Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем 24.09.2011 р. шлюбу, від якого мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, оскільки сторони мають різні погляди на сімейне життя, шлюбні відносини між ними фактично припинилися з грудня 2013 року, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, просив розірвати шлюб. Зазначив, що спір про поділ спільного майна подружжя між ними відсутній. На підставі ухвали Апеляційного суду міста Києва від 13.12.2016 р., що постановлена відповідно до ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим тимчасово окупованої території України», підсудність вищевказаного позову визначена Подільському районному суду м.Києва. В судове засідання позивач, що є внутрішньо переміщеною особою, місце перебування якого зареєстровано в місті Херсоні, не з'явився, поштою надіслав судові заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. З урахуванням ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та у зв'язку з неможливість надсилання будь-яких поштових відправлень, зокрема судових повісток про виклик на адресу учасників судового процесу, які знаходяться на тимчасового окупованих територіях, що підтверджується листом підприємства зв'язку (УДППЗ «Укрпошта») відповідач [PERSON] про день, місце та час розгляду справи повідомлялася через офіційний веб-сайт Подільського районного суду м. Києва (офіційний веб-портал судова влада України). Повідомлення про причини неявки до суду від відповідача не надходило. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав. Згідно із вимогами ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" звернуто увагу судів на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 СКУкраїни сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Судом встановлено, що сторони у справі - позивач [PERSON], [INFO], та відповідач [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24 вересня 2011 р. Сімферопольським міським відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, актовий запис № 1138, що підтверджено повторним свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 15.11.2016 р., виданим Корабельним у місті Херсоні відділом ДРАЦС ГТУЮ у Херсонській області. Сторони у справі є батьками малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені з грудня 2013 р. через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові та поваги один до одного. Спору про поділ майна подружжя між сторонами на момент розгляду справи немає. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони тривалий час проживають окремо один від одного, при цьому відповідач проживає на тимчасово окупованій території України - в Криму, а позивач є внутрішньо переміщеною особою та проживає в місті Херсоні. Відповідно до 51 ч.1 Конституції України, ст.24 ч.1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ст.24 ч.1 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно ст.115 ч.2 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до відділу ДРАЦС Подільського РУЮ м.Києва для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому запису про шлюб від 24.09.2011 р. № 1138, складеному Сімферопольським міським відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим. На підставі викладеного, ст.51 Конституції України, ст.ст.24, 105 ч.3, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved