Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану в м. Житомирі по вул.Корольова 141, та межує з земельною ділянкою, належною його донці [PERSON] на підставі Державного акту про право приватної власності на землю від 16.07.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власно на землю за №7323. Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 23 травня 2016 року справу було передано за територіальною підсудністю до Корольовського районного суду м.Житомир в звязку з місцезнаходженням земельної ділянки в межах міста Житомир та в звязку з відповідною зміною відповідача [PERSON] сільської ради на відповідача [PERSON] міську раду. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказував, що на підставі рішення загальних зборів колгоспу «Будівник комунізму» с. Глибочиця (підрозділ с. Хінчанка) від 26.01.1968 року йому було виділено в користування земельну ділянку площею 0,15 га та на вказаній земельній ділянці ним та його сім'єю здійснюється обробіток землі та ведеться городництво протягом всього часу з часу виділення. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судовоме засідання не зявився, подав заяву про розгляду справи у його відсутність, заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, позицію відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням загальних зборів колгоспу «Будівник комунізму» с.Глибочиця (підрозділ с. Хінчанка) від 26.01.1968 року [PERSON], було виділено в користування земельну ділянку площею 0,15 га. В період з 1968 року по даний час позивач здійснює володіння та користування вказаною земельною ділянкою, дана земельна ділянка огороджена парканом, на ній наявні багаторічні насадження фруктові дерева, посаджені позивачем. Дані обставини підтверджуються показами свідків [PERSON], [PERSON]П, [PERSON], які є суміжними землекористувачами. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом зокрема визнання права та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно дочастини першої статті 344 ЦКособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335і344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положеньстатей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови). Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 15 років продовжує відкрито, безперервно володіти земельною ділянкою площею 0,15 га, що межує з земельною ділянкою за адресою: м. Житомир, вул. Корольова, 141 та огороджена парканом, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved