Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про перерахунок суми боргу та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в провадженні Франківського районного суду м. Львова перебувала справа № 465/369/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням від 11.08.2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за розпискою від 22 червня 2015 року в розмірі 24307,26 (двадцять чотири тисячі триста сім) грн. 26 коп., з яких 20 000 (двадцять тисяч) грн. основного боргу, 1037,26 (одна тисяча тридцять сім) гривень 26 коп. - 3% річних за період з 28 червня 2015 року по 20 березня 2017 року, та 3270 (три тисячі двісті сімдесят) грн. - інфляційних втрат за період з липня 2015 року по березень 2017 року; заборгованість за розпискою від 30 червня 2015 року в розмірі 47687 (сорок сім тисяч шістсот вісімдест сім) грн., з яких 45378 (сорок п`ять тисяч триста сімдесят вісім) грн. основного боргу, 2309 (дві тисячі триста дев`ять) грн. - 3% річних, а всього заборгованості на загальну суму до стягнення - 71994,26 (сімдесят одна тисяча дев`ятсот дев`яносто чотири) грн. 26 коп., та судові витрати у виді судового збору в розмірі 719 (сімсот дев`ятнадцять) грн. 94 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 27.10.2017 року Постановою державного виконавця Франківського відділу Державної виконавчої служби міста Львова відкрито виконавче провадження № 54998645 на виконання Рішення Франківського районного суду м. Львова від 11.08.2017 року. 03.10.2018 року Постановою державного виконавця виконавче провадження закінчено у зв`язку з стягненням з боржника суми боргу, виконавчого збору та витрат на виконавче провадження. Разом з тим, враховуючи тривалий проміжок часу виконання зобов`язання відповідачем, свідоме ухилення такого від виконання рішення суду та небажання погашати зобов`язання підтверджені судовим рішенням, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог від 14.03.2019 року, просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 11123 (одинадцять тисяч сто двадцять три) грн. 12 коп., з них інфляційні втрати - 8339 (вісім тисяч триста тридцять дев`ять) грн. 89 коп., 3% річних - 2783 (дві тисячі сімсот вісімдесять три) грн. 23 коп; 20 000 (двадцять тисяч) грн. моральної шкоди та понесені позивачем судові витрати. Дана справа перебувала в провадженні судді Франківського районного суду м. Львова Ванівського Ю.М. 02.12.2019 року Ухвалою судді Ванівсього Ю.М. задоволено самовідвід від розгляду цивільної справи № 465/4902/18. 19.12.2019 року справа передана судді Дзеньдзюрі С.М. на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2019 року. Ухвалою від 26.12.2019 року суддею Дзеньдзюрою С.М. справу прийнято до провадження. У судове засідання позивач не з`явився, на адресу суду скерував заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, а тому, у відповідності до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів з постановленням заочного рішення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 11.08.2017 року задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та вирішено стягнути з відповідача заборгованість за розпискою від 22 червня 2015 року в розмірі 24307,26 (двадцять чотири тисячі триста сім) грн. 26 коп., з яких 20 000 (двадцять тисяч) грн.. основного боргу, 1037,26 (одна тисяча тридцять сім) грн. 26 коп. - 3% річних за період з 28 червня 2015 року по 20 березня 2017 року, та 3270 (три тисячі двісті сімдесят) грн. - інфляційних втрат за період з липня 2015 року по березень 2017 року; заборгованість за розпискою від 30 червня 2015 року в розмірі 47687 (сорок сім тисяч шістсот вісімдесть сім) грн., з яких 45378 (сорок п`ять тисяч триста сімдесят вісім) грн. основного боргу, 2309 (дві тисячі триста дев`ять) грн.- 3% річних, - всього заборгованості на загальну суму до стягнення 71994,26 (сімдесят одна тисяча дев`ятсот дев`яносто чотири) грн. 26 коп., та судові витрати у виді судового збору в розмірі 719 (сімсот дев`ятнадцять ) грн. 94 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Дане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тошо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, при цьому відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та згідно ст.527-530 ЦК України належними сторонами і у визначений зобов`язанням строк. У відповідності до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Разом з тим, ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а згідно із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором. Крім цього, у правовій позиції, яка висловлена Верховним судом України під час розгляду справи та ухвалення постанови ВСУ від 27.01.2016 року у справі № 6-771цс15 зазначено наступне. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Відповідно до розрахунку індексу інфляції та трьох відсотків річних, долученого до позовної заяви, сума інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання складає 8339 (вісім тисяч триста тридцять дев`ять) грн. 89 коп. - інфляційних втрат, та 3% річних - 2783 (дві тисячі сімсот вісімдесять три) грн. 23 коп. А відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості в сумі 11123 (одинадцять тисяч сто двадцять три) грн. 12 коп., що підтверджується поданими позивачем розрахунками, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи наведені обставини, виходячи із засад розумності та справедливості, оскільки позивачем не надано достатньо доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди на загальну суму 20 000 (двадцять тисяч) грн. шляхом спричинення моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, суд приходить до висновку, що в задоволенні стягнення такої слід відмовити. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при зверненні до суду з позовною заявою у розмірі 704, 80 грн.

Outcome: approved