Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання незавершеного будівництва обєктом права спільної сумісної власності, посилаючись на ті обставини, що вони з відповідачем з травня 2005 року по 30 липня 2015 року проживали однією сімєю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, однак не перебували в зареєстрованому шлюбі між собою. З травня 2005 року по квітень 2006 року вони проживали в квартирі під номером 55 по вулиці Радянська, 2 міста Миронівка Київської області, з квітня 2006 року по 30 липня 2015 року проживали в недобудованому житловому будинку по вулиці Зарічна, 13 міста Миронівка Київської області, де мали підсобне господарство, вирощували свиней, обробляли присадибну земельну ділянку. 22 січня 2007 року у них народилась дочка [PERSON]. За час спільного проживання ними були набуті кошти, за рахунок яких по вулиці Зарічна, 13 міста Миронівка Київської області на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, зведено житловий будинок. З липня 2015 року відповідач проживає окремо і між ними виник спір щодо права власності на майно, набуте за час спільного проживання. Просила в судовому порядку встановити факт проживання її та відповідача [PERSON] з травня 2005 року по липень 2015 року однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнати незавершений будівництвом будинок з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Зарічна, 13 міста Миронівка Київської області майном, обєктом права спільної сумісної власності її та відповідача [PERSON], стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В ході судового розгляду 07 грудня 2015 року позивач подала заяву про зміну позовних вимог в частині вимог про встановлення факту, просила встановити факт проживання її та відповідача однією сімєю як чоловіка та жінки без шлюбу з 30 вересня 2005 року по 30 липня 2015 року, решту вимог підтримала. Зміну вимог обґрунтувала тими обставинами, що відповідач, проживаючи з нею, до 30 вересня 2005 року перебував у іншому шлюбі. Вказані обставини їй стали відомі в ході розгляду справи. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги, викладені у заяві про зміну позовних вимог, пояснила, що познайомились з відповідачем у 2005 році і у травні зняли квартиру під номером 55 по вулиці Радянська, 2 міста Миронівка Київської області, в якій почали мешкати як чоловік та жінка, планували народження дітей. У квітні 2006 року звернулися до відповідної установи з проханням здійснити екстракорпоральне запліднення. Така процедура була проведена. У 2006 році вони придбали земельну ділянку по вулиці Зарічна, 13 міста Миронівка Київської області, на якій було зведено господарське приміщення. З квітня 2006 року до осені 2006 року проживали у її батьків в [ADDRESS]. В цей період у приміщенні, розташованому на земельній ділянці по вулиці Зарічна, 13 міста Миронівка, проводили ремонтні роботи. Восени вселились у нього. В січні 2007 року вона народила дитину. До квітня 2007 року вони проживали у мами, потім переселилися в обладнане під житло господарське приміщення, де проживали, вели господарство, обробляли огород. Часто приїздили до її батьків в село Маслівку, де святкували різні свята. На ділянці був старий фундамент для зведення будинку, вони вибили його і почали будувати будинок. Будинок будували на правах спільної сумісної власності. Будівельні роботи здійснювали до серпня 2010 року, у серпні вселилися в будинок. Роботи проводились за спільні кошти її та відповідача, допомогу надавали батьки, вона готувала обіди. Не заперечує того факту, що відповідач закупляв будівельні матеріали, він вкладав більші кошти у будівництво будинку, оскільки мав можливість весь час працювати, а вона вимушена була доглядати малолітню дитину. Будинок не зареєстрований у встановленому законом порядку, проте є обєктом права спільної сумісної власності її та відповідача. У 2015 році відносини з відповідачем розладились, він почав зраджувати їй, 30 липня 2015 року фактично вигнав її та дитину з будинку, привів в будинок для проживання іншу жінку. Вимоги позивача підтримав її представник [PERSON] Відповідач позовні вимоги визнав частково, посилаючись на ті обставини, що позивач була його коханкою до 2010 року. Він мав з нею домовленість про народження дитини, було обумовлено, що сімї не буде. Він утримував позивача та дитину, допомагав їм, лікував та інше. Почав проживати однією сімєю з позивачем з грудня 2010 року. Тому не заперечує проти встановлення факту проживання їх однією сімєю як чоловіка та жінки без шлюбу з грудня 2010 року. До вказаного часу будинок по вулиці Зарічна, 13 міста Миронівка вже був зведений. Позивач участі у будівництві не брала. Підтвердив ті обставини, що зустрічався з позивачем у квартирі під номером 55 по вулиці Радянська, 2 міста Миронівка Київської області, проте стверджує, що у цій квартирі не проживав. До 2010 року переважно жив у селі Маслівка Миронівського району Київської області : в будинку [ADDRESS] за місцем проживання його колишньої дружини та сина, а також у батьків по вулиці Щорса, 24. За місцем проживання колишньої дружини тримав для продажу свиней. Загалом кошти для будівництва збирав ще з 2000 року. Будівництво здійснював для сина. Будівництво здійснював протягом 2007- 2009 років, частина робіт була проведена у 2010 році. Зокрема, у 2007 році залито фундамент, у 2008 році зведені стіни, у 2009 році зроблено дах будинку. Стверджує, що умов для проживання у господарському приміщенні не було до 2009 року. Згодом обладнав приміщення для проживання і там періодично залишався ночувати. У 2010 році у господарське приміщення вселилась позивач з дитиною, у 2011 році вони вселились у будинок. Участі у будівництві позивач не брала, тому не набула прав на нього. Представник відповідача [PERSON] вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими лише в частині встановлення факту проживання сторін однією сімєю як чоловіка та жінки без шлюбу з грудня 2010 року по 30 липня 2015 року. До грудня 2010 року сторони однією сімєю не проживали, спільного бюджету не мали, лише періодично зустрічались. Будівництво відповідач проводив за власні кошти, які збирав разом із сином та дружиною від попереднього шлюбу. Він підтримував відносини із колишньою дружиною і після офіційного розірвання шлюбу, разом вони тримали господарство в селі Маслівка у будинку, де проживали дружина та син. Будинок по вулиці Зарічна, 13 відповідач будував для сина. Також зауважив, що визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку законом не передбачено. Суд, заслухавши позивача, відповідача, їх представників, свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21, ч. 1 ст. 36 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Разом із тим згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ майна подружжя» чітко визначив права фактичного подружжя, які повинен мати на увазі суд при розгляді спорів про майно: при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Регулювання майнових відносин між фактичними подружжями, надання спільної сумісної власності і рівності часток на майно, нажите в так званому цивільному шлюбі, є свідченням державної охорони сімї, яка відповідно до статті 51 Конституції України не пов'язується з підставами її створення. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлено факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 30 вересня 2005 року по 30 липня 2015 року, будучи зареєстрованим в квартирі під номером 1 будинку під номером 4 по вулиці Петра Борисенка села Маслівка Миронівського району Київської області, проживав однією сімєю як чоловік та жінка і вів спільне господарство з позивачем [PERSON] З 30 вересня 2005 року по квітень 2006 року вони проживали в квартирі під номером 55 по вулиці Радянська, 2 міста Миронівка Київської області, з травня по вересень 2006 року вони проживали за місцем проживання матері позивача [PERSON] у квартирі під номером 1 по провулку Молодіжний, 10 села Маслівка Миронівського району Київської області, з квітня 2006 року по 30 липня 2015 року проживали в переобладнаній під житлову на підставі рішення виконавчого комітету Миронівської міської ради Київської області № 135 від 29 березня 2007 року господарській будівлі та недобудованому житловому будинку по вулиці Зарічна, 13 міста Миронівка Київської області. 22 січня 2007 року у сторін народилася дитина [PERSON]. На підтвердження даної обставини до матеріалів справи додано свідоцтво про народження, видане 01 лютого 2007 року Маслівською сільською радою Миронівського району Київської області. Обставини щодо проживання сторін однією сімєю підтверджені довідкою Миронівської міської ради Київської області № 02-41/1816 від 20 серпня 2015 року. Зазначений факт підтверджують допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] показала, що проживає [INFO] по сусідству з сторонами. Їй відомо, що вони придбали ділянку по вулиці Зарічна, 13 міста Миронівка у березні чи квітні 2006 року. Придбавали її спільно, згодом почали проживати як чоловік та жінка. Позивач лише на вихідні дні їздила до батьків у село Маслівку та була там декілька місяців після народження дитини. Весь інший час по липень 2015 року сім»я проживала по вулиці Зарічна, спочатку у господарській будівлі, яка була обладнана ними під житло, згодом у будинку. Відповідач займався підприємницькою діяльністю, позивач вела домашнє господарство, обробляла земельну ділянку, доглядала за малолітньою дитиною. За місцем проживання вони тримали свиней. З 2007 року почали зводити будинок, зробили фундамент, у 2008 році звели стіни. Допитана як свідок мати позивача [PERSON] показала, що дочка [PERSON] почала проживати з відповідачем [PERSON] як його жінка з травня 2005 року. До весни 2006 року вони проживали в [INFO] по вулиці радянська, 2, де винаймали квартиру під номером 55. Потім придбали земельну ділянку по вулиці Зарічна, 13 міста Миронівка, на якій була зведена господарська будівля. З травня по вересень 2006 року вони проживали за місцем її проживання у квартирі під номером 1 по провулку Молодіжний, 10 села Маслівка Миронівського району Київської області. Протягом вказаного терміну вони проводили ремонтні роботи у нежитловому приміщенні по вулиці Зарічна, 13 міста Миронівка з наміром переселитися. Обладнавши приміщення для проживання, у вересні 2006 року вселились у нього. Проживали там до народження дитини, потім позивач перебувала декілька місяців у них, оскільки вона надавала допомогу по догляду за новонародженим дитям, відповідач постійно приїздив. Через декілька місяців поїхали до свого місця проживання. Там проживали постійно як сім»я, зводили будинок, вели господарство, утримували свиней, доглядали огород, приїздили до них у гості. Вони з чоловіком допомагали коштами на будівництво. У 2007 році залили фундамент, потім відповідач наймав працівників і за років три звели будинок. З показань свідка [PERSON] вбачається, що він проживає [INFO], сторони є його сусідами з 2006 року. Свідок [PERSON] показала, що сторони проживали у квартирі під номером 55 по вулиці Радянська, 2 міста Миронівка Київської області з весни 2005 року до весни 2006 року. Аналогічні показання надала свідок [PERSON] У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Вказані показання підтверджуються доданими до позовної заяви письмовими доказами та не спростовані відповідачами. До матеріалів справи позивачем додано заяву-зобовязання подружжя від 14 квітня 2006 року, зі змісту якої вбачається, що сторони, звертаючись у клініку, зазначили, що проживають у квартирі під номером 55 по вулиці Радянська, 2 міста Миронівка Київської області. Дані щодо місця проживання відповідача, які містяться у заяві, не спростовані відповідачем. Свідки зі сторони відповідача надали показання про відносини сторін, які вказують на суперечності у свідченнях різних свідків щодо певних обставин. Свідок [PERSON], яка є колишньою дружиною відповідача, показала, що розлучилася з [PERSON] 30 вересня 2005 року, він залишається зареєстрованим у належному їй житлі до даного часу. Стверджує, що після розірвання шлюбу проживала однією сімєю з відповідачем до 2010 року, вели господарство, тримали свиней. Відповідач будував будинок для сина. Про відносини сторін їй нічого не відомо. Допитаний як свідок [PERSON] показав, що батько постійно жив з ними в селі Маслівка в квартирі під номером 1 по вулиці Петра Борисенка, 4, будував будинок у місті Миронівка для нього, будівництво здійснював протягом 2007-2010 років. Будівельні роботи проводив за кошти, які отримував із господарства, яке вели разом в селі Маслівка. Він брав безпосередню участь у будівництві як підсобний робітник. Позивача на будівництві не бачив. Узнав, що сторони проживають разом, після 2010 року. Надаючи оцінку показанням вказаних свідків, суд дійшов наступних висновків. Свідок - це юридично незацікавлений учасник цивільного процесу, що знає відомості про факти розглянутої справи, про які зобов'язаний дати правдиві показання в судовому засіданні. Свідків [PERSON] та [PERSON] суд не може вважати такими, що є юридично незацікавленими у результатах розгляду справи. Показання вказаних свідків суперечать іншим доказам, що зібрані у справі. До матеріалів справи долучено рішення Миронівського районного суду Київської області від 30 серпня 2005 року, прийняте за результати розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. За змістом судового рішення [PERSON] звернувся до суду, посилаючись на ті обставини, що з травня 2005 року він припинив сімейні відносини з дружиною [PERSON], оскільки зустрічається з іншою жінкою і має намір створити з нею сімю. При розгляді справи [PERSON] пояснив, що у травні 2005 року переїхав проживати в місто Миронівку, де проживає з іншою жінкою, має намір зареєструвати з нею шлюб. Вказав, що з [PERSON] ніяких відносин не підтримує, спільне господарство з нею не веде, спільного бюджету не має. [PERSON] підтвердила ті обставини, що [PERSON] у травні 2005 року залишив сімю, переїхав проживати до [INFO], проживає там з іншою жінкою. Судовим рішенням встановлено той факт, що [PERSON] у травні 2005 року залишив сімю і переїхав до іншого місця проживання, підтримує фактичні шлюбні відносини з іншою жінкою. З цих причин у травні 2005 року [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть та не мають спільного бюджету. Суд дійшов висновку, що сімя розпалась остаточно. Судове рішення набрало чинності 30 вересня 2005 року. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] суперечать показанням самого відповідача, який при розгляді справи неодноразово зазначав, що не проживав постійно за місцем проживання колишньої дружини, оскільки періодично проживав в селі Маслівка у батьків по вулиці Щорса, 24, у 2008 році обладнав під житло нежитлове приміщення по вулиці Зарічна, 13 міста Миронівка і періодично проживав там. До матеріалів справи позивачем додано заяву-зобовязання подружжя від 14 квітня 2006 року, зі змісту якої вбачається, що сторони, звертаючись у клініку, зазначили, що проживають у квартирі під номером 55 по вулиці Радянська, 2 міста Миронівка Київської області. З огляду на вказані обставини, встановлені в тому числі судовим рішенням, показання свідків [PERSON] та [PERSON] суд відхиляє, як недостовірні. Вказані свідки є упередженими і свідченням упередженості є відносини між ними і предметом спору обєктом незавершеного будівництва, який, як зазначає заперечуючи проти позову відповідач, він будував для сина його та [PERSON] [PERSON] Свідки мають майновий інтерес у результаті вирішенні цього спору. Свідок [PERSON], який проживає по сусідству з колишньою дружиною відповідача [PERSON], показав, що протягом семи років з 2003 року по 2010 рік кожного дня різав свиней у її господарстві, тому йому відомо, що відповідач до 2010 року проживав з [PERSON] Показання вказаного свідка суд вважає неправдивими, оскільки обставини, що протягом семи років кожного дня свідок різав свиней у господарстві [PERSON], суд не розцінює як такі, що можуть відповідати дійсності. Допитаний як свідок [PERSON] показав, що є сусідом батьків позивача в селі Маслівка і стверджує, що позивач з часу народження дитини і до досягнення нею віку 3-4 років проживала у матері. Відповідач [PERSON] з нею не проживав, а лише періодично приїздив, привозив продукти. Разів 2 чи 3 кожного тижня він бачив позивача у селі Маслівка. Свідок [PERSON], яка є кумою відповідача, також показала, що після народження дитини позивач [PERSON] протягом 3-4 років проживала в батьківському будинку в селі Маслівка. Свідок [PERSON] показала, що також є кумою відповідача, після народження дитини два раза бачила позивача в селі Маслівка у 2007 році, де проживав відповідач не знає. Свідок [PERSON], яка також проживає по-сусідству з відповідачем, зазначила, що їй відомо, що у сторін є дитина, позивача на території садиби по вулиці Зарічна, 13 до 2010 року вона не бачила, стверджує, що позивач там не проживала. Вона заходила у двір і бачила, що у нежитловому господарському приміщенні не було вікон, воно не було обладнане для проживання. Зі слів відповідача їй відомо, що він проживав у селі Маслівка. [PERSON] як свідок показав, що у 2008 році здійснював будівельні роботи в будинку [PERSON] в місті Миронівка. Розрахунки за роботу проводив [PERSON] [PERSON] біля будинку не бачив, не бачив біля садиби господарства та звертав уваги на огород. Допитані як свідки [PERSON] та [PERSON], які проживають [INFO], показали, що не бачили позивача протягом 2007-2010 років на території садиби по вулиці Зарічна, 13. [PERSON] та [PERSON] зазначили, що не були вхожі до відповідача, тому не можуть категорично стверджувати, що позивач не проживала [INFO] у період часу з 2007 по 2010 роки. Показання вказаних свідків не є такими, що категорично свідчать про той факт, що сторони не проживали однією сімєю як чоловік та жінка без шлюбу у період часу, який зазначає позивач. Позивач неодноразово наголошувала на тому, що часто, в тому числі у вихідні дні та на свята вони з відповідачем та дитиною приїздили у село Маслівку до її матері, де періодично перебували, святкували сімейні свята, оскільки за місцем проживання [INFO] не було достатньо місця для цього. Суд дійшов висновку, що свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не є такими, що особисто обізнані щодо обставин проживання сторін однією сімєю як чоловіка та жінки. Такі обставини підтверджені наданими позивачем сімейними фотознімками, на яких вони з відповідачем, їх дитина та мати позивача [PERSON] зображені за святковим столом в будинку за місцем проживання [PERSON] Інформація на вказаних фотознімках спростовує показання свідка [PERSON] про ті обставини, що відповідач не заходив у будинок [PERSON], та показання свідка [PERSON], яка вказувала, що нежитлове приміщення по вулиці Зарічна, 13 міста Миронівка не було обладнане для проживання. Надані позивачем сімейні фотознімки вказують на спільне проживання сторін і теплі відносини. З фотознімків вбачається, що сторони та їх малолітня дитина зображені у нежитловому приміщенні та на території домоволодіння, де велося будівництво. Для огляду в судовому засіданні та з метою приєднання до матеріалів справи позивач надала диск з відеозаписом, який містить фактичні дані про те, що сторони та їх дитина спільно відпочивали, вели домашнє господарство, проживали у нежитловому приміщенні по вулиці Зарічна, 13 міста Миронівка, тобто мали спільний побут. Фактичні дані, що встановлені на підставі перегляду фотознімків та відеозапису є доказами, які підтверджують факт проживання сторін однією сімєю як чоловіка та жінки у період часу, що зазначає позивач. На них зображена дитина сторін, яка має вік від декількох місяців до близько двох-трьох років. У такому віці вона була у період, за який відповідач категорично заперечує факт проживання однією сімєю з позивачем. Сукупність досліджених в судовому засіданні доказів доводять той факт, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 30 вересня 2015 року по 15 липня 2015 року проживали однією сімєю як чоловік та жінка без шлюбу, були повязані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, взаємні права та обовязки. В цей час жоден з них не перебував у іншому шлюбі. Сторони тривалий час були членами однієї сімї, створеної на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, та учасниками сімейних відносин. Встановлення факту проживання з [PERSON] однією сімєю як чоловіка та жінки без шлюбу позивачу необхідно для визначення статусу майна, яке було придбано за час спільного проживання. Встановлено, що будинок по вулиці Зарічна, 13 міста Миронівка Київської області був зведений у період з 2007-го по 2010 рік. До матеріалів справи додано письмові докази, які підтверджують ті факти, що земельна ділянка по вулиці Зарічна, 13 (бувший № 55), надана [PERSON] для будівництва житлового будинку та господарських споруд у березні 2006 року, 04 квітня 2006 було прийнято рішення, яким надано дозвіл на виконання будівельних робіт, 17 квітня 2006 року отримано дозвіл на виконання будівельних робіт, отримано генеральний план забудови земельної ділянки, виготовлено проект забудови земельної ділянки. 22 вересня 2010 року Миронівською міською радою прийнято рішення про надання [PERSON] дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та переобладнання існуючого житлового будинку по вулиці Зарічна, 13 міста Миронівка. 12 жовтня 2010 року відповідачу виготовлено будівельний [NUMBER] індивідуального житлового будинку по вулиці Зарічна, 13 міста Миронівка, виготовлено проект забудови. Вказані обставини підтверджені рішенням ХХУІІІ сесії Миронівської міської ради Київської області № 521-28-УІ від 21.03.2006, рішенням виконкому Миронівської міської ради Київської області № 209 від 22.09.2010, дозволом на виконання будівельних робіт № 20 від 17.04.2006, проектами забудови земельної ділянки, генеральним планом забудови земельної ділянки, будівельним паспортом № 32 індивідуального житлового будинку по вулиці Зарічна, 13 міста Миронівка. 27 лютого 2009 року відповідач на підставі рішення ХХУ сесії п»ятого скликання Миронівської міської ради Київської області від 12 червня 2008 року № 860 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 241956. На підставі вказаного державного акта він набув право власності на земельну ділянку, розташовану по вулиці Зарічна, 13 міста Миронівка, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. До матеріалів справи позивачем додано технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (обєкт незавершеного будівництва, готовність 95 %), виготовлений на її замовлення 21 серпня 2015 року ТОВ «Проект-Монтаж-Буд», який містить характеристику будинку, господарських будівель та споруд. В технічному паспорті не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних. Об'єкт незавершеного будівництва це об'єкт, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження, але який не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства. Будинок під номером 13 по вулиці Зарічна міста Миронівка Київської області є обєктом незавершеного будівництва, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження, не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства. Право власності на вказаний обєкт незавершеного будівництва не зареєстровано у встановленому законом порядку відповідно до вимог ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень". В судовому засіданні встановлено, що незавершений будівництвом будинок зведено в період проживання сторін однією сімєю як чоловіка та жінки без шлюбу в період з 2007-го по 2010 рік, що дає можливість визнати його обєктом права спільної сумісної власності осіб, що проживали як чоловік та жінка. Згідно висновків Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за перше півріччя 2013 року виходячи з положень ст.ст. 60, 69, 70 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, незавершений будівництвом будинок, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя з визначенням часток. За положеннями ст. 60 СК України, дія якої поширюється на майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні встановлено, що кошти у будівництво вкладав переважно відповідач, оскільки саме він займався підприємницькою діяльністю, мав можливість заробляти такі кошти. Позивач з огляду на ті обставини, що у січні 2007 року народила дитину, доглядала її, працювати не могла, вела домашнє господарство, тобто не мала самостійного заробітку з поважних причин. Позивач не може бути позбавлена права на майно, яке виникло на підставі положень ст. 74 СК України, з тих підстав, що не мала змоги з поважних причин заробляти кошти і вкладати їх у будівництво. В судовому засіданні відповідач зазначав, що придбав земельну ділянку по вулиці Зарічна, 13 міста Миронівка за договором купівлі - продажу і на ній були зведені господарські будівлі. Обставини щодо наявності на земельній ділянці господарських будівель підтвердила позивач. Вказані обставини не підтверджені доказами. Відповідно до положень ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Розташовані на земельній ділянці поряд із незавершеним будівництвом житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди відповідно до положень ст.ст. 186, 381 ЦК України є приналежністю головної речі, яким є будинок. Дані положення та встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що зведений під час спільного проживання сторін незавершений будівництвом жилий будинок під номером 13 по вулиці Зарічна міста Миронівка Київської області з господарськими будівлями та спорудами, розташованими на земельній ділянці, є обєктом права їх спільної сумісної власності. Суд вважає, що посилання представника відповідача на ті обставини, що судом не може визнаватися право власності на обєкт незавершеного будівництва, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вимог про визнання права власності на незавершений будівництвом будинок позивач не заявляла. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними. Частина 1 ст. 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу. Згідно з положеннями ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При подачі позову до суду позивачем було сплачено 243 грн. 60 коп. судового збору та понесені витрати за надання правової допомоги в розмірі 3088 грн. 16 коп. Вказані витрати документально підтверджені квитанціями від 28.08.2015 та від 09.12.2015. Відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В угоді про надання правової допомоги, укладеній позивачем з адвокатом [PERSON] 28 серпня 29015 року сторони передбачили надання адвокатом послуг з складання необхідних для звернення до суду документів, представництва інтересів, надання консультацій стороні по правовим питанням, пов'язаним з провадженням справи в суді. Згідно розрахунку суми витрат за надану правову допомогу на консультування позивача, підготовку позовної заяви, заяви про забезпечення позову, заяви про виклик свідків, клопотання про витребування доказів, заяви про уточнення позовних вимог та за три години участі у судовому засіданні позивач сплатила 3088 грн. 16 коп. Розмір витрат на правову допомогу, заявлений позивачем, не перевищує граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, встановленого Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI. Згідно правил ст. 88 ЦПК України понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 21, 36, 60, 70, 74 СК України, ст.ст. 186, 381 ЦК України, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ майна подружжя»,

Outcome: approved