Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в період з 01 серпня 2018 року по 01 січня 2019 року без згоди батька дитини - [PERSON], [INFO] за межі України до держави Італії. Позов обґрунтований тим, що 07 вересня 2012 року сторони уклали шлюб, який було розірвано на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 21.09.2016 року. Від вказаного шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON], [INFO]. Донька проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується з нею. Мати позивачки на даний час мешкає в Італії, де має всі умови для проживання та розвитку дитини. Позивачка має намір відвідати бабусю разом із донькою, аби дитина мала можливість підтримати родинні зв'язки із бабусею та розширити її світогляд та ознайомити з культурними цінностями країни. Відповідач не надає згоди на виїзд їхньої доньки до Італії аби відвідати бабусю, пояснюючи це тим, що всі питання виїзду дитини позивачка має вирішувати самостійно, у зв'язку із чим позивачка була вимушена звернутись до суду з відповідними позовними вимогами до відповідача. В судове засідання сторони не з'явились. Від представника позивачки - адвоката [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Від представника відповідача - адвоката [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю та за відсутністю відповідача, не заперечує проти задоволення позову. Від представника третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника, просить суд прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи інтереси дитини. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] \\а.с.6\\. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 вересня 2016 року, яке набрало законної сили 04 жовтня 2016 року, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 07 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 606 \\а.с.7\\. Відповідно до довідки, виданої Головою правління будинку «Надія» від 18.06.2018 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], разом із донькою [PERSON], [INFO], мати позивачки [PERSON] не проживає за вказаною адресою з 2105 року по теперішній час /а.с.10/. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Як вбачається зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 313 Цивільного Кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. В обґрунтування позовних вимог про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], без згоди батька, позивач посилається на те, що її мати постійно мешкає та працює в Італії, де має всі умови для проживання та розвитку дитини. Позивач має намір відвідати свою матір, крім того вважає за необхідно, що для розширення світогляду доньки та ознайомлення її з культурними цінностями іншої країни, виїзд за межі України піде дитині тільки на користь. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № З 857-Х II, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до ст. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Згідно з ч. 2 ст. 4 цього ж Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, а також з огляду на те, що виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків передбачений чинним законодавством України, не суперечитиме їх інтересам та відповідає принципу «найкращих інтересів дитини», що було встановлено у судовому засіданні, тому суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved