Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що він придбав у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Куп'янськ, пров. Польовий, буд. №2-в, а також земельну ділянку 0,1 га для обслуговування будинку. [PERSON] та [PERSON] проживали та були зареєстровані в даному будинку, який на даний момент належить позивачу на праві приватної власності. На даний момент відповідачі не проживають у вказаному житловому будинку більш тривалий термін, ніж той, протягом якого за ними зберігається право на користування житловим будинком. Самостійно відповідачі не виселяються з вищевказаного житлового будинку чим створюють перешкоди власнику у розпорядженні своїм нерухомим майном. Тому позивач був змушений звернутися до суду з позовною заявою. У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог та повідомив суду, що відповідачі виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації. Не заперечував проти розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою: «повернуто за закінченням терміну зберігання», причини неявки суду не повідомили, заперечень на позов не надали. Оскільки відповідно до ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень на позов не надали. Тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи: Купянського районного відділу ГУ ДМС України в Харківській області, в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій просив справу розглянути у його відсутності, при розгляді справи покладався на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи та додані до них документи, пояснення позивача, судом були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки виконавчого комітету Купянської міської ради Харківської області від 28 серпня 2015 року №5717 [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [INFO] з 2013 року (а.с. 6). 04 вересня 2015 року було складено акт не проживання за місцем реєстрації громадян [PERSON] та [PERSON] Вищевказаний акт було складено у присутності мешканця будинку №1 розташованого по пров. Польовому м. Купянська Харківської області та уповноваженого 10-го квартального комітету виконавчого комітету Купянської міської ради Харківської області. Згідно акту, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [INFO] більше одного року (а.с. 7). Житловий будинок розташований за адресою: Харківська область, м. Куп'янськ, пров. Польовий, буд. №2-в належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 23 липня 2015 року (а.с. 8-12). Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. В ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. А у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненнями), роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилимприміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та в ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено,що вправо власності є непорушним. Тобто це означає, що [PERSON] має право на власний розсуд розпоряджатися своєю нерухомістю, і ніхто не має право перешкоджати йому, володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. Однак той факт, що колишні власники зареєстровані в будинку, який належить позивачу на праві власності, заважає йому повною мірою володіти власним будинком. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом, то власник не може бути визнаний\~ таким, що втратив право користування своїм майном. Разом з тим, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, з правовідносинами, які виникають між власником житла та членами сімї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право на підставі ст. 391 ЦК України вимагати від колишнього власника усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, зняття останнього з реєстрації. При цьому втрата права користування жилим приміщенням є наслідком припинення права власності на жиле приміщення у колишнього власника житла. Як вбачається з матеріалів справи відповідачі зареєстровані за адресою: [INFO]. Однак, відповідач [PERSON] продав будинок позивачу та повинен був перед продажем будинку знятися з реєстрації у встановленому законом порядку, однак цього не зробив. Заперечення з приводу заявлених позовних вимог відповідно до ст. 60 ЦПК України, відповідачами до суду надані не були. Тому враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що наявність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, крім того позивач є єдиним власником будинку, і той факт, що в нього зареєстровані колишні власники будинку, які за комунальні послуги не платять, перешкоджає йому належним чином користуватись своїм майном, що суд вважає не припустимим, оскільки це порушує його конституційні права, у звязку з чим задовольняє позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Outcome: approved