Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. У позовній заяві покликаються на ту обставину, що 20 лютого 1996 року їхня мама [PERSON], подарувала йому, [PERSON], 38/100 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських і побутових будівель та споруд, а йому, [PERSON], 13/100 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських і побутових будівель та споруд, який знаходиться в місті Володимирі - Волинському по вулиці Літописця Нестора, 21 Волинської області, що підтверджується договором дарування від 20.02.1996 року, який посвідчений державним нотаріусом Володимир - Волинської державної нотаріальної контори Волинської області, зареєстрований в реєстрі за № 2-570. 22 грудня 2004 року, відповідач, власник іншої частини вказавного вище будинковолодіння, [PERSON], подарувала йому, [PERSON], 49/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в місті Володимирі - Волинському по вулиці Літописця Нестора, 21 Волинської області, що підтверджується договором дарування від 22.12.2004 року, посвідчений державним нотаріусом Володимир - Волинської державної нотаріальної контори Волинської області, зареєстрований в реєстрі за № 2-2622. Право власності на вказане вище будинковолодіння, а саме у частках, які їм були подаровані, у встановленому законом порядку, було зареєстровано ними, [PERSON] Миколайоичем, [PERSON] та [PERSON], що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, та витягом про реєстрацію нерухомого майна. Земельна ділянка, площею 600 м.кв., для обслуговування вказаного вище житлового будинку та господарських споруд, яка розташована в місті Володимирі - Волинському по вулиці Літописця Нестора, 21 Волинської області, і яка належить покійній [PERSON], на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ № 027681, до договору дарування включена не була, й в подальшому за життя [PERSON] не відчужувалася, з невідомих їм обставин, що підтверджується вказаним вище державним актом на право приватної власності на землю а також вказаним вище договором дарування. Окрім цього, [PERSON] за життя, не повідомила їх про те, що оформила на себе вказану вище земельну ділянку й отримала правовстановлюючі документи на неї. 27 травня 1999 року в місті Володимирі - Волинському Волинської області, [PERSON] померла. Вони доглядали за нею до дня її смерті, здійснили поховання. У покійної [PERSON], окрім них та відповідача, з рідних нікого немає. Про наявність та належність даної земельної ділянки [PERSON] вони дізналися в кінці 2017 року. На даний час вони, не маючи правовстановлюючих документів на земельну ділянку для обслуговування належного їм вказаного вище житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами у відповідних частках, не можуть належним чином користуватися та розпоряджатися належним їм будинковолодінням. У звязку із цим вони змушені звернутися до суду за захистом своїх прав. Вказані нами вище обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть [PERSON], копією договору дарування, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копією договору дарування, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копією технічного паспорта на обєкт нерухомого майна, копією державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ № 027681, копією довідки про грошову оцінку землі. Просять визнати за ними, [PERSON], 24січня [INFO], право власності на 38/100 частки земельної ділянки, площею 600 м.кв., для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка розташована по вулиці Літописця Нестора, 21 в місті Володимирі -Волинському Волинської області, визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 13/100 частки земельної ділянки, площею 600 м.кв., для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка розташована по вулиці Літописця Нестора, 21 в місті Володимирі -Волинському Волинської області та визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 49/100 частки земельної ділянки, площею 600 м.кв., для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка розташована по вулиці Літописця Нестора, 21 в місті Володимирі - Волинському Волинської області. Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у попереднє судове засідання не зявилися, подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, просили позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] у попереднє судове засідання не зявилася, однак подала заяву про визнання позову, не заперечувала проти його задоволення та просила розглянути справу у її відсутності. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, з урахуванням безумовного визнання позову, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю і рішення у справі можливо ухвалити на стадії попереднього розгляду справи. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з договору дарування від 20.02.1996 року, [PERSON] подарувала [PERSON] 38/100 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських і побутових будівель та споруд, а [PERSON], 13/100 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських і побутових будівель та споруд, який знаходиться в місті Володимирі - Волинському по вулиці Літописця Нестора, 21 Волинської області. Даний договір посвідчено державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за № 2-570. З копії свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 212330 вбачається, [PERSON] померла 27 травня 1999 року. Як вбачається з договору дарування від 22 грудня 2004 року, відповідач, власник іншої частини вказавного вище будинковолодіння, [PERSON], подарувала [PERSON], 49/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в місті Володимирі - Волинському по вулиці Літописця Нестора, 21 Волинської області, що підтверджується договором дарування від 22.12.2004 року, який посвідчений державним нотаріусом Володимир - Волинської державної нотаріальної контори Волинської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2-2622. Право власності на вказане вище будинковолодіння, а саме у частках, які їм були подаровані, у встановленому законом порядку, було зареєстровано ними, [PERSON] Миколайоичем, [PERSON] та [PERSON], що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, та витягом про реєстрацію нерухомого майна. З державного акта на право приватної власності на землю серії ІY-ВЛ № 027681 вбачається, що земельна ділянка площею 600 м.кв., яка розташована на території Володимир-Волинської міської ради і передана для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, належить [PERSON], яка мешкає по вул. Літописця Нестора, 21 у м. Володимирі-Волинському. Відповіднго до ст. 86 ЦК України (в редакції 1963 року), право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ст. 30 ЗК України (в редакції 1992 року), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, Передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.І ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю та споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника, користувача. Згідно вимог ч.І ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до підпункту «г» пункту 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 p., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. Отже, за таких обставин позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд підлягає до повного задоволення. Судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved