12.2015 р. КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації», квартира, розташована за адресою: м. Київ. [ADDRESS] зареєстрована на ім'я: [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON] В,О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 07.07.2000 р, реєстровий № 5082. Таким чином, має місце також факт розбіжності між записом імені батька позивача у Договорі купівлі-продажу квартири від 07.07.2000 р., посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], та записом імені батька Позивача в інших документах, ім'я якого вказане як «Микола». Розбіжність у написанні імені батька позивача виникла в результаті невірного перекладу його ім'я з російської мови на українську мову. Так у документах батька позивача виданих на російській мові, а саме у Свідоцтві про розірвання шлюбу від 07 серпня 1984 р, серія її - БК № 368041, Свідоцтві про присвоєння звання ударник комуністичної праці від 18 жовтня 1961 р. № 22, Військовому квитку від 10 липня 1963 р., серії НУ № 1178627 ім'я батька Позивача на російській мові значиться як «Николай». При посвідченні договору купівлі-продажу квартири, нотаріус здійснив буквальний переклад імені батька Позивача, внаслідок чого і виникла така помилка, яка наразі є перешкодою для належного оформлення права власності на спадкове майно. Таким чином, з огляду на те, що право власності на земельні ділянки та нежитлове приміщення за життя [PERSON] не зареєстрував, Позивач, яка є єдиним спадкоємцем свого батька як за законом, так і за заповітом, не може оформити право власності на вказані об'єкти у позасудовому порядку у зв'язку з відсутністю державної реєстрації на ці об'єкти за спадкодавцем. Тому, позивачка просила суд: - встановити факт належності [PERSON]. померлому 29.09.2015 р., Договору купівлі-продажу квартири за адресою м. Київ. [ADDRESS] від 07 липня 2000 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 5082; - визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,1160 га. розташовану за адресою: Київська обл.. Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Травнева; - визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0.18 га, розташовану за адресою: Київська обл.. Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Шупика; - визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на нежитлове приміщення № 9, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Будищанська, буд. № 7-А. Представник позивача в судове засідання не зявився. До суду направив заяву, в якій просив суд справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представники відповідачів та третьої особи в судове засідання не зявилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представники відповідачів в судове засідання не зявилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило, а також те, що представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України, та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази знаходить, що заявлені вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 29.09.2015 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія І-БК № 343371, актовий запис № 417 від 29.09.2015 року, місце реєстрації відділ державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Померлий [PERSON] був батьком позивача [PERSON], згідно свідоцтва про народження серії І-ЯК № 6353229, актовий запис № 1628. До майна [PERSON], померлого 29.09.2015 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], було заведено спадкову справу № 3-2015 від 30.10.2015 року. Згідно копії спадкової справи вбачається, що померлий [PERSON] за життя склав заповіт від 26.02.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 95, відповідно до якого [PERSON] усе своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день своєї смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON]. Згідно копії спадкової справи до складу спадкового майна увійшли: - земельна ділянка, площею 0,1160 га, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Травнева, яка придбана померлим на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.1998 року, посвідчений державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4-3871, попереднім власником якої, згідно копії Державного акту на право власності на землю, серія ІІІ-КВ № 029495, був [PERSON]; - земельна ділянка, площею 0,18 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, розташована на території с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області по вул. Шупика, яка придбана померлим на підставі договору купівлі-продажу від 02.06.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1260, попереднім власником якої, згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю, була [PERSON]. До складу спадкового майна також увійшла квартира [ADDRESS], загальною площею 36,60 кв.м., жилі приміщення якої згідно Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 999 від 22.05.2001 року були переведені у нежилі. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 07.007.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 5082, вказана вище спадкова квартира належить та зареєстрована на праві приватної власності [PERSON]. Згідно інформаційної довідки Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна» № 40502 від 15.12.2015 року, квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності на імя: «Науменко Миколай Артемович». Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з матеріалів справи у документах батька позивачки виданих на російській мові, а саме у свідоцтві про розірвання шлюбу від 07 серпня 1984 р, серія її - БК № 368041, свідоцтві про присвоєння звання ударник комуністичної праці від 18 жовтня 1961 р. № 22, військовому квитку від 10 липня 1963 р., серії НУ № 1178627 ім'я батька позивачки на російській мові значиться як «Николай». Згідно Експертного висновку № 056/540-а від 28.09.2016 року з практики лінгвістичних експертиз відомі численні випадки документальної фіксації різних варіантів імені по батькові від деяких особових імен. Такі явища найчастіше зумовлені наявністю в українській ономастичній традиції паралельних форм по батькові від одного особового імені або виникають внаслідок змішування етимологічно споріднених особових імен та похідних від них імен по батькові. Ідентифікація таких записів базується на їх співвіднесенні з типовими девіаціями. З урахуванням зазначеного імена [PERSON] (копія паспорта; свідоцтво про смерть, запис [PERSON]) та [PERSON] (договір купівлі-продажу квартири, запис [PERSON]) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Розбіжності в записах виникли внаслідок документальної фіксації офіційних варіантів особового імені: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку щодо відповідності імені померлого [PERSON] імені, що вказане в договорі купівлі-продажу квартири від 07.007.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 5082, а саме [PERSON], а у звязку з цим і належність померлому вказаного вище договору. До складу спадщини, згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї. Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Ст.1297 ЦК України встановлюється обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, з огляду на викладене вбачається, що вказане вище спадкове майно, померлим [PERSON] за життя юридично не було оформлено, а тому приватним нотаріусом [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, згідно листа 11.05.2016 року № 15/02-14/сс3/2015 Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачки. З огляду на вищенаведене та

Outcome: approved