Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом, який підтримали, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. В обґрунтування позову посилаються на те, що їм на праві спільної сумісної власності належить 3-х кімнатна квартира [ADDRESS], де окрім них зареєстрована відповідач - [PERSON], яка вселилась до квартири як член сім'ї позивача1 - [PERSON] Проте, з осені 2012 року відповідач мешкає за іншою адресою, де саме позивачам не відоме, оскільки вона не підтримує стосунків ані з ними, ані з іншими родичами. [PERSON] комунальні послуги не сплачує, в квартирі не проживає понад один рік, тому втратила право користуватись житлом. У зв'язку з цим, звернулись до суду з позовними вимогами про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] у зв'язку з переїздом на інше постійне місце проживання та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації з вищевказаної адреси. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином відповідно до вимог чинного законодавства, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розряду справи до суду не надходило. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.09.1993 року позивачам належить квартира 37 в будинку 31-а на ж/м Тополя-3 у м. Дніпропетровську де, згідно паспортних даних позивачі зареєстрували своє місце мешкання. Відповідно довідки КП "Жилсервіс-2" Дніпропетровської міської ради від 03.03.2014 року в квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сім'ї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним й власником майна або законом. У відповідності зі ст.72 ЖК України визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад установлений діючим законодавством термін встановлюється в судовому порядку. З пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що вони є сусідами родини [PERSON]. багато років підтримують з ними дружні стосунки. [PERSON] восени 2012 року переїхала в інше місце проживання та саме куди їм не відомо. З того часу в квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає, її особисті речі в квартирі відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає факт не проживання відповідача , на спірній житловій площі понад один рік доведеним, тому її слід визнати особою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі та зняти її з реєстраційного обліку. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved