Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. На обгрунтування позову зазначила, що вона, [PERSON], [INFO], перебувала у шлюбі з [PERSON], який [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть. Відповідно до свідоцтва про право власності № 17116 виданого 09.10.1991 року виконкомом Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області на підставі рішення виконкому такого органу місцевого самоврядування № 312 від 09.11.1988 року та про що Павлоградським міжрайонним бюро технічної інвентаризації від 09.10.1991 року внесено запис до реєстрової книги про реєстрацію права власності па нерухоме майно домоволодіння [ADDRESS] належить на праві приватної власності - [PERSON]. За відомостями позивача власник домоволодіння помер в 2009 році. Про спадкоємців власника позивачу нічого не відомо, до неї з претензіями щодо правомірності користування, розпорядження та володіння нерухомим майном, починаючи з 1993 року та до цього часу, - жодна особа не зверталась. В 1993 році позивач разом з чоловіком добросовісно, за згодою власника, спільно вселились до домоволодіння [ADDRESS] та саме з 1993 року проживали в ньому відкрито, безперервно, вели господарство, утримували домоволодіння за власний кошт, сплачували всі витрати за користування земельною ділянкою наданою для обслуговування домоволодіння, а також несли всі витрати по експлуатації такого домоволодіння. Чоловік позивача - [PERSON] з 20.12.1993 року по день його смерті був прописаний за адресою вищезазначеного домоволодіння зареєстрований, а позивач проживала в такому домоволодінні разом з чоловіком з цього ж періоду, але зареєстрована за місцем проживання в ньому була тільки з 1 1.12.2003 року. Після смерті чоловіка позивач одноосібно користується та розпоряджається домоволодінням, відкрито ним володіє, користується, розпоряджається і жодних претензій щодо неправомірності такого користування вона не отримувала. Відповідно до довідки органу місцевого самоврядування № 563 від 26.12.2013року позивач на час смерті чоловіка проживала та була зареєстрована за місцем проживання в спірному домоволодінні. Відповідно до акту, складеного депутатом органу місцевого самоврядування в присутності двох свідків від 26.12.2013 року в спірному домоволодінні чоловік позивача був дійсно зареєстрований за місцем проживання та проживав з 20.12.1993 року, та на час його смерті і по цей день в будинку зареєстровані і проживає позивач. Відповідно до акту складеного депутатом органу місцевого самоврядування присутності двох свідків від 09.01.2014 року позивач з 20.12.1993 року прожив в спірному домоволодінні та з 11.12.2003 року і по цей час в цьому домоволодінні вона зареєстрована за місцем проживання. Відповідно до довідки органу місцевого самоврядування № 04 від 09.01.2014 року згідно господарської книги сільської ради з 20.12.1993 року, власником та розпорядником спірного домоволодіння є [PERSON] чоловік позивача. Окрім того до цього позову додаються копії договорів та абонентські розрахунки за постачання електроенергії на користь [PERSON] за адресою спірного домоволодіння в період з 2000 по 2011 роки, які також свідчать про перебування такого домоволодіння у власності позивача та її чоловіка. Тож факт добросовісного володіння та послідуючого відкритого безперервного користування та розпорядження позивачем спірним домоволодінням, яке документально позивачу не належить,підтверджується на протязі двадцяти років. Отже, позивач разом з її чоловіком, починаючи з 20.12.1993 року добросовісно заволоділи нерухомим майном, яким є домоволодінням [ADDRESS], що належить іншій особі, і продовжували відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом двадцяти років та користувались ним, ніхто їм не перешкоджав у розпорядженні таким майном і ніхто не заперечував щодо такого розпорядження, що є підставою для визнання права власності за позивачем на таке домоволодіння за набувальною давністю відповідно до вимог чинного законодавства. Позивач під час судового засідання позовні вимоги підтримала у повному об'ємі зазначивши, що власник домоволодіння, [PERSON] померла, вона з чоловіком проживала в домоволодінні за згодою власниці з 1993 року, тобто з моменту його передачі . Представник відповідача надали заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнали у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечували. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили обставини справи та факт проживання родини позивачки у домоволодінні з 1993 року. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що сторона відповідача проти задоволення позову не заперечує, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з чоловіком [PERSON] за згодою власника, спільно вселились до домоволодіння [ADDRESS] та саме з 1993 року проживали в ньому відкрито, безперервно, вели господарство, утримували домоволодіння за власний кошт, сплачували всі витрати за користування земельною ділянкою, наданою для обслуговування домоволодіння, а також несли всі витрати по експлуатації такого домоволодіння. Свідоцтвом про смерть сер.[NUMBER] підтверджується, що чоловік позивачки, [PERSON], помер [INFO]. Актами складеними посадовими особами Олександропільської сільської ради від 26.12.2013р., від 09.01.2013р., довідкою №563 від 26.12.2013 року, довідкою №4 від 09.01.2014р. виданими Олександропільською сільською радою підтверджується, що позивач спільно з померлим чоловіком [PERSON]була зероєстрована та проживала у домоволодінні [ADDRESS]. Свідоцтвом про право приватної власності від 09.10.1991 року вид. виконкомом Петропавлівської сільської ради, довідкою характеристикою БТІ від 23.02.1996р., технічним паспортом від 21.01.2014 року підтверджується що домоволодіння [ADDRESS], яке складається з наступних будівель та споруд, визначених у технічному паспорті спеціальними позначками: будинок - «А»; сіни «а»; гараж - «Б»; літня кухня - «В»; сарай«Г»; погріб «Д»; хвіртка - «№ І»; - ворота "№2";огорожа «№3»; свердловина «№4», належало [PERSON]. Копією а/запису про смерть №13 від 13.05.2009 р. підтверджується факт смерті [PERSON]. Свідками [PERSON] та [PERSON] та листом приватного нотаріуса №203/01-16 від 05.05.2014 року підтверджується факт відсутності спадкоємців після смерті [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Якщо інше не встановлено ЦКУ. Відповідно до ч.4. ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом або раніше тобто до 1 січня 2001 року. За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позов та визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS]. Набувальна давність є юридичним фактом. Рішення суду про встановлення факту спливу строку набувальної давності не замінюватиме собою державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а буде лише підставою для її проведення. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача засновані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Виходячи із першої необхідної умови об'єктом володіння є житловий будинок з господарськими будівлями за адресою по по вул. Жовтнева буд.48 в с. Олександропіль Петропавлівського району Дніпропетровської області, про що свідчить відповідна технічна документація. Стаття 328 ЦК України ч.1 передбачає: право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а згідно ч.2 - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже враховуючи, що всі умови купівлі - продажу на час його вчинення між сторонами виконано в повному розмірі, інших заперечень до суду щодо правомірності володіння позивачем нерухомим майном не надходило, сторони не заперечують щодо визнання права власності на придбане майно за позивачем, право власності позивача на нерухоме майно обґрунтовано, суд вважає за доцільне визнати право власності на нерухоме майно у повному розмірі за позивачем. На підставі викладеного, враховуючи ст. ст. 219, 220, 328, 392, 655, 656 ЦК України та

Outcome: approved