Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Турка по вул. Молодіжна, 5 ж Коломийського району належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був [PERSON]. Станом на 01 липня 1990 року у даному будинку проживали: голова двору [PERSON], який помер 16 травня 2002 року, його дружина [PERSON], їх сини: [PERSON], який помер 15 червня 2002 року, [PERSON] та він, позивач - [PERSON]. Померлий [PERSON] залишив заповіт, яким все своє майно заповів своїй дружині [PERSON], яка не прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки не звернулася з відповідною заявою у визначений законом термін до нотаріуса про прийняття спадщини. Тому після смерті [PERSON], по закону спадщину прийняв він, так як проживав із померлим на час відкриття спадщини. Окрім нього, спадкоємцями після смерті батька [PERSON], є його дружина [PERSON], та їх син [PERSON], які на спадщину не претендують та не заперечують щодо визнання права власності на спадкове майно в цілому за ним. Також спадкоємцями майна померлого є [PERSON] та [PERSON], які теж спадщину після смерті батька не прийняли, так як заяви при прийняття спадщини до нотаріальної контори не подали, крім того виписались з даного будинковолодіння 19 жовтня 2005 року та не заперечують щодо визнання права власності на зазначений житловий будинок за ним. З метою оформлення спадщини після смерті батька звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак державний нотаріус Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно, оскільки право власності на нерухоме майно зареєстровано за померлим [PERSON], а частки померлого голови колгоспного двору та інших його членів у майні двору не виділено. Просить суд визнати за ним право власності на вказане будинковолодіння. Позивач в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в судове засідання також не з»явилися і в свою чергу подали до суду заяви, в яких відмовляються від своїх часток у спадковому майні на користь позивача, просять суд розглядати справу без їх участі, з позовом згідні. Враховуючи заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Турка по вул. Молодіжна, 5ж (стара адреса вул. Молодіжна 5а), Коломийського району належав до типу колгоспного двору, головою якого був батько позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 22 квітня 1988 року та випискою з інвентаризаційних матеріалів, виданою ТзОВ «Геоземкадсервіс» від 01 лютого 2018 року за № 566-С (а.с.7-8). Станом на 01 липня 1990 року у даному житловому будинку проживали та були зареєстровані: [PERSON] - голова двору, його дружина [PERSON], їх сини: [PERSON], [PERSON] та він,[PERSON], що підтверджується довідкою П»ядицької сільської ради ОТГ Коломийського району № 9 від 27 лютого 2018 року (а.с.33). Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які набули право спільної сумісної власності на спірне будинковолодіння, то їх частки у вказаному майні рівні, тобто по 1/5 частині. 16 травня 2002 [PERSON] помер, про що 16 травня 2002 року складено відповідний актовий запис № 16 (а.с.37). Померлий залишив заповіт, посвідчений 13 травня 2002 року секретарем Турківської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 42, яким все своє майно заповів дружині [PERSON], яка не прийняла спадщину по заповіту після смерті чоловіка, оскільки не звернулася з відповідною заявою у визначений законом термін до нотаріуса про прийняття спадщини. Спадщину за законом після смерті [PERSON] прийняв позивач [PERSON], подавши заяву до Першої Коломийської районної державної контори про прийняття спадщини (а.с. 44). 15 червня 2002 року також помер [PERSON], про що 09 жовтня 2002 року складено відповідний актовий запис № 28 (а.с.39). Спадщину за законом після його смерті на його часку в спірному майні, прийняв також позивач [PERSON]. Інші спадкоємці, які за законом претендували на обов»язкову частку у спадщині, подали відповідні заяви, в яких відмовляються від своїх часток в спірному майні на користь позивача. З метою оформлення спадщини позивач звернувся до державного нотаріуса Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на нерухоме майно зареєстровано за померлим головою колгоспного двору [PERSON], а іншим членам колгоспного двору їх, частки не виділено (а.с.55). Відповідно до технічного паспорта, виданого ТзОВ «Геоземкадсервіс» від 19 лютого 2018 року житловий будинок в с. Турка по вул. Молодіжна, 5 ж, Коломийського району має загальну площу 86,2 кв.м. та житлову 61,0 кв.м.(а.с.9-13). Відповідно до звіту про оцінку майна від 21 лютого 2018 року ринкова вартість вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 112 078,00 грн. (а.с.16-32). Таким чином суд, прийшов до переконання, що виходячи із досліджених доказів позивач довів обґрунтованість своїх позовних вимог, які ніким не оспорюються, і їх слід задовільнити. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України,

Outcome: approved