Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що між [PERSON] та [PERSON] 17.01.2019 укладений договір позики на суму 150 000грн., які останній повинен був повертати частинами по 6000грн щомісячно, до 17.02.2021. Умов договору відповідач не дотримався, жодного платежу на повернення боргу не зробив, тому позивачка просить стягнути суму позики за договором та компенсувати витрати на правову допомогу у розмірі 5 000грн. Позивачка та її представник на підтвердження правової позиції, в обґрунтування позовних вимог, надали до суду оригінал розписки відповідача про отримання грошових коштів у борг, позов просили розглядати за їх відсутності, не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не сповістивши суд про причини неявки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 17.01.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, відповідно до якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти у розмірі 150 000грн. строком до 17.02.2021. Відповідно до вказаного договору позики від 17.01.2019 відповідач зобов`язався виконувати погашення позики в порядку та у строки відповідно до договору, а саме: щомісячними платежами у розмірі 6000грн. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачами не надано суду жодного доказу на спростування заявлених позовних вимог. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб`єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб`єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст. ст. 1046 - 1048 ЦК України. Статтями 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Зважаючи на те, що позивач при зверненні до суду сплатив 1500грн судового збору, в силу положень статті 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь [PERSON] судовий збір та витрати понесенні на правову допомогу, оскільки вказані витрати доводять по справі відповідними документами. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved