Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в котрій зазначено, що 05 червня 2017 року він позичив відповідачці кошти в розмірі 33766,42 грн., про що остання склала відповідну розписку та зобов'язувалася повернути позичені кошти до 30 вересня 2017 року. Станом на 19 квітня 2018 року відповідачка взяті на себе зобов'язання не виконує, кошти не повернула, а тому просив стягнути із відповідачки на його користь суму заборгованості в розмірі 33766,42 грн., пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла у період невиконання відповідачкою зобов'язань в розмірі 5552,43 грн.. а також три відсотки річних в розмірі 560,61 грн., та збитки від інфляції внаслідок невиконання грошового зобов'язання в розмірі 1897,65 грн., а також судовий збір. В судове засідання позивач не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з письмовими поясненнями в підтвердження вимог позову та просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу ч.1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. В силу ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові Cудової палати у цивільних справах Верховного Суду України від № 6-63 цс-13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В силу вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання та в силу ст. 550 ЦК України, виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. З розписки від 05.06.2017 року (а.с. 7) вбачається, що [PERSON] позичила у [PERSON] 33766,42 грн., зобов'язувалася повернути вказану суму до 30 вересня 2017 року. З вимоги, адресованої [PERSON] (а.с. 8) вбачається, що [PERSON] вимагав повернути позичену суму коштів у розмірі 33766 гривень, оскільки строк повернення настав 30 вересня 2017 року. У випадку неповернення позики, він буде змушений звернутися до суду, для примусового повернення боргу. Як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення листа [PERSON] його отримала 07.12.2017 року (а.с.9). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що 05 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено угоду позики, на підставі котрої [PERSON] написала боргову розписку про передачу їй у борг коштів в розмірі 33766,42 грн., та зобов'язувалася повернути позичені кошти до 30 вересня 2017 року. Проте, [PERSON] взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконала, позичені кошти не повернула. Розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за період з 30.09.2017 року по 19.04.2018 року складає 5552,43 грн. Розмір відсотків за користування грошовими коштами за період з 30.09.2017 року по 19.04.2018 року складає 560,61 грн., а інфляційні збитки 1897,65 грн. Враховуючи вищеикладені обставини, суд вважає вимоги позову обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved