Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] із листопада 2000 року проживає в [ADDRESS] разом із своїм неповнолітнім сином [PERSON], [INFO] Квартира є неприватизованою і перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Києва у шевченківському районі, балансоутримувачем будинку № 23, у якому знаходиться квартира є КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва». Наймачем квартири була теща позивача - [PERSON], яка померла в 2007 р. В квартирі зареєстровані позивач, його син [PERSON], а також [PERSON] (син наймача квартири) та його син [PERSON] При цьому, [PERSON] не проживає в даній квартирі з 1998 р.,а його син ніколи за адресою реєстрації не проживав. Крім того, [PERSON] в 2011 р. звертався до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про примусове виселення із самовільно захопленої квартири, за результатами розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції було відмовлено в задоволенні позову. Також, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.10.2017 року визнано за [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS]. Однак, комунальні та інші послуги за користування квартирою сплачує позивач, відповідачі не цікавляться, а й відповідно кошти по утриманню майна не несуть. У зв'язку з чим, позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 07 серпня 2018 у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз'яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. У встановлений судом строк, відповідачі будучи повідомлені належним чином, відзив на позов не подали, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідачів також не надходило. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до довідки Форми № 3 від 22.02.2017 р. виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» у квартирі [ADDRESS], наймачем якого була [PERSON] (померла) зареєстровані: [PERSON] (син), [PERSON] (онук), [PERSON] (онук). Згдно з витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], станом на 15.05.2018 року зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Окрім того, рішеннями Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2012 р. та Апеляційного суду м. Києва від 27.09.2012 року встановлено факт проживання [PERSON] [ADDRESS]. З 10.11.2000 р. (часу реєстрації шлюбу із [PERSON], донькою померлого наймача квартири). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року визнано за [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 24.01.2018 року. Як зазначає позивач, відповідач [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою реєстрації, витрат по сплаті житлово-комунальних послуг не несуть. В порядку ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом Брезіцьким В.М. було письмово описано мешканців [ADDRESS], в якості свідків, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які вказують на те, що [PERSON] їм не відомий, в квартирі [NUMBER] не проживає. Також, вищевказані свідки зазначають, що [PERSON], який є сином померлої [PERSON] не проживає в квартирі [NUMBER] з 1997-1998 р. За таких обставин, наведені докази у справі вказують про не проживання відповідачів у вказаній квартирі. Під час розгляду справи доказів, які б свідчили про те, що відповідачі приймають участь у сплаті комунальних та інших послуг на утримання квартири отримано не було. Як передбачено ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами,наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому (п.9 Постанови). Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. З врахуванням наведеного, оскільки на даний час позивач є користувачем квартири [ADDRESS], а зареєстровані в цій квартирі відповідачі [PERSON] та [PERSON] в ній не проживають та не несуть майнової відповідальності по її утриманні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved