Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення грошової компенсації за роботу у неробочі (вихідні) дні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації частини заробітної плати в зв'язку з несвоєчасною її виплатою. Позов мотивовано тим, що до 30 січня 2009 року позивач працювала у відповідача на посаді радника Відділу навчання продажу банківських продуктів Центру професійного навчання Управління розвитку персоналу Департаменту управління персоналом. При цьому, наказом № 45-п від 30 січня 2009 року позивача було звільнено з роботи у відповідача, однак, при звільненні відповідач не провів з позивачем розрахунок в повному обсязі, а саме, позивачу не було виплачено додаткову заробітну плату, як компенсацію (оплату) за роботу у вихідні дні в грудні 2008 року та в січні 2009 року, до виконання якої позивач спеціально був залучений. Так, позивач вказує, що відповідно до розпоряджень відповідача № 549 від 25 грудня 2008 року та № 3 від 06 січня 2009 року позивач виконував роботу у відповідача у вихідні дні - 27, 28 грудня 2008 року, 17, 18, 24 та 25 січня 2009 року. При цьому, ані під час роботи, ані при звільненні позивача 30 січня 2009 року відповідач за роботу у вихідні дні, як це передбачено ст. 107 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) з позивачем не розрахувався. Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача 2 079 грн. 96 коп. в якості грошової компенсації за роботу у вихідні та неробочі дні, 1 021 грн. 26 коп. в якості компенсації частини заробітної плати, в зв'язку з несвоєчасною її виплатою за період з лютого 2009 року по січень 2015 року від належної позивачеві оплати за роботу у вихідні та неробочі дні, а також середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за роботу у вихідні та неробочі дні за період з 30 січня 2009 року по 31 січня 2015 року у сумі - 260 861 грн. 65 коп. Під час розгляду справи в суді позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію за роботу у неробочі (вихідні) дні в сумі - 2079 грн. 96 коп., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 30 січня 2009 року по 02 квітня 2015 року в сумі 268 314 грн. 84 коп. та компенсацію частини заробітної плати в зв'язку з несвоєчасною її виплатою з лютого 2009 року по січень 2015 року в сумі 1021 грн. 26 коп. Позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили позовні вимоги задовольнити, з урахуванням їх збільшення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.Зокрема, зазначила, що позивачем не було надано доказів роботи на вихідні дні. Вислухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні достовірно встановлено, що з 03 липня 2006 року позивач - [PERSON], яка до реєстрації шлюбу 03 жовтня 2009 року мала прізвище «[PERSON]», працювала у відповідача по справі на різних посадах та 30 січня 2009 року була звільнена відповідачем, з посади радника Відділу навчання продажу банківських продуктів Центру професійного навчання Управління розвитку персоналу Департаменту управління персоналом, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 13-15). При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Разом з тим, звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що в день його звільнення відповідач не провів з нимповного розрахунку по заробітній платі, зокрема, позивачу не було виплачено відповідачем компенсацію (оплату) за роботу у вихідні дні в грудні 2008 року та в січні 2009 року, до виконання якої позивач спеціально був залучений. Так, як вбачається з матеріальв справи 25 грудня 2008 року письмовим розпорядженням віце-президента банку № 549 від 25 грудня 2008 року «Про впровадження нового продукту та проведення семінарів для співробітників банку» передбачено впровадження нового продукту «Від тисячі до мільйону» і проведення в зв'язку з цим з 27 по 30 грудня 2008 року семінарів по даному продукту для співробітників банку Департаментом управління персоналом та Департаментом змін та інновацій роздрібної мережі ВАТ КБ «Надра». Пунктом 1.1 Розпорядження зобов'язано начальників МРУ, директорів РУ прийняти співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ребрендових площадок продажу з 27 по 30 грудня 2008 року. Пунктом 1.2 Розпорядження зобов'язано направити співробітників на семінари з 27 по 29 грудня 2008 року згідно зі списками (а.с. 16-17). Також, відповідно до письмового розпорядження № 3 від 06 січня 2009 року «Про впровадження нового продукту на площадках продажу» передбачено впровадження нового продукту «Від тисячі до мільйону один крок» з 12 по 28 січня 2009 року. В зв'язку з цим п. 1.1 Розпорядження передбачено обов'язок направити співробітників згідно додатку № 1, а п. 2.1 Розпорядження передбачено прийняти співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ребрендованих площадок продажу (а.с. 23-24). Судом достовірно встановлено, що позивач приймала участь у проведенні семінарів в Одеському управлінні як на виконання розпорядження №549 від 25.12.2008 року на період з 27 по 30 грудня 2008 року, так і згідно розпорядження №3 від 06.01.2009 року на період з 12 по 28 січня 2009 року, що підтверджується відповідними графіками проведення вказаних семінарів на цей період. Так, у вказаних графіках серед прізвищ співробітників банку зазначено - дошлюбне прізвище позивача як «[PERSON]» (а.с.18-22, 25-28). При цьому, представник відповідача в судовому засіданні не заперечував та визнав те, що Розпорядження № 549, № 3 та додатки до них, є документами, які підтверджують ту обставину, що позивач дійсно направлялась до регіональних управлінь банку та проводив семінари в періоди, вказані в цих Розпорядженнях, а саме - 27, 28 грудня 2008 року, 17, 18, 24, 25 січня 2009 року, які є неробочими днями. Крім того, факт перебування у відрядженні позивача підтверджується поточним звітом за операціями по рахунку позивача за 2008-30.01.2009 року підтверджується зарахування та зняття позивачем саме в січні 2009 року з банкоматів грошових коштів в м.Одеса (а.с.29-35), а також довідкою від 19.02.2015 року про зняття коштів з картки позивача. Більше того, згідно висновку від 20.11.2009 року «Про результати розслідування щодо можливого порушення чинного законодавства та встановлений в банку внутрішніх правил з боку звільнених працівників управління розвитку персоналу Департаменту управління персоналом та інших працівників банку» встановлено, що окремі працівники управління персоналом ВАТ КБ «Надра» залучались на роботи у вихідні дні для проведення тренінгів та занять з працівниками регіональних мереж Банку та грошова компенсація за роботу у вихідні дні працівникам не виплачувалась. Таким чином, судом встановлено, що 27, 28 грудня 2008 року, 17, 18, 24, 25 січня 2009 року були неробочими днями та саме у вказані дні позивач виконувала трудові обов»язки по участі у проведенні семінарів в Одеській філії відповідача. У відповідності, до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Оплата за роботу у неробочі дні входить до структури заробітної плати, а саме до додаткової заробітної плати. Розмір оплати за роботу у неробочі дні визначений ст. 107 КЗпП України та передбачає, що робота у святковий і неробочий день (ч. 4 ст. 73) оплачується у подвійному розмірі: відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки: працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку. Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про оплату праці» структуру заробітної плати складає додаткова заробітна плата, і є - винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Вказані суми є видом додаткового заробітку, підтверджується рішенням Конституційного Суду від 15.10.2013р. № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу Законів про працю України, статей 1,12 Закону України "Про оплату праці". Конституційний Суд України дійшов до висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у частині другій ст.233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Компенсація (оплата) роботи у вихідні дні є законодавчою гарантією прав працівника за роботу у вихідні дні (ст.107 КЗпПУ). Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, відповідач при звільненні позивача 30 січня 2009 року та до сьогоднішнього часу не виплатив позивачу компенсацію за роботу останнього у вихідні дні - 27, 28 грудня 2008 року та 17, 18, 24, 25 січня 2009 року. При цьому, згідно вимог ч.ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно перевірених судом розрахунків позивача суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію за роботу у вихідні дні - 27, 28 грудня 2008 року та 17, 18, 24, 25 січня 2009 року у подвійному розмірі - 2 079, 96 грн., де 2 х 1039,98 грн. оплата праці за роботу за 6 вихідних днів, які помножено на 173,33 грн. - середньоденного заробітку (а.с.9) Вказані розрахунки проведено у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.95р. із розрахунку розміру заробітної плати за повних два місяці перед звільненням позивача 20 днів (листопад 2008) та 23 (грудень 2008), із вираховуванням середньоденної заробітної плати в розмірі - 173,33 грн. (а.с.179-180) Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З урахуванням того, відповідачем на день звільнення позивача не було виплачено компенсацію за роботу у вихідні дні, тому суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки у виплаті вказаної компенсації. За перевірених судом розрахунків позивача відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України № 100 від 08.02.95р., вирахована вище середньоденна заробітна плата для нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні: середньомісячна заробітна плата за останні повні два місяці (листопада - грудень 2008 року) перед звільненням становить - 3726,67 грн., а кількість робочих днів у вказаний період = 21,5. 3726,67 грн. : 21,5 день = 173,33 грн. Звідси розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача по день, який останній зазначає в уточненій позовній заяві, а саме за період з часу звільнення позивача з 30.01.2009 року по день винесення судом рішення 02.04.2015 року, який складає - 1548 робочих днів х 173,33 грн. (середньоденний заробіток) = 268 314,84 грн., який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 95 КЗпП України визначено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. При цьому, ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Оскільки судом встановлено порушення з боку відповідача прав позивача на оплату компенсації за роботу у вихідні дні, суд перевіривши наданий представником позивача розрахунок, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошової копенсації за роботу вихідні дні в грудні 2008 - січні 2009 років з урахуванням індексу інфляції в сумі - 1021,26 грн. (2079,96 грн. х 49,1 % - сукупний індекс інфляції). Таким чином, суд, перевіривши розрахунки позивача, наведенні у позовній заяві (уточнена) (а.с. 178-179), вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за роботу у вихідні дні у сумі - 2 079 грн. 96 коп., середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації з 30 січня 2009 року по 02 квітня 2015 року у сумі - 268 314 грн. 84 коп. та компенсації частини заробітної плати в зв'язку з несвоєчасною її виплатою з лютого 2009 року по січень 2015 року в сумі 1021 грн. 26 коп. є обґрунтованими відповідають вимогам законодавства. На підставі зазначеного суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення грошової компенсації за роботу у неробочі (вихідні) дні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації частини заробітної плати в зв'язку з несвоєчасною її виплатою, підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі - 2 714 грн. 16 коп., виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 43, 55 Конституції України, ст.ст. 67, 72, 107, 116, 117, 233 КЗпП України та

Outcome: approved