Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 13 червня 2019 року звернулися до Київського районного суду м. Полтави з позовом до Управління майном комунальної власності міста про встановлення факту проживання на правових підставах, визнання права користування жилим приміщенням. Свою позовну заяву обґрунтовують тим, що проживають та зареєстрували своє постійне місце проживання в кімнаті [ADDRESS] , в червні 2017 року гуртожиток прийнято у комунальну власність міста Полтави. В поданій до суду позовній заяві просили суд встановити факт їх проживання на правових підставах у кімнаті [ADDRESS] та визнати за ними право користування жилим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] з 22.12.1999. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14 червня 2019 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач подав до суду відзив на позову заяву, де зазначив, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Рішенням Полтавської міської ради від 25.09.2014 «Про внесення змін до рішення дев`ятнадцятої сесії Полтавської міської ради п`ятого скликання від 121 вересня 2007 року «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності міста жилих будинків ЖЕП «Будівельник», надано згоду на прийняття до комунальної власності міста від ДК ЖП «Будівельник» 39 житлових будинків та 8 гуртожитків, зокрема, гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 19.07.2017 № 140 затверджено акт прийняття-передачі гуртожитку за адресою: [ADDRESS] від 01.06.2017, а 01.08.2017 гуртожиток прийнято на баланс КП «ЖЕО № 2». Також судом встановлено, що рішенням п`ятнадцятої сесії сього скликання Полтавської міської ради від 24 травня 2018 року «Про надання дозволу на приватизацію жилих та допоміжних приміщень у гуртожитках за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] » міська рада вирішила дозволити приватизацію жилих та допоміжних приміщень гуртожитку. Поняття гуртожитків визначено ст. 127 ЖК України, де передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Відповідно до положень Глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки). Як встановлено судом, позивачі [PERSON] та [PERSON] з 22.12.1999 проживають та у встановленому законом порядку зареєстрували своє постійне місце проживання в кімнаті [ADDRESS] . Правомірність поселення позивачів до гуртожитку не оспорюється учасниками справи. Позивачі у встановленому законом порядку зареєстрували своє постійне місце проживання в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідними відмітками в паспорті громадянина України, повідомленням Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради, а також даними КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради. Вказана адреса є постійним зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивачів. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов. На осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Як встановлено судом, позивачі саме в порядку та на умовах, передбачених нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зареєстрували своє постійне місце проживання в гуртожитку по [ADDRESS] . Іншою обставиною, з якою пов`язане право на захист особи відповідно до Закону N 500-VI, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. При цьому Закон N 500-VI не містить визначення "законні підстави". Для вирішення питання, чи на законних підставах позивач мешкає у гуртожитку, суд виходить з загальних норм матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права користування житловою площею у ньому. Згідно зі ст. ст. 128, 129 ЖК УРСР та пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки (чинного на час вселення в спірне жиле приміщення), пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР саме на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Як встановлено судом, позивачі правомірно поселені до гуртожитку по [ADDRESS] . Тому має місце проживання позивачів в кімнаті [ADDRESS] на законних підставах. Тому суд приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Необхідно встановити факт проживання на правових підставах у кімнаті [ADDRESS] , [PERSON] з 22.12.1999 та [PERSON] з 22.12.1999. Необхідно визнати право користування жилим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] , за позивачами з 22.12.1999.

Outcome: approved