Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить зняти арешт, накладений ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві в межах виконавчого провадження постановою від 20.02.2004 р., та заборону на відчуження з 1/3 частини квартири [ADDRESS] в Подільському районі м.Києва, позивач є власником вказаного нерухомого майна. Позов мотивний тим, що 25.12.2015 р. з метою продажі належної йому 1/3 частини квартири він звернувся до нотаріуса, однак нотаріусом при перевірці в реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, встановлено, що 1/3 належної позивачу квартири знаходиться під арештом за № 147001 від 15.11.2014р. накладеного Першою державною нотаріальною конторою. 20.04.2004 р. державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ в м. Києві винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони його відчуження серія № б/н, згідно з якою накладено арешт на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в Подільському районі м. Києва. В усній відповіді представника ВДВС зазначено, що виконавче провадження за яким накладено арешт на майно позивача, знищено згідно Порядку роботи з документами в органах ВДВС. До початку судового засідання позивач звернувся з письмовою заявою, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідача у судове засідання повторно не з'явився, своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог закону. Повідомлення про причини неявки на час судового засідання до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з цим, суд на підставі ст.ст.169 ч.4, 224 ч.1 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] в Подільському районі м. Києва, що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло (а.с.12-13). Позивач звернувся до нотаріальної контори з метою оформлення договору купівлі-продажу на належну йому частину квартири, але нотаріусом було вказано на те, що в ході перевірки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна було виявлено обтяження, а саме: арешт на 1/3 частини квартири [ADDRESS] в Подільському районі м. Києвана підставі постанови державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві від 20.04.2004 р., за № б/н. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а відповідно до ч.1 ст.50 цього Закону, у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається. Відповідно до ч.2 цієї статті цього Закону, у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 цього Кодексу, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Частиною 4 ст.41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч.2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття рішення судом про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач позбавлений належним чином та в повному обсязі користуватись та розпоряджатись належним йому на праві власності майном. На час розгляду справи відкритих виконавчих проваджень стосовно [PERSON], як боржника, не має. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження винесена безпідставно, а на даний час виконавче провадження знищено і державний виконавець не може зняти арешт з майна в межах даного виконавчого провадження, тому, з метою захисту прав та інтересів позивача, постанову про накладення арешту від 20.02.2012 р. за № б/н, винесену державним виконавцем ВДВС Подільського районного управління юстиції необхідно скасувати та звільнити майно з-під арешту. Виходячи з викладеного вище, ст.ст.16, 317, 321 ч. 1 386, 391 Цивільного кодексу України, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved