Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , якому належала земельна ділянка, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, площею 2,8971 га, кадастровий номер: 4823983800:01:000:0241, власником якої була його дружина - [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] прийняв цю спадщину, але не оформив спадкових прав. Крім прийнятих ним, після смерті [PERSON] , у спадщину земельних ділянок йому особисто також належала земельна ділянка, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, площею 2,8869 га, кадастровий номер: 4823983800:01:000:0240. Посилаючись на те, що вчасно та належним чином прийняла спадщину після смерті батька, проте в органах нотаріату, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батьків, так як втрачені оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, позивач просила про задоволення позовних вимог. В підготовче засідання сторони не з`явились. Від позивача до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Секретарської сільської ради письмовим клопотанням, просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 01 березня 2011 року (а.с.9). Відповідно до даних архівної копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії МК №036234, виданого Кривоозерською райдержадміністрацією 21 січня 2003 року (а.с.11); витягу з Державного земельного кадастру №НВ-48074119362019 від 23 вересня 2019 року (а.с.12-14) [PERSON] належала земельна ділянка, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, площею 2,8971 га, кадастровий номер: 4823983800:01:000:0241. Згідно даних довідки Секретарської сільської ради Кривоозерського району №2044 від 19 жовтня 2017 року останнім постійним місцем проживання [PERSON] було [ADDRESS] , на час її смерті з нею постійно проживав її чоловік - [PERSON] , [INFO] (а.с.51). Із даних копії спадкової справи №310/2017, заведеної Кривоозерською держнотконторою 24 жовтня 2017 року, [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняв, але не оформив своїх спадкових прав (а.с.46-51). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 14 липня 2018 року (а.с.18) [PERSON] помер [INFO] . Згідно даних довідки Секретарської сільської ради Кривоозерського району №1081 від 12 грудня 2018 року останнім постійним місцем проживання [PERSON] було [ADDRESS] , на час смерті він проживав один (а.с.42). Згідно даних заповіту, посвідченого Фесько Л.В., секретарем виконкому Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 19 жовтня 2017 року, [PERSON] , на випадок своєї смерті, все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все те, що буде йому на день смерті належати і на що він законом матиме право, заповів [PERSON] (а.с.26). Згідно даних копії спадкової справи №284/2018, заведеної Кривоозерською держнотконторою після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.37-45, 48) позивач прийняла спадщину його після смерті, в порядку визначеному ч.1 ст.1269 ЦК України. Положеннями ч.1 ст.1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Приписами ст.1218, ч.3 ст.1296 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином судом встановлено, що день смерті [PERSON] , 1928 року народження, який помер [INFO] йому належало наступне майно, яке він успадкувала після смерті своєї дружини - [PERSON] , 1930 року народження, померлої [INFO] : - земельна ділянка, площею 2,8971 га, кадастровий номер: 4823983800:01:000:0241, розташована в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належна [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК №036234, виданого Кривоозерською райдержадміністрацією 21 січня 2003 року (а.с.11); Крім того [PERSON] , особисто, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-МК №036233, виданого Кривоозерською райдержадміністрацією 21 січня 2003 року (а.с.20) належала: земельна ділянка, площею 2,8869 га, кадастровий номер: 4823983800:01:000:0240, розташована в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В оформленні спадкових прав на земельні ділянки у нотаріальному порядку позивачу відмовлено (а.с.28), так як відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Відповідно до положень ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно з положеннями ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. У відповідності до нормативних положень статей 1216, 1218, 1222, 1268 Цивільного кодексу України право власності спадкодавця на нерухоме майно переходить до його спадкоємців, яким є позивач. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод, держава, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем за законом, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких він є. Враховуючи досліджені обставини справи, з урахуванням норм європейського законодавства, суд приходить до висновку у необхідності задоволення позову в повному обсязі, оскільки таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved