Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивач за первісним позовом, звернулася до суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій просила встановити порядок користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS], наступним чином: у користування [PERSON] надати житлову кімнату 8 площею 17,4 кв.м та лоджію площею 4,8 кв.м; у користування [PERSON] надати житлову кімнату 7 площею 14,3 кв.м та в загальному користуванні залишити наступні нежитлові приміщення: кухню 5 площею 12,2 кв.м, вбиральню 4 площею 1,7 кв.м, ванну кімнату 3 площею 5,6 кв.м, коридор 1 площею 4,8 кв.м, коридор 2 площею 4,3 кв.м, коридор 9 площею 8,2 кв.м, комору 6 площею 1,8 кв.м., лоджію площею 2,9 кв.м. В обгрунтування своїх вимог позивач за первісним позовом зазначає, що вони з відповідачем [PERSON] є власниками вищезазначеної квартири, однак, зі слів [PERSON], відповідач у зазначеній квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, крім того, мати відповідача чинить їй перешкоди у користуванні квартирою та постійно погрожує розправою. Крім того, позивач за первісним позовом подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила також усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою, оскільки мати відповідача змінила замки в спірній квартирі. Відповідач за первісним позовом подав суду зустрічний позов про встановлення порядку користування житлом, вказавши, що дійсно за час шлюбу позивач за первісним позовом та відповідач набули право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], однак жодних перешкод позивачу за первісним позовом в користуванні квартирою він не чинив. Одночасно зазначив, що він є інвалідом 1-ї групи, інвалідність якого наступила під час проходження військової служби, а тому [PERSON] просить суд визначити наступний порядок користування вищезазною квартирою: у користування [PERSON] надати житлову кімнату 8 площею 17,4 кв.м та лоджію площею 4,8 кв.м; у користування [PERSON] надати житлову кімнату 7 площею 14,3 кв.м та лоджію площею 2,9 кв.м; в загальному користуванні залишити наступні нежитлові приміщення: кухню 5 площею 12,2 кв.м, вбиральню 4 площею 1,7 кв.м, ванну кімнату 3 площею 5,6 кв.м, коридор 1 площею 4,8 кв.м, коридор 2 площею 4,3 кв.м, коридор 9 площею 8,2 кв.м, комору 6 площею 1,8 кв.м. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник підтримали позовні вимоги за первісним позовом. Що стосується зустрічного позову, то [PERSON] та її захисник заперували щодо його задоволення, подавши відзвив на зустрічний позов. Представник відповідача за первісним позовом не визнав первісний позов та просив задовольнити зустрічні позовні вимоги. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності сторони є власниками по 1/2 частки квартири, загальною площею 78,0 кв.м, житловою площею 31,7 кв. м, що що розташована за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №30072052. Як слідує з технічного паспорту КП КОР «Західне бюро технічної інвентаризації» вказана вище квартира складається з житлової кімнати 8 площею 17,4 кв.м, лоджію площею 4,8 кв.м; житлової кімнати 7 площею 14,3 кв.м, лоджію площею 2,9 кв.м; кухні 5 площею 12,2 кв.м, вбиральні 4 площею 1,7 кв.м, ванної кімнату 3 площею 5,6 кв.м, коридору 1 площею 4,8 кв.м, коридору 2 площею 4,3 кв.м, коридору 9 площею 8,2 кв.м, комори 6 площею 1,8 кв.м. Відповідно до довідки акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0437012, Пахомов має 1 групу інвалідності довічно. Крім того, рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області №429 від 30.12.2014 року, встановлено, що [PERSON] є інвалідом 1-групи та потребує постійного стороннього догляду. Як вбачається з довідки №65 від 29.12.2018 року виданої ОСББ "Благодать", [PERSON] встановлені пільги - 50%, за житлово-комунальні послуги. За ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, як витікає з норм цієї статті, учасники спільної часткової власності повинні погоджувати один з одним свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю, вони здійснюють правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною згодою. Право кожного із співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном, одночасно створює для нього і обовязок погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками. Якщо ж співвласники не дійдуть згоди з питання щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном, то спір, що виник, може бути вирішений судом. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року (справа № 6-1500 цс15). Як роз'яснено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності », судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю. Згідно з п.14 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника /учасників/ цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися, як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. А відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року за № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» , якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями /квартирами, кімнатами/ такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення /кухня, коридор тощо/ можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності. З огляду наведеного вище, суд вважає за можливе задовольнити зустрічний позов та встановити наступний порядок користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS], та яка належить на праві спільної часткової власності [PERSON] - 1/2 частка, та [PERSON] - 1/2 частка: - у користування [PERSON] надати житлову кімнату 8 площею 17,4 кв.м та лоджію площею 4,8 кв.м; - у користування [PERSON] надати житлову кімнату 7 площею 14,3 кв.м та лоджію площею 2,9 кв.м; - в загальному користуванні залишити наступні нежитлові приміщення: кухню 5 площею 12,2 кв.м, вбиральню 4 площею 1,7 кв.м, ванну кімнату 3 площею 5,6 кв.м, коридор 1 площею 4,8 кв.м, коридор 2 площею 4,3 кв.м, коридор 9 площею 8,2 кв.м, комору 6 площею 1,8 кв.м. При цьому, суд враховує стан здоров'я відповідача за первісним позовом, а також, що спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно, при цьому не змінюючи розмір часток співвласників у праві власності на спільне майно, та не порушуючи їх прав як власників. Що стосується вимог позивача за первісним позовом щодо усунення перешкоди в користуванні спірною квартирою, то останні суд вважає необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення, в яких зазначила, що перешкоди в користуванні спірною квартирою чинить мати відповідача, а не сам відповідач за первісним позовом, що також підтверджується висновком по матеріалах перевірки від 03.02.2019 року, наданого позивачем за первісним позовом, а тому в задоволенні первісного позову слід відмовити. Враховуючи наведене та

Outcome: approved