Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності за набувальною давністю на 2/6 частину житлового будинку № 48 по вул. Жуковського в місті Суми, яка належить [PERSON]. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що він отримав у власність 1/2 частки зазначеного житлового будинку згідно свідоцтва про право на спадщину за законом. Іншими власниками спірного будинку були: [PERSON], яка отримала 1/6 частину спірного будинку та [PERSON] (померла 16.07.2001 року) власник 2/6 частини будинку. Згідно Ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 липня 2015 року про затвердження мирової угоди 1/6 частина будинку № 48 по вулиці Жуковського в місті Суми перейшла у власність позивачу [PERSON] від [PERSON]. Батько позивача - [PERSON] за життя узаконив самовільні споруди про що свідчить рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 квітня 2009 року. Так, як позивач не може укласти договори на своє ім'я щодо обслуговування будинку, приватизувати земельну ділянку під будинком, та інше, в зв'язку з тим, що йому потрібна згода іншого співвласника, а саме померлої [PERSON] якій й досі належать 2/6 спірного будинку. Після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалася, оскільки [PERSON] була другою дружиною діда позивача та не мала власних дітей та близьких які могли успадкувати майно згідно законодавства яке діяло на час її смерті. Лише позивач в спірному будинку проживає понад 10 років, який добросовісно та безперервно володіє, відкрито користується даним нерухомим майном, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт. Зазначає, що інших осіб, які б мали право або претендували на дане нерухоме майно немає, а з урахуванням вимог ст. 344 ЦК України до часу володіння позивача приєднується і час володіння особи спадкоємцем якої він є, тому просить винести рішення, яким визнати за ним право власності за набувальною давністю на 2/6 частину житлового будинку № 48 по вул. Жуковського в місті Суми, яка належить [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявився , будучи повідомленим про час та дату розгляду справи належним чином. Представник позивача [PERSON] в судове засідання 01.03.2016 року не зявився, надав суду заяву, згідно якої підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, а розгляд справи проводити без його участі. В попередніх судових засіданнях представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримував, просив позов задовольнити, посилаючись на діюче законодавство. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судове засідання 01.03.2016 року не зявився, будучи повідомленим про час та дату слухання справи належним чином. В попередніх судових засіданнях представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у задоволенні позову позивача у звязку з його необґрунтованістю. Згідно ч. 2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов слід задоволити з наступних підстав. \~З копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державник нотаріусом [PERSON] 22.08.2014 року, вбачається, що [PERSON] отримав у власність 1/2 частки житлового будинку № 48 по вул. Жуковського в місті Суми від свого батька [PERSON], [INFO], який помер 20 листопада 2013 року, у тому числі з урахуванням 2/3 часток у спадщині, від якої відмовились дружина та син померлого [PERSON] та [PERSON], на його користь (а.с.8-9-10). Іншими власниками спірного будинку були: [PERSON], яка отримала 1/6 частину спірного будинку та [PERSON] (померла 16.07.2001 року) власник 2/6 частини будинку. Згідно Ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 липня 2015 року про затвердження мирової угоди 1/6 частина будинку № 48 по вулиці Жуковського в місті Суми перейшла у власність позивачу [PERSON] від [PERSON] (а.с.50). Батько позивача - [PERSON] за життя узаконив самовільні споруди про що свідчить рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 квітня 2009 року (а.с.96). Позивач не може укласти договори на своє ім'я щодо обслуговування будинку, приватизувати земельну ділянку під будинком, та інше, в зв'язку з тим, що йому потрібна згода іншого співвласника, а саме померлої 20.07.2001 року [PERSON], яка була другою дружиною діда позивача, та якій й досі належать 2/6 спірного будинку. (а.с.11) Після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалася (а.с.71,72, 113-114.) \~\~\~\~З долучених до матеріалів справи документів, вбачається, що позивач відкрито, безперервно, та вже понад десять років, володіє житловим будинком № 48 по вул. Жуковського в місті Суми, та має право оформити його у власність за набувальною давністю, згідно ст. 344 ЦК України до часу володіння позивача приєднується і час володіння особи спадкоємцем якої він є. При вирішенні питання щодо вимог позову слід звернути увагу, що добросовісне володіння припускає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. \~Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. \~Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. \~При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Таким чином, [PERSON], проживав в зазначеному будинку, добросовісно, відкрито та безперервно володів будівлями, які примикають до будинку, і відповідно, в розумінні ст. 344 ЦК України набув право власності на це майно в порядку набувальної давності. Судом встановлено, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог і підтверджені ним письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб. У зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 11, 15, 16, 344 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved