Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку по [ADDRESS] після смерті дідуся [PERSON]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON]. У встановлений законодавством строк не звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак прийняв її порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України. Інші спадкоємці першої черги спадщину не прийняли, відмовляються від неї. Пізніше, 14.09.2016 р. позивач звернувся до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Позивач у підготовче судове засідання не з'явився, представник позивача [PERSON] (ордер серії МК № 73105 від 15.12.2017 р.) направив до суду уточнення до позовної заяви та заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, уточненні позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за позивачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], помер - [INFO]; копія свідоцтва про народження [PERSON], мати - [PERSON], батько - [PERSON]; копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після укладення шлюбу - «Чокан»; копія свідоцтва про народження [PERSON], мати - [PERSON], батько - [PERSON]; копії нотаріально посвідчених заяв [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON]; копія технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS], самочинні споруди - тамбур літ. а1, прибудова літ.А1, сараї літ. Г,Д,Ж, власник - [PERSON]; копія довідки Ренійського БТІ, згідно якої власник житлового будинку по [ADDRESS], [PERSON]; копія рішення виконавчого комітету Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області про видачу [PERSON] свідоцтва про право власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS]; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно на ? частину житлового будинку по [ADDRESS] від 12.12.2006 р., власник - [PERSON]; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.12.2006 р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 24.04.2007 р. про визнання за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS]; копія витягу з рішення ХХ1 скликання Плавнівської сільської ради № 55-ХХІ від 12.11.1993 р. про передання у безкоштовно у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]; протокол опиту [PERSON] та [PERSON] за їх згодою відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»; постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.09.2016 р., підстава - відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку по [ADDRESS]. Під час життя [PERSON]. заповідального розпорядження не залишив, у зв'язку з чим спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які спадщину не прийняли та на спадщину не претендують, що підтверджується нотаріально посвідченими відмовами від спадщини. Позивач із спадкодавцем з 2003 р., тобто більше п'яти років до часу відкриття спадщини були пов'язані спільним побутом. Позивач обробляв город, допомагав із сплатою комунальних платежів та вирішенням інших побутових проблем, здійснював догляд на [PERSON] оскільки він був людиною похилого віку та потребував догляду, усі ці обставини підтверджуються протоколами опиту [PERSON] та [PERSON], за їх згодою відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». 14.09.2016 р. позивач звернувся до нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право власності йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів та спадкове майно. Ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, позивач прийняв спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України та вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці першої черги спадщину не прийняли, відмовляються від неї, про що свідчать нотаріально посвідчені заяви, які містяться в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Доказами, які містіться в матеріалах справи, підтверджується факт проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років до відкриття спадщини, у зв'язку з чим суд вважає цей факт встановленим, оскільки від встановлення цього факту залежить виникнення у позивача права на спадкування за законом. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом четвертої черги (ст. 1264 ЦК України) після смерті [PERSON]. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України), відмову від спадщини не заявляв. Інші спадкоємці першої черги спадщину не прийняли, на неї не претендують, відмовляються від неї, не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно за позивачем. Таким чином, позивач прийняв спадщину, однак оформити її не може у зв'язку з обставинами, які не залежать від нього Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved