Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом 17.07.2013 року, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.03.2014 року позов було залишено без розгляду, ухвалою Апеляційного Суду Харківської області від 03.07.2014 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова було скасовано та справу направлено на новий розгляд Позивач звернувся до суду з заявою про можливість постановлення по справі заочного рішення та про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не сповістив. За таких обставин на підставі ч. 4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). При попередньому розгляді справи надав суду свої письмові заперечення, позовні вимоги визнавав частково , наполягав на тому, що позивач за період з 01.01.2002 року по 17.07.2010 року пропустив строк позовної давності та вказував на ті обставини, що позовні вимоги за період з 01.09.2011 року по 31.05.2013 року подані позивачем з порушенням вимог закону , бо позивач за вищевказаний період з заявою про видачу судового наказу не звертався. За період з 01.01.2002 року до 17.07.2010 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 5541,54 гривень , позивачем пропущено строк позовної давності, поважність причини не своєчасного звернення з позовом за цей період представник позивача пояснити не змогла. Суд вважає, що поважність пропуску строку позовної давності позивачем суду не доведена, підстав для поновлення строку за період з 0101.2002 року по 17.07.2010 року суд не вбачає. Ознайомившись з доводами позивача, ознайомившись з доводами відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані частково та підлягають задоволенню частково з наступних підстав: На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Є такими, що визнані та не підлягають доказуванню обставини, що які є достеменними й проти яких позивач не заперечує. Це наступні факти й правовідносини: Послугами з гарячого водопостачання відповідачі користується без застосування лічильників обліку витрат гарячого водопостачання Період з 01.09.2011 року по 31.05.2013 року слід виключити з розрахунків, бо позов було пред»явлено з порушенням вимог ст.95,ч6 ст.119 ЦПК України і в цій частині провадження підлягає закриттю, як безпідставно відкрите. Відповідно до ст. 67 ЖК України, наймач зобов'язаний вносити плату за комунальні послуги (електрична енергія, газ та ін.), на підставі ст.66 ЖК України квартиронаймач зобов"язаний своєчасно вносити квартирну плату за користування житлом. На підставі ст.68 ЖК України квартиронаймач зобов"язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. відповідності зі ст. 525 ЦК України однобічна відмова від виконання прийнятих зобов'язань не допускається. Згідно з ч 1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов»язаний виконати свій обов» язок. Відповідачі по справі є споживачами послуг з опалення та гарячого водопостачання, які надає позивач, у відповідності з вимогами Закону України «Про захист прав споживачів» мають право на надання якісних послуг і на сплату послуг згідно з встановленими цінами та тарифами. Згідно зі ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» 1. Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством; 6) звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). 2. Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів. 3. Споживачі зобов'язані: 1) перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; 2) в разі необхідності роз'яснення умов та правил використання товару - до початку використання товару звернутися за роз'ясненнями до продавця (виробника, виконавця) або до іншої вказаної в експлуатаційній документації особи, що виконує їх функції; 3) користуватися товаром згідно з його цільовим призначенням та дотримуватися умов (вимог, норм, правил), встановлених виробником товару (виконавцем) в експлуатаційній документації; 4) з метою запобігання негативним для споживача наслідкам використання товару - застосовувати передбачені виробником в товарі засоби безпеки з дотриманням передбачених експлуатаційною документацією спеціальних правил, а в разі відсутності таких правил в документації - дотримуватися звичайних розумних заходів безпеки, встановлених для товарів такого роду. Згідно зі ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» 1. Держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. 2. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав. 3. Захист прав споживачів здійснюють спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи і установи, що здійснюють державний санітарно-епідеміологічний нагляд, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законодавством, а також суди. На підставі вимог ст.20,31 Закону України «Про житлово-комунальне господарство» власники житла несуть витрат по сплаті комунальні послуги та по ремонту житла. Таким чином, суд приходить до висновку, що за спожиті послуги відповідач повинен сплачувати саме стільки ,скільки ці послуги коштують за тарифами і жодне необґрунтоване донарахування вже сплачених споживачами послуг не може бути прийняте судом, бо є необґрунтованим та безпідставним. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачів солідарно , суд вважає за доцільне стягнути 229,40 гривень . На підставі викладеного і

Outcome: approved