Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про втрату права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 лютого 2021 року він уклав договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] із відповідачкою, від імені якої на підставі довіреності діяла [PERSON] . Згідно із пунктом 4.2. договору відповідачка зобов`язалася передати йому комплект ключів від квартири, знятися із реєстрації та звільнити квартиру від речей до 25.02.2021. Відповідачка у вказаний вище термін передала йому ключі, звільнила квартиру, однак не виконала зобов`язання щодо зняття з реєстрації. Реєстрація місця проживання відповідачки за адресою квартири, власником якої він є призводить до нарахування надмірних комунальних послуг та неможливості скористатися правом на оформлення субсидії, що об`єктивно порушує його права як власника житла. Із урахуванням викладеного, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Ловінська С.С. подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати за їх відсутності. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, у тому числі, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що узгоджується із вимогами частини 11 статті 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, судом постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Згідно із ч.3 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про таке. Встановлено, що згідно із договором купівлі-продажу квартири, посвідченого 24 лютого 2021 року Стадник Г.І., приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області, зареєстрованого в реєстрі за № 134, [PERSON] (продавець), від імені якої на підставі довіреності діяла [PERSON] передала у власність, а [PERSON] (покупець) прийняв у власність квартиру [ADDRESS] . Згідно із п. 4.2. договору, реквізити якого зазначені вище, продавець зобов`язується передати покупцю комплект ключів від квартири, знятися з реєстрації та звільнити квартиру від речей до 25.02.2021. Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Факт реєстрації відповідачки за вищевказаною адресою підтверджується відомостями із будинкової книги для прописки громадян. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У статті 391 ЦК України закріплено положення, згідно якого власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Мотивуючи позовні вимоги, позивач, окрім іншого посилався на статтю 156 ЖК УРСР, якою передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), а також на роз`яснення ВС України щодо застосування вказаної статті, згідно із якими особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у належному власникові жилому будинку (квартирі), якщо вона вийшла зі складу сім`ї останнього і перейшла проживати в інше місце. У той же час, доказів на підтвердження родинних відносин із відповідачкою позивач не надав та такі не здобуто судом. Відтак суд дійшов висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин статті 156 ЖК УРСР, якою визначено права членів сім`ї власника жилого будинку (квартири). Згідно із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.01.2020 у справі № 916/556/19, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Отже, беручи до уваги те, що відповідачка при відчуженні позивачу квартири взяла на себе зобов`язання до 25 лютого 2021 року знятися з реєстрації за адресою такої квартири, однак такі не виконала, чим створила перешкоди позивачу у реалізації ним прав як власника житла, а останній згідно із вимог цивільного законодавства наділений правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, визнавши відповідачку такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Згідно із статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" на користь позивача необхідно стягнути судовий збір із відповідачки у розмірі, сплаченому ним при поданні позовної заяви.

Outcome: approved