Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що житловий будинок по [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року відносився до суспільної групи колгоспних дворів, членами якого були [PERSON] та [PERSON] Кожному з них належало по 1/2 частки цього двору. Посилаються на те, що [INFO] [PERSON] помер Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом від 25.03.2011 року, за замістом якого все своє майно останній заповів [PERSON] . Вказують на те, що до складу спадкового майна входить 1/2 частка домогосподарства, що належала за життя померлому, що розташоване по [ADDRESS] . Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно після смерті [PERSON] відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів у спадкодавця на вказане майно. Зважаючи на викладене, просять суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частку спадкового майна, що розташоване в [ADDRESS] та визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частку майна, що розташоване в [ADDRESS] , як майно колгоспного двору. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, проте подали до суду заяви, в яких позовні вимоги підтримують у повному обсязі і просять суд позов задовольнити, та справу розглянути без їх участі. В судове засідання представник відповідача Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області не з`явився, однак сільська рада направила до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає повністю та справу просили розглядати у відсутності їх представника. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч.4 ст.200 ЦПК України). У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливим винести рішення по справі в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року відносилося до суспільної групи колгоспних дворів. Членами даного двору були [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , кожному з них належало по 1/2 частки майна цього двору. Тому, [PERSON] належить право власності на 1/2 частки спірного майна. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом. Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 25 березня 2011 року, [PERSON] все своє майно заповів позивачці [PERSON] . До складу спадкового майна входить 1/2 частка домогосподарства, що належало за життя померлому, що розташоване по [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] , відповідно до ст. 1241 ЦК України, як непрацездатна вдова спадкодавця, мала право на обов`язкову частку у спадщині, однак, вона у встановлений законом строк подала 05 травня 2014 року заяву до нотаріуса про відмову від спадщини. Інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині немає. Позивачка [PERSON] своєчасно прийняли спадщину після смерті [PERSON] , звернулися до приватного нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Кінащук Н.М. із заявою про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса №183/02-31 від 03.05.2019 року, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане спадкове майно, оскільки нею не були надані правовстановлюючі документи, що посвідчує право власності на вищевказане спадкове нерухоме майно. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд, на підставі доказів, що є в матеріалах справи, встановив, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 319, 328, 346, 1216-1223,1233-1235, 1268 ЦК України,

Outcome: approved