Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з заявою в якій просив: встановити факт ухилення [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS]) від надання допомоги спадкодавцеві, [PERSON] , який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані; усунути [PERSON] ( [INFO] , вулиця [ADDRESS] ) від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , до складу якої ввійшли всій його права та обов`язки, які існували на момент його смерті. Свої вимоги обґрунтував тим, що [INFO] помер [PERSON] . Спадкоємцями майна померлого [PERSON] окрім його дітей: [PERSON] та [PERSON] є його друга дружина [PERSON] . Позивач вказує, що [PERSON] за весь час хвороби батька жодного разу не запропонувала своєї допомоги, не надала коштів на його лікування та утримання, не з`явилася його провідати і не цікавилась його станом здоров`я. Коштів для поховання батька відповідач не надавала. Оскільки, відповідач ухилялася від надання допомоги своєму хворому чоловіку, який останні півроку перед смертю був у безпорадному стані та потребував догляду, позивач вважає, що вона не має права на спадкування та має бути усунена від права на спадкування за законом. Ухвалою від 03.10.2018 року провадження по справі було відкрите, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 30.10.2018 року позивач надав до суду клопотання про приєднання доказів по справі, витребування доказів та заяву про виклик свідків, які були задоволені судом. 04.12.2018 року позивач подав до суду клопотання про витребування доказів, яке було задоволено судом. 15.01.2019 року позивач подав клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, докази судом були приєднані. 17.01.2019 року [PERSON] подала до суду повідомлення про відсутність вимог щодо предмета спору, вказуючи, що вона є донькою померлого [PERSON] В порядку встановленому діючим законодавством [PERSON] було подано нотаріусу заяву про відмову від спадщини на користь позивача по справі - [PERSON] 24.01.2019 року до суду надійшла інформація із Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетину кордону відповідачем. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених у ньому. Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали та пояснили суду, що [PERSON] прагнула та мала бажання допомогати своєму чоловікові, однак була позбавлена можливості приймати участь у догляді за останнім, оскільки не була обізнана про місцезнаходження хворого, так як позивач самостійно помістив хворого до лікувального закладу та не надавав достовірної інформації відповідачу про місце, де перебуває на лікуванні [PERSON] . З цього приводу відповідач неодноразово зверталася до правоохоронних органів з вимогою хдійснити дії щодо розшуку її чоловіка. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. ст. 76, 78 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Судом встановлено, що [INFO] у віці 75 років помер [PERSON] , причина смерті абсцес головного мозку (а.с. 193), про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №289 (а.с. 9). До складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 ЦК України ввійшли всі права та обов`язки [PERSON] , що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями майна померлого [PERSON] окрім його дітей: [PERSON] та [PERSON] є його друга дружина [PERSON] 12.10.2017 року [PERSON] був знайдений біля свого автомобіля за місцем проживання по [ADDRESS] у несвідомому стані та каретою медично-швидкої допомои був доставлений до Білгород-Дністровської міської лікарні. Із пояснень, наданих в судовому засіданні свідками вбачається, що [PERSON] знайшла на подвір`ї у несвідомому стані [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] . 18.10.2019 року, стан [PERSON] різко погіршився і позивач по справі [PERSON] вчинив дії щодо перевезення батька до м. Києва для подальшого лікування. Із виписного епікризу (історія хвороби №4566/352), виданого Головним військово-медичним клінічним центром (Центральний клінічний госпіталь), [PERSON] перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні з 18.10.2017 року по 26.12.2017 рік в відділенні АРІТ, з 26.12.2017 року по 29.12.2017 рік в неврологічному відділенні. Виписаний з відділення з покращенням (відновлення свідомості з коми до поверхневого оглушення) (том. 1 а.с. 19-21). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть [NUMBER] від 10.04.2018 року, виданого БЦРЛ, відділення відновлення лікування - причина смерті у [PERSON] абсцес головного мозку. Факт того що [PERSON] через похилий вік, в результаті тяжкої хвороби, яка прогресувала до самої смерті перебував у безпорадному стані, в силу чого не міг сам забезпечувати умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, у зв`язку з чим позивач протягом тривалого часу опікувався ним, матеріально його забезпечував, лікував, після смерті останнього вирішив організацію та проведення поховання, доведений належними доказами, а саме: - за №14452 від 13.10.2017 року в ЖЄО Білгород-Дністровського ВП зареєстроване телефонне повідомлення чергової медсестри приймального відділення Білгород-Дністровської міської лікарні про те, що 13.10.2017 року до лікарні було доставлено [PERSON] з діагнозом кома невідомої етіології (том. 1 а.с. 30); - із епікризу від 18.10.2017 року, виданого Білгород-Дністровською міськрайонною лікарнею вбачається (історія хвороби №7224), що у хворий поступив без свідомості, к контакту не здатен ( том. 2 а.с. 26 том. 2); - актами обстеження відділення променевої діагностики хворого №954,955 від 23.10.2017 року, №1112 від 28.11.2017 року, №1113 від 28.11.2017 року із яких вбачається, що хворий перебував без свідомості; - із виписного епікризу (історія хвороби №4566/352), виданого Головним військово-медичним клінічним центром (Центральний клінічний госпіталь) вбачається, що хворий виписаний з покращенням (відновлення свідомості з коми до поверхневого оглушення) (том. 1 а.с. 19-21); - в матеріалах справи наявні численні чеки, надані позивачем в підтвердження оплати ним лікарських медикаментів, сплати необхідних діагностично-обстежувальних послуг, необхідних для лікування хворого (том. 1 а.с. 194-250; том. 2 а.с. 2-198). Вказані обставини, а саме матеріальне забезпечення, лікування та поховання [PERSON] саме його сином [PERSON] не заперечувалися і самою відповідачкою [PERSON] . Той факт, що [PERSON] ухилялася від надання допомоги [PERSON] підтверджується зібраними по справі доказами. Так, про безпорадний стан [PERSON] відповідачу [PERSON] стало відомо ще 12.10.2017 року, оскільки, як пояснила у судовому засіданні свідок [PERSON] (дочка відповідача) про те, що [PERSON] був доставлений до лікарні у непритомному стані вона в той же день в телефонному режимі сповістила [PERSON] . В той час, коли [PERSON] знаходився у безпорадному стані його дружина [PERSON] знаходилася у республіці Ізраїль, куди вона поїхала на заробітки. Вказані обставини підтверджуються поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та довідкою Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 08.01.2019 року про перетин державного кордону України із якої вбачається, що 13.09.2017 року [PERSON] виїхала Одеса - Тель - Авів та 11.12.2017 року зафіксовано в`їзд [PERSON] -Авів - Одеса (том. 2 а.с. 198). Таким чином, [PERSON] , в період перебування її чоловіка у безпорадному стані, була відсутньою на території України, дій щодо повернення на територію України для надання допомоги хворому не здійснила. Посилання відповідача на те, що вона не могла виїхати з Ізраілю у зв`язку із тим, що її паспорт знаходився у роботодавців, суд не приймає до уваги, оскільки вони жодним чином не підтверджені, крім того, зі слів останньої, роботодавці були відсутніми лише впродовж двох неділь, а відповідач знаходилась в республіці Ізраіль з 13.09.2017 року по 10.12.2017 рік. Як було встановлено у судовому засіданні за період перебування [PERSON] у лікарських установах та знаходження останнього у безпорадньому стані [PERSON] його жодного разу не навідала, матеріальної допомоги на лікування останнього не надала. Посилання [PERSON] на те, що позивач [PERSON] приховував від неї відомості щодо установи, де перебуває на лікуванні [PERSON] , що позбавило її можливості здійснювати догляд за чоловіком та стало підставою для її неодноразових звернень до правоохоронних органів не знайшли свого підтвердження. Так, відповідач не надала суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин, що вона здійснювала дії, пов`язані з розшуком місця, куди було госпіталізовано її чоловіка. Натомість, у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що [PERSON] неодноразово дзвонив їй по телефону із вимогою про надання допомоги батьку - повернення паспорта батька, який знаходився у відповідача [PERSON] , оскільки відсутність поспорта ускладнює оформлення батька у лікарських установах. Під час чергового дзвінка [PERSON] повідомив, що батько знаходиться на лікуванні у воєнному госпіталі у місті Києві, що свідчить про обізнаність відповідача про місце лікування її чоловіка. Однак, зі слів [PERSON] в той час, коли вона дізналася, що її чоловік знаходився на лікуванні у м. Києві, вона подзвонила до військово-медичного центру центрального клінічного госпіталю та їй було повідомлено, що [PERSON] вже не перебуває на лікуванні в центральному клінічному госпіталі. Вказані доводи відповідача не приймаються судом, оскільки не підтверджені жодними доказами. Крім того, у судовому засіданні було встановлено, що окрім не надання матеріальної допомоги [PERSON] своєму чоловікові, який знаходився у безпорадному стані, нею були вчинені дії , які свідчасть про свідоме ухилення від своїх обов`язків по утриманню чоловіка. Так, з 12.10.2017 року та до моменту смерті [PERSON] його паспорт та пенсійна картка, на яку нараховувалась пенсія останнього, знаходилися у відповідача - [PERSON] . Вказані обставини не заперечуються як і самою відповідачкою, а також підтверждуються поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] Із пояснень вказаних свідків та пояснень відповідача вбачається, що на вимоги позивача [PERSON] передати паспорт [PERSON] , оскільки поміщення хворого до лікувальної установи без паспорта особи викликає додаткові труднощі, паспорт станнього так і залишився у відповідачки. З вказаних підстав [PERSON] (дочка померлого [PERSON] ) зверталася до Білгород-Дністровського ВПГУНП в Одеській області, де їй було повідомлено, що в ході перевірки в усній бесіді [PERSON] зазначила, що всі документи чоловіка знаходяться у неї (том 1 а.с. 48, 107). Із витребуваної судом від ПАТ КБ "Приватбанк" інформації вбачається, що з 12.10.2017 року та по день смерті [PERSON] з його карткового рахунку систематично знімалися кошти в рахунок здійснення оплати комунальних послуг, поповнення мобільних рахунків, зняття грошей готівкою (том. 1 а.с. 170-174). У судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила той факт, що картка [PERSON] використовувалася нею та відповідачем задля оплати комунальних послуг, вказані обставини не заперечувалися [PERSON] Викладене вище підтверджує той факт, що відповідач по справі не тільки не надавала матеріальну допомогу своєму чоловікові, який знаходився у безпорадному стані, та потребував саме її допомоги, як законної дружини, на яку покладено обов`язок матеріально підтримувати чоловіка, а ще й використовувала належні йому кошти, які мали бути спрямовані на його лікування на власні потреби. В судовому засіданні також були заслуханні пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , однак суд не надає їм оцінку, оскільки вони не стосувалися предмету доказування. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців)( ст. 1216 ЦК України). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки( ст. 1261 ЦК України). Статтею 75 СК України визначено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Відповідно до ч. 3 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. П 6. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що Правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦКстосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Таким чином для усунення від права на спадкування за законом необхідно довести: факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги; факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. На підставі вказаного, посилаючись на пояснення сторін, свідків, виписний епікриз з історії хвороби, досліджені письмові докази, суд дійшов до висновку, що з 12.10.2017 року й по день смерті спадкодавець [PERSON] знаходився в безпорадному стані, з урахуванням його похилого віку та тяжкої хвороби, потребував постійної турботи, догляду та матеріальної допомоги, що потребував від своєї дружини [PERSON] , яку остання йому не надавала. Суд вважає, що вимога позивача про усунення відповідачки від права на спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] в зв`язку з її ухиленням від надання допомоги спадкодавцеві, підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що спадкодавець з жовтня 2017 року перебував у безпорадному стані, відповідач була його законною дружиною, відтак нормами сімейного законодавства на неї покладено обов`язок доглядати чоловіка, утримувати та надавати йому допомогу. Однак, всупереч даним вимогам, відповідач так і продовжила перебувати з республіці Ізраїль, коли дізналась про хворобу чоловіка та не забезпечувала чоловіка матеріально, хоча мала таку можливість, оскільки виїзджала в республіку Ізраїль саме на заробітки. Окрім того, відповідач утримувала у себе пенсійну картку, на яку нараховувалася пенсія спадкодавця і ці кошти використовувалися на власні потреби, а не перераховувалися на лікування хворого. Також у відповідача знаходився паспорт хворого, який вона не надала сину спадкодавця, що значно ускладнювало можливість госпіталізації [PERSON] . Належними доказами доведено, що позивач ніс значні витрати по утриманню батька, купуванню ліків та оплати необхідних процедур. Відповідач, в свою чергу, мала можливість, була зобов`язана утримувати чоловіка, та останній потребував саме її допомоги, однак своїх обов`язків не виконала, що у відповідності до ч. 3 ст. 1224 ЦК України є підставою для усунення її від права на спадкування, які суд вважає доведеними та підтвердженими матеріалами справи. Пункт 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначає: справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про втановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. З урахуванням того, що вимога про встановлення факту ухилення від надання допомоги спадкодавцеві напряму вплине на спадкові права і обов`язки інших осіб, суд приходить до висновку, що дана вимога повинна розглядатись в порядку позовного провадження. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений позивачем судовий збір у розмірі 1409,60 грн. На підставі ст.ст.1224, 1261 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved