Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просять визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом, на житловий будинок з господарськими побудованими № 42«б» по вул.Онежській в м.Одесі, після смерті батька [PERSON], який помер 20.09.1992року. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті [PERSON], який є її батьком, позивачка 15.07.2015 року звернулась до Сьомої одеської державної нотаріальної контор з заявоюпро прийняття спадщини за заповітом, але постановою від 18.08.2015 року нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок і їй було роз'яснено право звернутися до районного суду з позовом про визнання за собою право власності на вищезазначений житловий будинок. Посилаючись на те, що будинок було побудовано до 5 серпня 1992 року просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими побудованими № 42«б» по вул.Онежській в м.Одесі, який складається з:житловий будинок літ. «А» на час закінчення будівництва - початок 1992 року та на сьогоднішній день складається з наступних приміщень: ванна кімната літ.1-1 площею 7,1 кв.м, коридор 1-2 площею 6,3 кв.м., коридор 1-3 площею 8,2 кв.м, кухня 1-4 площею 10,0 кв.м, житлова кімната 1-5 площею 7,3 кв.м, житлова кімната 1-6 площею 17,8 кв.м., веранда літ. І площею 4,7 кв.м. загальною площею 61,4 кв.м. житловою площею 25, 1 кв.м. та господарські побудови: сараї літ. «Б, Г, Е, Ж, И», навіс літ. «З», літня кухня літ. «В», огорожа літ. 1-5, мощення літ. І., вбиральня літ. «Й», душ літ. «К»у порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON]. Представник позивача у судове засідання надала заяву про слухання справи без її участі, зазначила що уточнений позов підтримає в повному обсязі. В судове засідання відповідачка не з'явилась, хоча про час розгляду справи була повідомлений належним чином, надала заяву від 04.11.2015 року в який просила суд слухати справу без її участі, з позовними вимогами позивача згодна, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON]помер 20.09.1992 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІІ-ЖД № 474500. З свідоцтва про народження серії ІІІ-ЯР № 826273 вбачається, що [PERSON] є донькою [PERSON]. З свідоцтва про шлюб серії ІІ-ЖД № 358412 вбачається, що [PERSON] зареєструвала шлюб та змінила прізвище з «Кабикіна» на «Суха». Відповідно до заповіту який був посвідчений 31.07.1992 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори (реєстр №2-6513) [PERSON] заповідав усе належне йому майно своїм дочкам [PERSON] та [PERSON], у рівних частках. Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі ст. 1234 ЦК України використав своє право на заповіт і згідно ст. 1235 ЦК України призначив спадкоємцем свого майна [PERSON] та [PERSON], у рівних частках. Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до статті 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. 15.07.2015 року позивачка звернулась до Сьомої одеської державної нотаріальної контор з заявамипро прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON],померлого 20.09.1992р. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, 02.10.1998 року до Сьомої одеської державної нотаріальної контори звернулась дочка спадкодавця [PERSON] з заявою про те, що в суд з питань продовження строку звертатися не буде за № 756 до майна [PERSON]. Однак, 18.08.2015 позивачці державний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього, та рекомендовано звернутись до суду з питання визнання права власності на будинок . Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а ч. 2 цієї статті зазначає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з технічного паспорту на вказаний будинок, складений станом на серпень 1992 року, на вказаній земельній ділянці [PERSON] побудував житловий будинок літ. «А» з господарськими побудовами: сараї літ. «Б, Г, Е, Ж, И», навіс літ. «З», літня кухня літ. «В», вбиральня літ. «Й», душ літ «К», огорожа літ.1-5, мощення літ. I. Будинок будувався відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт №657 від 31.07.1951 року. Житловий будинок літ. «А» на час закінчення будівництва початок 1992 року та на сьогоднішній день складається з наступних приміщень: ванна кімната літ.1-1 площею 7,1 кв.м, коридор 1-2 площею 6,3 кв.м., коридор 1-3 площею 8,2 кв.м, кухня 1-4 площею 10,0 кв.м, житлова кімната 1-5 площею 7,3 кв.м, житлова кімната 1-6 площею 17,8 кв.м., веранда літ. I площею 4,7 кв.м. загальною площею 61,4 кв.м. житловою площею 25, 1 кв.м. Таким чином, будівництво вказаного будинку проводилося [PERSON] та було закінчено до 1992 року, однак здати до експлуатації в адміністративному порядку будівництво, [PERSON] так і не встиг отримати правовстановлюючого документу на своє імя на вказаний будинок. В листі №24-753/0/4-13 Вищий Спеціалізований Суд України в п. 3.2 зазначає наступне, що порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. В судовому засіданні встановлено, що будинок було збудовано у період до 05.08.1992 року того часу зовнішні розміри будинку не змінились. Готовність вказаного об'єкту нерухомості підтверджується виготовленим КП БТІ технічним паспортом від 29.09.2015 року в якому зазначено, що реконструкція та самочинне будівництво не проводилось. Враховуючи викладене суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на спадкове майно.

Outcome: approved