Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. В підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] , про що 08.09.1998 року Роздільненською сільською радою Самбірського району Львівської області складено актовий запис № 4 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . На випадок своєї смерті він склав заповіт, посвідчений 04.09.1998 року Стахів Г.В. - секретарем Роздільненської сільської ради Самбірського району Львівської області за реєстровим номером 12. Згідно цього заповіту все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося і на що він за законом матиме право, заповів невістці [PERSON] . У вказаному заповіті допущена помилка у написанні прізвища, ім`я та по батькові спадкодавця та його зазначено, як « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». У свідоцтві про смерть та у свідоцтві про народження його сина, а її чоловіка - [PERSON] його по - батькові зазначено вірно як « [PERSON] ». В правовстановлюючих документах та довідках сільської ради його по- батькові зазначається правильно, як « [PERSON] ». Зокрема, в довідці Роздільненської сільської ради Самбірського району Львівської області від 17.09.2019 року за № 02-20/156 зазначається, що [PERSON] , який помер [INFO] , проживав за адресою: [ADDRESS] , разом з дружиною [PERSON] , [PERSON] - невісткою та іншими членами сім`ї і від його імені посвідчено заповіт 04.09.1998 року. В довідці Роздільненської сільської ради Самбірського району Львівської області від 10.02.2020 року за № 02-20/29 зазначається, що заповіт посвідчений від імені [PERSON] , в дійсності є укладеним від імені [PERSON] . В погосподарській книзі зазначається, що [PERSON] був головою двору, а членами його сім`ї є [PERSON] - дружина, [PERSON] - невістка, та інші. Враховуючи це, вважає, що заповіт, посвідчений в с. Роздільне Самбірського району Львівської області 04.09.1998 року секретарем виконкому Роздільненської сільської ради Стахів Г.В. за реєстровим № 12, від імені [PERSON] , дійсно є складеним на користь [PERSON] від імені [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] та [PERSON] Самбірською районною державною адміністрацією 28.12.1998 року на підставі розпорядження № 729 від 09.12.1996 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю ЛВ № 000606, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право власності на землю № 150. 06.12.2019 року державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину на земельні ділянки [PERSON] . Підставою для відмови нотаріус зазначив відсутність правовстановлюючого документа на земельні ділянки площею 3,32 га. Тобто, відмовляючи у видачі свідоцтва про спадщину, не визнає державний акт, так як він виданий вже після смерті [PERSON] та частки чи розмір земельних ділянок згідно цього державного акту неможливо визначити. У розпорядженні Самбірської районної державної адміністрації №729 від 09.12.1998 року зазначається, що мешканцям с. Роздільне [PERSON] надається земельна ділянка площею 0,88 га та [PERSON] 1,66 га. Цільове призначення цих ділянок визначається, як для ведення селянського (фермерського) господарства. Проте, і тут допущена помилка, адже цільове призначення цих ділянок є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 05.09.1996 року на підставі розпорядження Самбірської РДА № 515 від 21.08.1996 року гр. [PERSON] був виданий сертифікат ЛВ № 043314 на земельну середню частку (пай) площею 0,88 га, яка перебувала у власності КСГП «Роздільне». Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X "Перехідні положення" ЗК). У довідці Роздільненської сільської ради № 02-10/105, виданій 12.12.2019 року, зазначається, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,88 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту ЛВ №000606, виданого на підставі розпорядження Самбірської РДА № 729 від 09.12.1996 року. Отже, вважає, що до складу спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON] , входить земельна ділянка площею 0,88 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно Довідника показників нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь в Україні станом на 01.01.2020 року (гривень за гектар) за даними офіційного вебсайту Держгеокадастру України грошова оцінка земель у Львівській області на 2020 рік становить: - 1 га ріллі - 21 492,00 грн., -1 га багаторічних насаджень - 27 091,21 грн.; -1 га сіножать - 5 797, 63 грн.; -1 га пасовищ - 4 089,95 грн. Для визначення вартості земельної ділянки проводиться наступний розрахунок: 0,88 х 21 492 = 18 913 грн. А тому просить постановити рішення, яким: - встановити, що заповіт, посвідчений 04.09.1998 року секретарем виконкому Роздільненської сільської ради Самбірського району Львівської області, за реєстровим № 12, від імені [PERSON] , є складеним на користь [PERSON] від імені [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за [PERSON] за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 0,88 га для ведення сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту ЛВ № 000606, виданого на підставі розпорядження Самбірської районної державної адміністрації №729 від 09.12.1996 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позов підтримала повністю, просить його задовольнити, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а справу слухати у її відсутності. Відповідачка [PERSON] та представник відповідача Роздільненської сільської ради Самбірського району Львівської області в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в яких позов визнали повністю, не заперечували проти його задоволення, просили слухати справу у їх відсутності. Суд, розглянувши справу в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. При цьому суд виходить з того, що згідно цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Встановивши вищезазначене, суд задовольняє вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved