Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належному йому на праві власності житловим будинком, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Заслонова Костянтина, буд. 12 шляхом виселення відповідачів та визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. В позові зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Заслонова Костянтина, буд. 12 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2015 року № 336/8848/14-ц. Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягами із зазначеного реєстру від 15.05.2015 року. [PERSON] був власником житлового будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Заслонова Костянтина, буд. 12 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] На підставі вищевказаного рішення суду житловий будинок, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Заслонова Костянтина, буд. 12, витребуваний із незаконного володіння [PERSON] та скасована державна реєстрація на його імя. До набуття права власності позивачем, відповідач (колишній власник) - [PERSON] вселився разом із членами своєї родини та зареєстрував місце проживання членів своєї родини у зазначеному житловому будинку, що підтверджується довідкою Шевченківського районного відділу у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області. На час реєстрації місця проживання членів своєї родини (21.10.2014р. та 04.11.2014р.) [PERSON] мав право вчиняти ці дії, оскільки мав зареєстроване у встановленому законом порядку право власності на зазначений житловий будинок. Однак після скасування державної реєстрації право власності [PERSON] на підставі рішення суду, на думку позивача, відповідачі не мають передбаченої законом підстави для проживання та реєстрації місця свого проживання у житловому будинку, розташованому за адресою: м.Запоріжжя, вул. Заслонова Костянтина, буд. 12, На теперішній час відповідачі створюють [PERSON] перешкоди у користуванні та розпорядженні його власністю. Після набуття позивачем права власності, між ним та відповідачами не укладалося будь-яких угод щодо користування вказаним будинком. 28.05.2015 року позивачем був направлений лист на імя [PERSON] з проханням виселитися та зняти з реєстрації себе та членів своєї родини, однак відповіді не отримав. З переходом права власності на майно, відповідач утратив право користування житлом, яке мав як власник. Позивач, як власник, не давав своєї згоди на реєстрацію місця проживання відповідачів у належному йому на праві власності житловому будинку, а право користуватися майном є похідним від права власності. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволені, в подальшому надала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Декілька разів суд відкладав слухання справи за клопотанням відповідача [PERSON], однак він продовжував не зявлятися у судове засідання, про причини своєї неявки суд не повідомляв, заяв, клопотань та заперечень проти позову не надав, хоча судом надавався такий час відповідачам. В зв'язку із чим, причина неявки відповідачів визнана судом неповажною. Представник третьої особи надав заяву з проханням слухати справу без їх участі. У відповідності до ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд, враховуючи думку представника позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України. Зясувавши обставини справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивачу [PERSON]В належить на праві власності житловий будинок, розташований за адресою м. Запоріжжя, вул. Заслонова Костянтина, буд. 12 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2015 року № 336/8848/14-ц. Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягами із зазначеного реєстру від 15.05.2015 року. Відповідно до ст. 182, 210 ЦК України, після державної реєстрації за [PERSON] права власності на зазначений житловий будинок, він є його власником. [PERSON] був власником житлового будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Заслонова Костянтина, буд. 12 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] На підставі на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2015 року № 336/8848/14-ц. житловий будинок, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Заслонова Костянтина, буд. 12, витребуваний із незаконного володіння [PERSON] та скасована державна реєстрація на його імя. До набуття позивачем права власності, відповідач (колишній власник) - [PERSON] вселився разом із членами своєї родини та зареєстрував місце проживання членів своєї родини у зазначеному житловому будинку, що підтверджується довідкою Шевченківського районного відділу у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області. На час реєстрації місця проживання членів своєї родини (21.10.2014р. та 04.11.2014р.) [PERSON] мав право вчиняти ці дії, оскільки мав зареєстроване у встановленому законом порядку право власності на зазначений житловий будинок. Однак після скасування державної реєстрації право власності [PERSON] на підставі рішення суду, відповідачі не мають передбаченої законом підстави для проживання та реєстрації місця свого проживання у житловому будинку, розташованому за адресою: м.Запоріжжя, вул. Заслонова Костянтина, буд. 12, На теперішній час відповідачі створюють [PERSON] перешкоди у користуванні та розпорядженні його власністю. Після набуття позивачемправа власності між позивачем та відповідачами не укладалося будь-яких угод щодо користування вказаним будинком. 28.05.2015 року позивач направляв лист на імя [PERSON] з проханням виселитися та зняти з реєстрації останнього та членів його родини, однак відповіді не отримав. З переходом права власності на майно, відповідач утратив право користуватися житлом та надавати таке право членам своєї родини, яке мав як власник. Позивач, як власник, не давав своєї згоди на реєстрацію місця проживання відповідачів у належному йому на праві власності житловому будинку, а право користуватися майном є похідним від права власності. Стаття 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12 2003 року припинення реєстрації місця проживання здійснюється також на підставі рішення суду про виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно ст. 1 Протоколу № 1 до «Конвенції про захист прав та основних свобод людини» кожна особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Згідно ч.1 ст.41 Конституції України, ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до положень норм ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, перелік яких не є вичерпним, ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. У звязку з викладеним право позивача, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний ним спосіб.

Outcome: approved