Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що 28.04.2006 року між нею та відповідачем укладено шлюб, про що зроблено актовий запис №202, та видано свідоцтво про шлюб. За час спільного життя подружжям 13.01.2011р. [PERSON] за наші спільні кошти придбав автомобіль «Renault Kangoo», 2005 року випуску, державний номер [NUMBER]. Право власності на зазначений автомобіль оформлено на відповідача [PERSON], 12.06.2011 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя шлюб ними був розірваний. Після фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, відповідач не хоче компенсувати ? частини вартості спірного автомобіля. Згідно довідки-висновку від 18.01.2011 р. про оцінку транспортного засобу ринкова вартість автомобіля «Renault Kangoo», 2005 року випуску, державний номер [NUMBER] складає 55 830 грн 85 коп. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засідання представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, зазначивши, що на даний час автомобіль проданий та існує інший власник, і вартість автомобіля не встановлена. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні їм правовідносини. 28.04.2006 року у Комунарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції вона та [PERSON] уклали шлюб, про що зроблено актовий запис №202, та видано свідоцтво про шлюб. За час спільного життя подружжям 13.01.2011р. [PERSON] за спільні кошти придбав автомобіль «Renault Kangoo», 2005 року випуску, державний номер [NUMBER]. Право власності на зазначений автомобіль оформлено на відповідача [PERSON], 12.06.2011 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Після фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, відповідач не хоче компенсувати ? частини вартості спірного автомобіля. Згідно довідки-висновку від 18.01.2011 р. про оцінку транспортного засобу ринкова вартість автомобіля «Renault Kangoo», 2005 року випуску, державний номер [NUMBER] складає 55830 грн 85 коп. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 своєї Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині, чоловікові на праві спільної сумісної власності та вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 ЦК України). Згідно частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ст. 71 СК України Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягнення згоди виходячи з дійсною його вартості на час розгляду справи. Відповідно до вимог ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки. Відповідно до ст. 371 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити з огляду на їх обґрунтованість. На підставі викладеного,

Outcome: approved