Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивувала тим, що 09.09.2013 року її мати [PERSON] померла в місті Приморську Запорізької області, після чого відкрилася спадщина на все належне їй майно. Вона (позивач) є спадкоємцем майна після смерті матері, інших спадкоємців немає. Оформлюючи спадщину їй стало відомо, що у матері є земельна ділянка, яку вона за життя не встигла оформити. За життя мати повністю оформила всі необхідні документи, здала їх до реєстраційної служби [PERSON] РУЮ, однак свідоцтво про право власності отримати за життя не встигла у звязку із смертю. Згідно з довідкою Відділу Держкомзему у [PERSON] районі від 23.12.2009 року [PERSON] зазначена під номером 120, розмір земельної ділянки складає 0, 8011 га та має кадастровий номер 2324810100:12:003:0036. Згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки вартість земельної ділянки складає 3563 грн. та вказана земельна ділянка є власністю її покійної матері. Вказане підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, згідно з яким земельна ділянка знаходиться в [PERSON] районі Запорізької області, кадастровий номер 2324810100:12:003:0036, цільове призначення: для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва, площа 0, 8011 га, власник [PERSON], приватна власність. Вона звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, вона є спадкоємицею після смерті [PERSON], яка за життя набула право власності на вказану земельну ділянку, хоча через смерть і не змогла отримати правовстановлюючий документ, тому просить визнати за нею як за спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] право власності на вказану земельну ділянку (а.с.2,16). 16.09.2015 року у судовому засіданні надійшла заява позивача про зміну підстав позову, в якій вона аналогічно виклала обставини, додатково зазначила, що вона є спадкоємцем вказаної земельної ділянки за заповітом, інших спадкоємців після смерті її матері немає. Отримавши відмову нотаріуса в оформлені права на спадщину, вона відповідно до ст.16 ЦК України звертається до суду за захистом свого права. Просить на підставі ст.ст. 392,1216,1218.1225 ЦК України визнати за нею як за спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 2324810100:12:003:0036 площею 0, 8011 га із земель ДП «СП «Надія», яка розташована на території [PERSON] міської ради Запорізької області (а.с.81,82). Ухвалою суду від 02.10.2015 року залучено до участі у справі Реєстраційну службу [PERSON] районного управління юстиції Запорізької області (далі - Реєстраційна служба [PERSON] РУЮ) як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет позову, на стороні відповідача (а.с.89). Позивач [PERSON], повідомлена в установленому порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, до суду направила заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити (а.с.96). Третя особа приватний нотаріус [PERSON] районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], повідомлений в установленому порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, до суду надійшов лист, в якому зазначено, що проти заявлених вимог не заперечує (а.с.18,86). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] дав пояснення, аналогічні викладеним у позові, додатково пояснив, що у судовому засіданні досліджені докази підтвердили обґрунтованість позовних вимог; позивач наполягає на задоволені позовних вимог та такому способі захисту своїх прав, тому просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] міської ради Приморського району Запорізької області [PERSON] не надала проти позову заперечень. У подальшому відповідач, повідомлений в установленому порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання свого представника не направив, 01.10.2015 року до суду надійшов письмовий відзив, в якому вказано, що відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з п. 12 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» датою і часом державної реєстрації прав та їх обтяжень вважається дата і час реєстрації відповідної заяви. З наведеного вбачається, що [PERSON] право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 2324810100:12:003:0036 площею 0,8011 га набула в момент подачі заяви на державну реєстрацію права власності. [PERSON] міська рада проти позовних вимог не заперечує та визнає їх у повному обсязі. Просив справу розглядати без участі представника відповідача (а.с.20,87). Представник третьої особи Реєстраційної служби [PERSON] РУЮ [PERSON] суду пояснила, що 22.08.2013 року [PERSON] звернулася до реєстраційної служби [PERSON] РУЮ з заявою про державну реєстрацію прав права власності на земельну ділянку, додала до заяви усі необхідні документи, у тому числі розпорядження голови районної державної адміністрації №662 від 14.12.2010 року, №108 від 13.03.2012 року, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2300075302013 від 22.03.2013 року. Згідно з п.5 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого ПКМУ №1141 від 26.10.2011 року, реєстрацію заяв у базі даних про реєстрацію заяв і запитів проводить орган державної реєстрації прав, нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, шляхом внесення відомостей, зазначених в заяві, до такої бази даних. Заяву про державну реєстрацію прав щодо права власності [PERSON] було зареєстровано в базі даних заяв та запитів 22.08.2013 року. Згідно з Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого ПКМУ від 22.06.2011 року №703 моментом-прийняття заяви про державну реєстрацію вважається дата та час ї реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв та запитів (п.8). За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації ( п.16). Датою та часом державної реєстрації прав та їх обтяжень вважається дата та час реєстрації заяви про державну реєстрацію у базі даних про реєстрацію заяв і запитів (п.19). На час подачі заяви [PERSON] 22.08.2013 року реєстрація прав та їх обтяжень проводилася на підставі Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого ПКМУ від 22.06.2011 року №703. В п.23 Порядку державної реєстрації прав та їх обтяжень, затвердженого ПКМУ від 17.10.2013 року №868, діючого зараз, аналогічно датою і часом державної реєстрації речових прав вважається дата і час реєстрації заяви в базі даних про реєстрацію заяв і запитів. Тому [PERSON] набула право власності на земельну ділянку загальною площею 0,8011 га з кадастровим номером: 2324810100:12:003:0036, розташовану на території [PERSON] міської ради Приморського району Запорізької області 22.08.2013 року; і заперечень проти задоволення позову вона не має, позов підлягає задоволенню. Вислухавши представників позивача, відповідача, третьої особи Реєстраційної служби [PERSON] РУЮ, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження [PERSON] народилася [INFO], її матірю вказана [PERSON]; згідно із свідоцтвом про шлюб [PERSON] 29.04.1977 року уклала шлюб і їй присвоєно прізвище [PERSON], актовий запис №292 (а.с.5,40,41). У свідоцтві про смерть вказано, що [PERSON] померла 09.09.2013 року у віці 90 років, про що 12.09.2013 року складено відповідний акт №150 (а.с.6,36). Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 12.11.2013 року, серія САЕ №953743, земельна ділянка, розташована в [PERSON] районі Запорізької області, за кадастровим номером 2324810100:12:003:0036, площею 0,8011 га має форму власності приватну, її власником є [PERSON] (а.с.8,114). У [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності вказано, що 22.08.2013 року за власником [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку, розташовану в [PERSON] районі Запорізької області, яка має кадастровий номер 2324810100:12:003:0036, площу 0,8011 га форму власності приватну (а.с.116). Вказана реєстрація вчинена на підставі заяви [PERSON] від 22.08.2013 року (а.с.99). До заяви додані документи: копія паспорта громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, розпорядження голови районної державної адміністрації №662 від 14.12.2010 року, №108 від 13.03.2012 року, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2300075302013 від 22.03.2013 року, документ, що підтверджує внесення плати за надання інформації та документ про сплату державного мита (а.с.100-108). Державним реєстратором здійснена перевірка наявності обтяжень прав на дану земельну ділянку, вони відсутні (а.с.109-113). В результаті прийнято рішення про її державну реєстрацію прав та обтяжень від 12.11.2013 року (а.с.115). На підставі чого і видане Реєстраційною службою [PERSON] РУЮ [PERSON] свідоцтво про право власності. У [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 08.10.2014 року вказано, що земельна ділянка, розташована в [PERSON] районі Запорізької області, за кадастровим номером 2324810100:12:003:0036, площею 0,8011 га,за реєстрована та має державну реєстрацію, державна реєстрація вчинена 22.03.2013 року (а.с.10). У [PERSON] з технічної документації про нормативну оцінку земельної ділянки від 17.06.2015 року, що розташована в [PERSON] районі Запорізької області, власник якої є [PERSON], вказано, що нормативна грошова оцінка даної ділянки площею 0,8011 га складає 3563 грн. (а.с.9). Відповідно до п.12 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» датою і часом державної реєстрації прав та їх обтяжень вважається дата і час реєстрації відповідної заяви. Згідно з Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим ПКМУ від 22.06. 2011 р. №703 моментом прийняття заяви про державну реєстрацію вважається дата та час її реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів (п.8). Датою та часом державної реєстрації прав та їх обтяжень вважається дата та час реєстрації заяви про державну реєстрацію у базі даних про реєстрацію заяв і запитів (19). На час подачі заяви [PERSON] 22.08.2013 року реєстрація прав та їх обтяжень проводилася на підставі вказаного Порядку, затвердженого ПКМУ від 22.06.2011 року №703. У теперішній час діє Порядок державної реєстрації прав та їх обтяжень, затверджений ПКМУ від 17.10.2013 року №868, у в п. 23 якого також передбачено, що датою і часом державної реєстрації речових прав вважається дата і час реєстрації заяви в базі даних про реєстрацію заяв і запитів. Таким чином, [PERSON] набула право власності на вказану земельну ділянку за кадастровим номером: 2324810100:12:003:0036 22 серпня 2013 року. Приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] надана копія спадкової справи №28/2014 до майна померлого [PERSON] (а.с.30-80), яка зареєстрована у [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.7). Згідно з заповітом від 27.08.2014 року, посвідченим секретарем виконкому Єлисеївської сільської ради Приморського району, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що житловий будинок №58 у м.Приморську по вул.Набережній вона заповідає [PERSON], а інше її майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, також все те, на що вона за законом буде мати право, заповідає [PERSON] (а.с.37). У витязі про реєстрацію в Спадковому реєстрі вказано, що даний заповіт зареєстрований 27.08.2013 року (а.с.6,49). [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] (а.с.35). В Інформаційній довідці зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) відомості були відсутні (а.с.48). [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.06.2014 року на земельну ділянку площею 6,0538 га, кадастровий номер 2324810100:12: 003:0002 (а.с.72,73). [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.06.2014 року на житловий будинок №58 по вул.Наберіжній у м.Приморську (а.с.74,75). [PERSON] звернулася із заявою до приватного нотаріуса про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0.8011 га, яка розташована на території [PERSON] міської ради Приморського району Запорізької області (а.с.76). У постанові приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.07.2015 року вказано, що розглянувши документи, подані [PERSON] для оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0.8011 га, кадастровий номер 2324810100:12:003:0036, що розташована на території [PERSON] міської ради Приморського району, після померлої 09.09.2013 року матері [PERSON], спадкова справа № 28 за 2014 рік, враховуючи вимоги ст.ст.47,49,69 ЗУ «Про нотаріат», п.4.15 ст.4 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вважає, що вказана нотаріальна дія не може бути вчинена, оскільки наданий спадкоємцем правовстановлюючий документ свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане 12.11.2013 року Реєстраційною службою [PERSON] РУЮ після смерті спадкодавця, тому не може підтверджувати виникнення права власності у спадкодавця, і для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Постановлено відмовити [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку (а.с.11,79). Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті . Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Для правильного вирішення спору про спадкування суд зобов'язаний перевірити: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які звернулись з позовом в суд, наявність заповіту та його чинність, наявність спадкової справи, факт прийняття спадщини спадкоємцем при визнанні права власності, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Документи, які повинен подати спадкоємець для отримання свідоцтва про право на спадщину, зазначені в розділі 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 року за № 283/8882. Згідно з п.216 зазначеної Інструкції видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Якщо спадкоємець не може надати такі документи, то нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину і єдиним способом захисту прав такого спадкоємця є суд. Відповідно до ст.67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження щодо свого майна, склавши заповіт від 27.08.2013 року. У ньому вона заповідала житловий будинок №58 у м.Приморську по вул.Набережній [PERSON], а інше її майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, заповідала [PERSON]Т.). [PERSON] померла 09.09.2013 року. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після її смерті і отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 6,0538 га, кадастровий номер 2324810100:12: 003:0002. [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок №58 по вул.Наберіжній у м.Приморську. На заяву [PERSON] про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку за кадастровим номером № 2324810100:12:003:0036, площею 0,8011 га приватний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.07.2015 року, оскільки наданий спадкоємцем правовстановлюючий документ виданий 12.11.2013 року, після смерті спадкодавця, тому не може підтверджувати виникнення права власності у спадкодавця. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч.1 і ч.2 ст.126 ЗК України). Таким чином, нотаріус,

Outcome: approved