Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості, розірвання договору, витребування транспортного засобу. Представник позивача у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» заборгованість за Договором фінансового лізингу №К500А!0000540120 від 01.12.2013р. у розмірі 95053,69 грн.; стягнути солідарно з [PERSON] на користь ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» заборгованість за Договором фінансового лізингу №К500А!0000540120 від 01.12.2013р., за Договором поруки №К500А!0000540120 від 01.12.2013р. суму боргу у розмірі 1 000 грн.; розірвати Договір фінансового лізингу №К500А!0000540120 укладений 01.12.2013р. між [PERSON] та ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» ; скасувати державну реєстрацію прав власності на автомобіль марки HYUNDAI, модель: SANTA FE, рік випуску: 2008 та визнати недійсним Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 16.05.2014р., видане на ім'я [PERSON]; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки HYUNDAI, модель: SANTA FE, рік випуску: 2008, укладений [PERSON] та [PERSON]; скасувати державну реєстрацію прав власності на автомобіль марки марки HYUNDAI, модель: SANTA FE, рік випуску: 2008 та визнати недійсним Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 07.10.2014р., видане на ім'я [PERSON]; витребувати у [PERSON] транспортний засіб - автомобіль марки HYUNDAI, модель: SANTA FE, рік випуску: 2008 та передати цей транспортний засіб представникам ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС»; зареєструвати транспортний засіб, автомобіль марки HYUNDAI, модель: SANTA FE, рік випуску: 2008 за ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» - надавши повноваження представникам ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» в будь-якому сервісному центрі МВС України отримати (відновити) свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки HYUNDAI, модель: SANTA FE, рік випуску: 2008; судові витрати покласти на Відповідачів. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином. Зі згоди представника позивача суд проводить розгляд справи у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 01.12.2013р. заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № К500А!0000540120 від 01.12.2013р. [PERSON] виразив своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу, що укладений на підставі статей 633, 634 Цивільного кодексу України. Відповідно до умов Договору фінансового лізингу № К500А!0000540120 від 01.12.2013р. [PERSON] отримав від ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» у платне користування автомобіль марки HYUNDAI, модель: SANTA FE, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий універсал-В, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: [NUMBER], [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] та зобов'язався сплачувати щомісячні платежі, пов'язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у Додатку 2 Графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію зазначений автомобіль належить на праві власності ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС». Проте, [PERSON] взятих на себе зобов'язань за вказаним договором не виконав, у зв'язку з чим, відповідно до наданого суду розрахунку суми заборгованості, станом на 09.03.2017р. заборгованість за фактичний строк користування предметом лізингу складає 120375,67 грн., яка складається з: - заборгованості по залишку вартості предмету лізингу: 95053,69 грн.; - заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу: 14169,58 грн.; - заборгованості за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу: 2562,77 грн.; - заборгованості за пенею: 8589,63 грн. Проте, як вбачається зі змісту позовної заяви Позивач просить стягнути лише заборгованості по залишку вартості предмету лізингу: 95053,69 грн. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даного кодексу. Згідно ст. 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Аналогічні норми містяться в ч.2 ст.1 ЗУ «Про фінансовий лізинг». У відповідності до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п. 3, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі. Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. [PERSON] порушив наведені норми матеріального права, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, щодо стягнення з останнього заборгованості за договором фінансового лізингу у розмірі 95053,69 грн. В якості забезпечення зобов'язань [PERSON] за Договором № К500А!0000540120 від 01.12.2013р., ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» 01.12.2013р. уклало з [PERSON] договір поруки № К500А!0000540120, відповідно до умов яких [PERSON] зобов'язалася перед ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» відповідати за виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що випливають з Договору фінансового лізингу № К500А!0000540120 від 01.12.2013р. Згідно з п.2 договору поруки, [PERSON] відповідає перед ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» за виконання обов'язків [PERSON] за договором фінансового лізингу № К500А!0000540120 від 01.12.2013р. у розмірі 1000грн. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Таким чином, [PERSON] не виконав свої обов'язків за договором, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, щодо стягнення солідарно з [PERSON], як поручителя за договором фінансового лізингу № К500А!0000540120 від 01.12.2013р. заборгованості у розмірі 1000грн. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» належним чином виконав свої зобов'язання передбачені договором про фінансовий лізинг №К500А!0000540120 від 01.12.2013р., зокрема передало у платне користування автомобіль марки HYUNDAI, модель: SANTA FE, рік випуску: 2008. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» (в редакції чинній на момент розгляду справи) лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі. Згідно ч.1, 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», п. 6.3, п. 8 Публічного Договору про надання фінансового лізингу, лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] не виконує взяті на себе зобов'язання, щодо сплати щомісячних платежів у строк та у розмірі, встановлених договором про фінансовий лізинг №К500А!0000540120 від 01.12.2013р., що є істотним порушенням умов вказаного договору, бо Позивач значною мірою, позбавляється того, на що він розраховував при укладенні Договору, а саме на отримання грошових коштів за користування предметом лізингу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість і задоволення позовних вимог, щодо розірвання договору фінансового лізингу №К500А!0000540120 від 01.12.2013р. Як вбачається з матеріалів справи, 16.05.2014р. [PERSON] на підставі підроблених документів зареєстрував за собою транспортний засіб - автомобіль марки HYUNDAI, модель: SANTA FE, рік випуску: 2008, реєстраційний номер: [NUMBER], про що сервісний центр м. Київ видав на його ім'я Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 16.05.2014р. Як встановлено судом, [PERSON] не мав достатнього рівня повноважень для реєстрації спірного автомобіля, бо не виконав свої зобов'язання за Договором фінансового лізингу, а Позивач, в свою чергу, ніколи не видавав довідок про виконання [PERSON] своїх зобов'язань за зазначеним договором, що виключає можливість законної реєстрації права власності за Відповідачем-2. 07.10.2014р. Відповідач-2 на підставі договору купівлі-продажу оформленого довідкою-рахунком №ВІА753243 від 07.10.2014р. продав спірний автомобіль Відповідачу-3, який на даний час зареєстрований власником спірного транспортного засобу. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Це означає, що недійсність довідки - рахунку тягне за собою недійсність будь-яких правочинів, що були укладені в часі після укладання недійсного правочину. Саме це обумовлює заявлені вимоги щодо відновлення статусу Позивача, як власника транспортного засобу. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Суд приймає до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в п. 8 якої зазначено, що суд встановивши, що спірний договір, який за формою і змістом відповідає вимогам закону, але підтверджено, що одна зі сторін його не підписувала, визнає цей договір недійсним за нормами ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України (підписання договору особою, яка не має на це повноваження та відсутність волевиявлення). Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» не мав жодного відношення до самого правочину, жодним чином не бажав настання наслідків у вигляді переходу права власності на транспортний засіб до третіх осіб та не мав волі до укладання довідки-рахунку, хоча був власником транспортного засобу, який Відповідачем-2 був проданий від імені ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», однак ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» не отримав вартості майна. Таким чином, суд приходить до висновку, що при укладенні довідки-рахунку автомобіля, який належав ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» було порушено вимоги ч.3, 5 ст. 203 ЦК України і вона є недійсною, що також, тягне за собою недійсність будь-яких правочинів, які були укладені в часі після укладання недійсного правочину - довідки-рахунку. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним правочину, скасування державної реєстрації прав власності на автомобіль за Відповідачами-2,3, визнання недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу за Відповідачами-2,3, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Суд приймає до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в п. 10 якої зазначено, норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», в п. 26 зазначено, що відповідно до положень частини 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до п. 3, 8 Порядку державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (затверджено постановою КМУ від 07 вересня 1998р. №1388) (в редакції яка діяла на момент відчуження автомобіля), державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договір комісії між власником транспортного засобу і суб'єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб'єкт господарювання, які підписані від імені суб'єкта господарювання уповноваженою особою та скріплені печаткою (за її наявності), - у разі продажу транспортних засобів суб'єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу. Відповідно до п.40,41 Порядку державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (затверджено постановою КМУ від 07 вересня 1998р. №1388) (в редакції чинній на дату винесення рішення), зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в сервісному центрі МВС на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. У разі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин транспортних засобів, виявлення транспортних засобів, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в уповноважених органах МВС, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами або таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв'язку з незаконним заволодінням, уповноважені особи сервісних центрів МВС оформляють в установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортних засобів і передають усі відповідні документи та за наявності транспортні засоби до відповідного органу досудового розслідування. Відповідно до п. 5.7. Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них (затверджено Наказом МВС від 11 серпня 2010р. №379), на підставі документів, що підтверджують встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин ТЗ, виявлення ТЗ, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в Центрі, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами, таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв'язку з незаконним заволодінням, або інформацію про реєстрацію яких несанкціоновано внесено до автоматизованої бази даних АІС "Автомобіль" та (або) Єдиного державного реєстру Державтоінспекції, працівники Центру оформляють в установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку ТЗ і передають усі відповідні документи до органу досудового розслідування для подальшого проведення перевірки. В судовому засіданні встановлений факт вибуття автомобіля марки HYUNDAI, модель: SANTA FE, рік випуску: 2008 з володіння ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» не з його волі, фактичне користування автомобілем [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого на його ім'я, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо витребування з чужого незаконного володіння від [PERSON] транспортний засіб - автомобіль марки HYUNDAI, модель: SANTA FE, рік випуску: 2008 на користь ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» та реєстрацію за останнім права власності на зазначений автомобіль. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту свого права зокрема може бути визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.1,2 ст. 16 ЦК України). Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved