Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду з позовом до відповідача про стягнення коштів та неустойки у розмірі 35100,00 грн. сплачених за договором фінансового лізингу №005161 від 11.04.2017 у звязку із розірванням договору, укладеного поза торговельним або офісним приміщенням відповідача. Обґрунтовуючи позов посилається на те, що 11.04.2017 він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу. В межах 14 днів з моменту його укладання позивач звернувся до відповідача з заявою про його розірвання та повернення коштів. Разом з тим, відповідач вимоги закону не виконав та не повернув позивачу сплачені кошти по договору. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не зявився, просив справу розглянути за його відсутності, проти позовних вимог заперечив з підстав зазначених у запереченнях проти позову. Суд, дослідивши наявні у справі докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи таке. Встановлено, що 11.04.2017 між ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу №005161. Відповідно до п.1.1 Договору - Лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі Предмет Лізингу визначений у п.3.1 цього Договору), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти Предмет Лізингу та сплачувати Лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору. Відповідно до п.1.3 Договору - замовлення Предмету Лізингу відбувається з моменту підписання Лізингоодержувачем Специфікації (Додаток №3 до цього Договору) та сплати Лізингодержувачем на рахунок Лізингодавця Авансового платежу. У відповідності до п.3.1 Договору - Предметом Лізингу є трактор «Фотон 454». Згідно ст. 11 договору позивач має право викупу предмету лізингу за окремим договором купівлі-продажу за умови сплати його повної вартості, а також інших заборгованостей, штрафних санкцій та збитків. Відповідно до п. 5.1 договору та додатків №1, 2 до договору фінансового лізингу №005161 від 11.04.2017, предмет лізингу передається лізингоодержувачу у строк не більше 50 календарних днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію у розмірі 10% від вартості предмета лізингу та комісії за передачу предмета лізингу у розмірі 3% від вартості предмета лізингу. На виконання умов цього договору позивач сплатив комісію у розмірі 30 000 грн., що підтверджено Додатком № 1 до договору та квитанцією банку. Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються цим законом, положеннями\~Цивільного кодексу України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Крім того, п. 5 ч. 1\~ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~фінансовий лізинг віднесено до фінансових послуг. Отже правовідносини між сторонами договору регулюються також і цим законом. Водночас, відповідно до п.п. 3, 17, 19, 22\~ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~діяльність відповідача з надання послуг фінансового лізингу в частині надання цих послуг фізичним особам, які є споживачами, підпадає під дію\~Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п.1\~ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг"\~лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках. Так, відповідно до п. 1\~ст. 13 ЦК України\~цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.\~\~В п. 2\~ст. 13 ЦК України\~зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3\~ст. 13 ЦК України). Частинами 3 і 4\~статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів»\~закріплено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. 21 квітня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору фінансового лізингу № 0005161, та з вимогою про поверненя сплачених коштів як авансовий платіж в розмірі 30 000 грн., у звязку з розірванням договору. 27.04.2017 відповідачем було отримано вимогу позивача від 20.04.2017, яку він надіслав 21.04.2017, про розірвання договору та повернення грошових коштів. Дана обставина підтверджується квитанцією про оплату рекомендованого поштового відправлення №2400000827237 та роздруківкою з офіційного сайту «УкраПошти» про хід руху рекомендованого поштового відправлення. 23.05.2017 відповідачем позивачу було направлено лист, в якому відповідач повідомив, що розірвати договір можна лише у порядку передбаченому п.12.12 Договору фінансового лізингу укладеного між сторонами спору. Зі змісту даної відповіді слідує, що відповідач вимоги позивача не задоволив. Разом з тим, відповідно до ч.1\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.2\~ст.215 ЦК України\~недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У відповідності до частини 1\~статті 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю. Відповідно до п.12.12 договору фінансового лізингу №005161, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта прийому-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається (а.с.9). Пункт 12.12 Договору фінансового лізингу є нікчемний, так як суперечить\~ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів». Місце підписання договору м.Львів. Дана обставина підтверджується квитанцією №0869836391 від 11.04.2017 про сплату позивачем платежу на користь відповідача та поясненнями позивача. Факт підписання договору в м.Львів, було визнано представником відповідача в запереченнях на позов. Відповідно до п.п. 6, 9, 26 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір, укладений поза торговельними або офісними приміщеннями, - договір, укладений із споживачем особисто в місці, іншому ніж торговельні або офісні приміщення продавця. За визначеннями наведених норм офісне приміщення - це будь-яке приміщення (будівля тощо), в якому знаходиться суб'єкт господарювання або його філія, або його структурний підрозділ, або представництво. Відповідно до ст. 93, 95 ЦК України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації; відомості про філії, представництва та інші структурні підрозділи також мають бути внесені до державного реєстру. Згідно витягу ЄДР підприємств з сайту Міністерства юстиції України та із договору фінансового лізингу вбачається, що адреса реєстрації відповідача - м. Київ, вул. Генерала Алмазова (Кутузова), 18/7. к. 613. Таким чином, «офіс» у місті Львові- не є офісним приміщенням (приміщенням, у якому знаходиться суб'єкт господарювання) ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», так як не є його зареєстрованим місцезнаходженням, рівно як не є внесеним до державного реєстру його структурним підрозділом. Цей факт підтверджується витягом ЄДР підприємств, із якого вбачається, що за ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» - відокремлених структурних підрозділів не зареєстровано. Таким чином, договір укладено поза офісним приміщенням відповідача. Отже відповідач мав повернути кошти позивачу до 22 травня 2016 року, згідно його вимоги про розірвання договору. Право виходу з контракту передбачено ст. 6 Директиви 97/7/ЄС Європейського парламенту та Ради «Про захист прав споживачів в дистанційних контрактах» від 20 травня 1997 року. Відповідно до цієї норми - споживач має у своєму розпорядженні період обсягом щонайменш сім робочих днів, протягом якого він може оголосити про свій вихід з будь-якого дистанційного контракту без повідомлення причини та без понесення стягнень. Єдиною відповідальністю, яку може понести споживач внаслідок реалізації свого права на вихід з контракту, є компенсація безпосередніх витрат на повернення товарів. Термін для реалізації цього права починається: - у випадку товарів з дня їх отримання споживачем, якщо зобов'язання, передбачені статтею 5, були виконані; - у випадку послуг з дня укладення контракту чи з дня виконання зобов'язань, передбачених в статті 5, якщо вони виконані після укладення контракту, який передбачає, що цей термін не перевищує трьох місяців, про які йтиметься в наступному підпункті. У випадку, якщо постачальник не виконав зобов'язання, передбачені в статті 5, термін дорівнює трьом місяцям. Є безпідставним твердження відповідача про те, що договір укладено в офісному приміщенні. Адже воно суперечить п.6\~ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів». Частиною 9\~статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Тобто, ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» має сплатити на користь позивача неустойку за несвоєчасне повернення сплачених сум в розмірі 1% вартості продукції за кожен день затримки. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені позивачем кошти на виконання умов договору в сумі 30000,00 грн. та неустойку в розмірі 5100,00 грн. Судові витрати у справі відповідно до\~ст.88 ЦПК України\~слід стягнути з відповідача на користь Державної судової адміністрації України.

Outcome: approved