Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з казенного підприємства «Кіровгеологія» на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в період з 16.02.2016 року по 13.12.2016 року в сумі 31 897,90 грн.; витрати від інфляції за невиплачену своєчасно заробітну плату в розмірі 15 926,51 грн.; витрати від інфляції за період березень-грудень 2016 року за невиплачений середній заробіток згідно рішення суду по справі № 405/7907/15-ц в розмірі 6 055,38 грн.; моральну шкоду в сумі 3 грн. В обґрунтування позову зазначив, що в період з 12.03.1992 року перебував у трудових відносинах з ГРЕ № 37, яка є структурним підрозділом КП «Кіровгеологія», працюючи геофізиком, провідним геофізиком. 01.11.2013 року був звільнений з роботи за скороченням чисельності. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.05.2014 року, яке набрало законної сили 25.05.2014 року, стягнуто з КП «Кіровгеологія» на його користь заборгованість по заробітній платі та моральну шкоду. Відділом ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, однак до теперішнього часу відповідач рішення суду не виконав. Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.02.2016 року було частково задоволено його позов та стягнуто з підприємства на його користь заборгованість за час затримки розрахунку за період з 01.11.2013 року по 15.02.2016 року в сумі 77 911,40 грн. За вказаним рішенням ним також було отримано виконавчий лист та подано на виконання до Печерського ВДВС м. Києва. 10.06.2016 року підприємство зверталось в суд із заявою щодо розстрочки виконання рішення суду, але він не дав згоди і суд заяву не задовольнив. До цього часу він не отримав жодної гривні на виконання рішень, а тому вимушений звернутись в суд з даним позовом та посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить його задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду уточнення до позову і згідно наданих уточнень просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки в розмірі 38 226,06 грн.; інфляційні збитки за період з 01.02.2014 року по 18.02.2017 року в сумі 16 311,30 грн.; витрати від інфляції в розмірі 10 156,77 грн. за період березень 2016 року лютий 2017 року за невиплачений згідно рішення суду середній заробіток по справі № 405/7907/15-ц. Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди не підтримав. Представник відповідача КП "Кіровгеологія" в судовому засіданні позов не визнав, надав суду заперечення та посилаючись на викладені в них обставини просив відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача обгрунтовані, та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема, записами в трудовій книжці, що [PERSON] з 12.03.1992 року перебував у трудових відносинах з ГРЕ № 37, яка є структурним підрозділом КП «Кіровгеологія». 01.11.2013 року звільнений з роботи на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України за скороченням чисельності. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.05.2014 року, яке набрало законної сили 25.05.2014 року, стягнуто з КП «Кіровгеологія» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 15 793,98 грн. та заборгованість по половому забезпеченню в розмірі 603,00 грн. та моральну шкоду в сумі 2 000 грн. Відділом ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, однак до теперішнього часу відповідач рішення суду не виконав. Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.02.2016 року було частково задоволено позов [PERSON] та стягнуто з підприємства на його користь заборгованість за час затримки розрахунку за період з 01.11.2013 року по 15.02.2016 року в сумі 77 911,40 грн. За вказаним рішенням ним також було отримано виконавчий лист та подано на виконання до Печерського ВДВС м. Києва і відкрито виконавче провадження 24.05.2016 року. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зазначені рішення не були оскаржені і набрали законної сили. Судом також встановлено, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві відкриті виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів до вищезазначених рішень суду, але рішення суду у встановлений законом строк виконані не були. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Зазначеним Законом врегульовано правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. З огляду на зазначене, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (правова позиція Верховного Суду України у справі 6-144ц13 від 29 січня 2014 року). Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. З огляду на викладене вище, судом відзначається, що позивач [PERSON] мав правові підстави для звернення до суду з зазначеним позовом. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року N 100 із змінами, - нарахування виплат проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки в розмірі 38 226,06 грн.; інфляційні збитки за період з 01.02.2014 року по 18.02.2017 року в сумі 16 311,30 грн.; витрати від інфляції в розмірі 10 156,77 грн. за період березень 2016 року лютий 2017 року за невиплачений згідно рішення суду середній заробіток по справі № 405/7907/15-ц, всього на суму 64 694,13 грн. та надав обґрунтований розрахунок вказаних сум, який не спростований представником відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову саме у вищезазначеній сумі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 1 600 грн. На підставі викладеного та ст. ст.116, 117, 237-1 КЗпП України,

Outcome: approved