Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідача - [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований її син - [PERSON], який є відповідачем по даній справі. З червня 2017 року відповідач не проживає за місцем реєстрації, а саме у квартирі, що належить позивачу, оскільки знаходиться за кордоном. Реєстрація відповідача у вищезазначеному будинку перешкоджає позивачу у реалізації її права на користування та розпорядження належним їй майном та остання змушена нести додаткові фінансові витрати у зв'язку з оплатою комунальних послуг за відповідача. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з»явилась, однак подала заяву в якій просить справу слухати у її відсутності та позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причини його неявки суду невідомі. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі частини 4 статті 223 та частини 1 статті 281 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлявся про день, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин і не повідомив причини неявки та не подав відзив на позов. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Квартира [ADDRESS] належить [PERSON], що стверджується договором дарування від 14.06.2005 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.08.2006 року. Згідно акту обстеження на факт не проживання осіб від 09.08.2018 року, [PERSON] зареєстрований [ADDRESS], однак не проживає за вказаною адресою з червня 2017 року, а з грудня 2017 року знаходиться за кордоном. Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] понад один рік без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації, тому втратив право на користування квартирою [ADDRESS].

Outcome: approved