Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить відібрати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та передати дітей Органу опіки та піклування Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області для подальшого влаштування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 26.10.2020 в Жидачівське відділення поліції Стрийського відділу поліції головного управління поліції у Львівській області надійшло повідомлення про те, що [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання нанесла декілька ударів по обличчю своїм малолітнім дітям, чим заподіяла їм тілесні ушкодження. По даному факту відкрито кримінальне провадження від 26.10.2020 №12020145200000127 за ч. 1 ст. 125 КК України. Виїздом на місце події було встановлено, що в будинку у якому проживає [PERSON] разом із своїми малолітніми дітьми немає створених достатніх умов для життя, навчання та виховання малолітніх дітей, що створює загрозу їх життя і здоров`ю. Сім`я [PERSON] з 16.01.2018 до червня 2018 перебувала на обліку Жидачівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді як сім`я, що перебуває у складних життєвих обставинах. Із матір`ю [PERSON] неодноразово проводилась профілактична робота щодо формування у неї навичків відповідального батьківства, раціонального використання коштів, планування сімейного бюджету, а також проводились бесіди про наслідки зловживання алкоголем. Влітку 2018 року [PERSON] разом з малолітніми дітьми переїхала на проживання в Івано-Франківську область, однак в квітні 2020 року вищевказана сім`я повернулась за попереднім місцем проживання у с. Антонівка Жидачівського району Львівської області. З того часу працівниками Жидачівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді неодноразово було відвідано сім`ю та в черговий раз наголошено матері про відповідальність за неналежне виконання нею батьківських обов`язків [PERSON] постійно нехтує зауваженнями соціальних працівників. 27.10.2020 малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , Жидачівською районною державною адміністрацією, як органом опіки та піклування, згідно з розпорядженням голови Жидачівської райдержадміністрації від 27.10.2020 №342 «Про негайне відібрання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] », було відібрано від матері [PERSON] та повідомлено про факт негайного відібрання дітей прокуратуру Жидачівського району. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 18.11.2020 позов Органу опіки та піклування Жидачівської районної державної адміністрації до [PERSON] про відібрання малолітніх дітей від матері без позбавлення її батьківських прав передано для розгляду до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області. Ухвалою судді Тисменицького районного суду від 21.12.2021 відкрито провадження у справі. В підготовчому судовому засіданні представник позивача Шевчук І.З. позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач позов визнала в повному обсязі, не заперечувала проти його задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши думку сторін, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках. Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила статей 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00028336250 від 28.10.2020, та [PERSON] , [INFO] , відповідно до копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00028335701 від 28.10.2020. Відповідно до характеристики-довідки виданої Любшанською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 04.06.2020 №193 [PERSON] проживає без реєстрації в с. Антонівка Жидачівського району Львівської області. До виконавчого комітету Любшанської сільської ради на неї надходили усні скарги щодо її поведінки та виховання дітей. В даний час вона ніде не працює (а.с.6). 03.09.2020 відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020090250000370, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за фактом нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень малолітнім дітям [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Згідно з довідкою від 26.10.2020 №2330 виданої КНП «Жидачівська ЦРЛ» [PERSON] , [INFO] , знаходилась під наглядом КНП «Жидачівської ЦРЛ» з діагнозом гастропатія та забійна гематома лівої строневої ділянки (а.с.7). Відповідно до довідки від 26.10.2020 №2329 виданої КНП «Жидачівська ЦРЛ» [PERSON] , [INFO] , знаходився під наглядом КНП «Жидачівської ЦРЛ» з діагнозом функціональне порушення кишечника та забійна рана верхньої губи (а.с.8). Згідно з повідомленням Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області від 27.10.2020 №7480/60/01-2020 у будинку, в якому проживає [PERSON] разом із своїми малолітніми дітьми, антисанітарія, не має створених належних умов для життя, навчання та виховання малолітніх дітей, що створює загрозу їх життю і здоров`ю. Мати зловживає спиртними напоями (а.с.4). 27.10.2020 Жидачівською районною державною адміністрацією, як органом опіки та піклування, згідно з розпорядженням голови Жидачівської райдержадміністрації від 27.10.2020 №342 «Про негайне відібрання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] », малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було відібрано від матері [PERSON] та повідомлено про факт негайного відібрання дітей прокуратуру Жидачівського району (а.с.3) Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 передбачає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зловживає алкогольними напоями, ніде не працює, б`є дітей, умови проживання незадовільні. Таким чином, враховуючи, що позивачем доведено факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, наявність переконливих доказів реальної небезпеки для здоров`я дітей та неможливості усунення іншими заходами, ніж відібрання дітей від матері, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Такий захід буде відповідати найкращим інтересам дітей, є виправданим і здійснений для захисту життя та здоров`я дітей, оскільки діти страждають і страждатимуть через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, виходячи із стану їх фізичного та психічного здоров`я. У зв`язку з цим, діти можуть бути поміщені в середовище, більш сприятливе для їх виховання та фізичне існування, що виправдовує примусове відібрання їх від батька. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.14 п.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" Судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, тому судові витрати у розмірі 840,80 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved