Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який уточнив і просить суд усунути йому перешкоди у користуванні квартирою №30 у житловому будинку №57 по вул. Партизанська в м. Покров Дніпропетровської області шляхом визнання [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування вказаною квартирою та шляхом зняття її з реєстрації в ній. Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій підтримує позов в повному обсязі, просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 24.12.2005 року належить однокімнатна квартира № 30 в житловому будинку № 57 по вул. Партизанська в м. Покров Дніпропетровської області. Житлова площа вказаної квартири складає 19,0 кв. м, загальна площа складає 32,8 кв. м.. На даний час в квартирі позивача зареєстровані: син позивача - [PERSON], його колишня дружина відповідачка по справі [PERSON], її син від першого шлюбу [PERSON], [INFO] та онука позивача - донька його сина та відповідачки - [PERSON], [INFO]. Син позивача - [PERSON] з 22.12.2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON]. 12.02.2008 року у них народилася донька - [PERSON]. Однак їх шлюб виявився невдалим і рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 27.01.2014 року їх шлюб був розірваний. В жовтні 2006 року, після того, як син позивача і відповідачка зареєстрували свій шлюб, відповідачка звернулася до [PERSON] з проханням надати згоду на реєстрацію її постійного місця проживання в його вище вказаній квартирі разом з її сином від першого шлюбу. Позивач погодився їх зареєструвати. Коли у відповідачки та сина позивача народилася донька [PERSON], вона теж була зареєстрована на постійне місце проживання в його квартирі. Таким чином, на даний час в однокімнатній квартирі [PERSON] зареєстровані на постійне місце проживання, окрім сина позивача та його доньки, ще його колишня дружина - [PERSON] разом з її сином від першого шлюбу. Однак відповідачка та її син не проживають в квартирі позивача і не користується нею з липня 2014 року, тобто більше вже трьох років без поважних причин. Зі слів сина позивачу стало відомо, що після розірвання шлюбу сумісне проживання сина позивача та його колишньої дружини в однокімнатній квартирі [PERSON] стало неможливим. Кожен з них після розірвання шлюбу мав намір влаштувати своє особисте життя і проживання в одній квартирі колишнього подружжя стало неможливим. Тому відповідач забрала дітей і в липні 2014 року виїхала на постійне місце проживання в Київську область. На даний час, наскільки відомо позивачу, відповідачка проживає там до сих пір. У неї там склалася інша сім'я і вона чекає народження вже третьої дитини, яку відповідно до діючого законодавства вона має право теж зареєструвати на постійне місце проживання за її зареєстрованим постійним місцем проживання, тобто в однокімнатній квартирі позивача. [PERSON] неодноразово просив відповідачку через онуку знятися з реєстрації в квартирі позивача, в якій вона не проживає вже більше трьох років і в якій і в подальшому не має наміру проживати. Але вона ніяким чином не реагує на прохання позивача і взагалі не бажає з ним спілкуватися. Позивач змушений звернутися до суду з цим позовом, тому що сам факт реєстрації відповідача в квартирі позивача разом з її сином порушує його права як власника та створює для нього відповідні незручності, які обмежують його права вільного володіння, користування та розпорядження своїм майном. Зокрема, позивач не може з цієї підстави отримати субсидію на житлово-комунальні послуги, поки в ній зареєстровані відповідачка та її син. Державна виконавча служба може накласти арешт на майно позивача, що знаходиться в квартирі позивача з-за боргів відповідачки, якщо вони будуть внаслідок того, що постійне місце її проживання зареєстровано в його квартирі. Крім того, до тих пір, поки відповідачка зареєстрована у квартирі позивача, вона має право доступу до неї, у тому числі і в його відсутність. У разі, якщо [PERSON] вирішить здійснити відчуження своєї квартири, сам факт реєстрації відповідачки в ній разом з її сином теж буде створювати йому відповідні незручності у здійсненні свого права на розпорядження належним йому майном на свій розсуд. Тому він змушений звернутися до суду з цим позовом. Відповідно до Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української PCP, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 2. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5 роз'яснив наступне: «Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP; ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою». Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. ВСУ зазначив: «Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації» (ВСУ від 16.11.2016 року № 6-709цс16). Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у відповідності з вказаним законом є підставою для подальшого зняття відповідача з реєстрації в нашій квартирі. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Таким чином, суд вважає необхідним усунути [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою №30 у житловому будинку №57 по вул. Партизанська в м. Покров Дніпропетровської області шляхом визнання [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування вказаною квартирою та шляхом зняття її з реєстрації в ній.

Outcome: approved