Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, посилаючись на те, що 25 серпня 1963 року, між батьками позивача - [PERSON] і [PERSON] був укладений шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження, зроблено запис за № 26. Так, як свідоцтво про одруження втрачено, то даний факт підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, серії [NUMBER] Від шлюбу між [PERSON] і [PERSON] народилося двоє дітей: позивач - [PERSON], [INFO] та його брат [PERSON], [INFO] 10 квітня 1968 року [PERSON] будучи в шлюбі із [PERSON] отримав на свою сім'ю земельну ділянку державного фонду, розміром 700 кв.м, по пров. [ADDRESS] на підставі договору про надання в безстрокове користування даної земельної ділянки, посвідченого Новосанжарською ДНК, Полтавської області. [PERSON] будучи в шлюбі із [PERSON] спільно побудували на земельній ділянці державного фонду, розміром 700 кв.м, що знаходиться за адресою: пров. [ADDRESS] житловий будинок літ. «А-1», навіс «а1» в 1973 році, житловою площею 32,1 кв.м, та господарські будівлі, а саме: погріб літ, «а2» в 1984 році, літню кухню літ. «Б» в 1975 році, сараї літ. «Б1» в 1975 році, сарай «б» в 1985 році, підвал літ. «Б2» в 1975 році, огорожу № 1 в 1980 році, ворота огорожі № 2 в 1980 році, вбиральню «В» та водопровод № 3, що є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружися має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно з ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України , в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя. їх частки визнаються рівними. На підставі ч.1 ст. 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про присудження майна одному з подружжя, -з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. [INFO], помер батько позивача [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], від 08.10.2013 року. Після померлого [PERSON], залишилось спадкове майно, що знаходиться за адресою: пров. [ADDRESS] та складалося із: житлового будинку літ. «А-1», навісу «al» побудованого в 1973 році, житловою площею 32,1 кв.м, на земельній ділянці державного фонду розміром 700 кв.м, та господарських будівель, а саме: погріба літ, «а2» побудованого в 1984 році, літньої кухні літ. «Б» побудованої в 1975 році, сарая літ. «Б1» побудованого в 1975 році, сарая «б» побудованого в 1985 році, підвалу літ. «Б2» побудованого в 1975 році, огорожі № 1 побудованої в 1980 році, частини воріт, огорожі № 2 зроблених в 1980 році, вбиральні «В», водопроводу № 3. Дані об'єкти були побудовані в шлюбі та є спільною сумісною власністю, дружини та чоловіка і є рівними, а тому, згідно до ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, (в редакції 1969 року), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Тобто 1/2 частина вище зазначеного майна належала дружині померлого [PERSON]. А оскільки відкриття спадщини відбулося в січні 1996 року в період дії Цивільного кодексу У PCP (в редакції 1963 року ). та Кодексу про шлюб та сім'ю України, (в редакції 1969 року), то слід застосовувати до даних правовідносин саме це законодавство. Згідно вимог ст. 534 ЦК УРСР, кожен громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його ( не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим. що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Так, як за життя батьком позивача [PERSON] заповіт не складався, тому спадкування здійснюється за законом, відповідно до Розділу 7 ЦК УРСР . Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа в 1996 році. Спадкоємцями по Закону згідно поданих заяв про прийняття спадщини були дружина [PERSON] та діти померлого [PERSON] та [PERSON]. 26.11.1996року Державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Дашівською Валентиною Михайлівною було видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії [NUMBER] власниками яких є [PERSON] та [PERSON] з часткою по 1/2 частині кожному. Але, не все майно на яке було видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії [NUMBER] є спадковою масою так як [PERSON] будучи в шлюбі із [PERSON] спільно побудували на земельній ділянці розміром 700 кв.м, що знаходиться за адресою: пров. [ADDRESS] житловий будинок літ. «А- 1», навіс «al» в 1973 році, житловою площею 32,1 кв.м, на земельній ділянці державного фонду розміром 700 кв.м, та господарські будівлі, а саме: погріб літ, «а2» в 1984 році, літню кухню літ. «Б» в 1975 році,, сараї літ. «Б1» в 1975 році, сарай «б» в 1985 році, підвал літ. «Б2» в 1975 році, огорожу № 1 в 1980 році, ворота огорожі № 2 в 1980 році, вбиральню «В» та водопровід №3, що є спільною сумісною власністю подружжя. Та Державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Дашівською Валентиною Михайлівною при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] власниками яких є [PERSON] та [PERSON] з часткою по 1/2 кожному не було прийнято до уваги, що домоволодіння по пров. [ADDRESS] було збудовано у 1973 році, тобто в законному шлюбі [PERSON] та її померлим чоловіком [INFO] [PERSON] та є спільно нажитим майном подружжя, а це означає, що дане домоволодіння належало подружжю [PERSON] та [PERSON] порівну, а саме: по 1/2 частині кожному. Після смерті мого батька [PERSON] спадкоємцями за законом на належну йому 1/2 частину майна, являлись його дружина [PERSON], я, [PERSON] та мій брат [PERSON], спадкування якого повинно було здійснено в рівних долях, але я [PERSON] на відміну від [PERSON] та [PERSON] не звернувся в установлений законом строк до нотаріальної контори стосовно прийняття спадщини, тому [PERSON], повинна була мати у власності 1/2 частину як на частку спільно нажитого майна подружжя та 1/4 частина спадкового майна за законом після смерті [PERSON], що знаходиться по пров. [ADDRESS], таким чином на час смерті моєї матері у її власності повинно бути 3/4 частини вище зазначеного спадкового майна. А, моєму брату [PERSON] повинно було належати 1/4 частини спадкового майна після смерті його батька [PERSON], тобто станом на [INFO] [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.10.2012 року. Після померлої [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа № 477/2012 від 14.11.2012 року. Спадкоємцями згідно поданих заяв про прийняття спадщини є я, [PERSON] та [PERSON]. Та коли [INFO], помер брат позивача - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] про що зроблено відповідний актовий запис № 87, то згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], [PERSON] доводилася померлому [PERSON] його дружиною. Після смерті [PERSON], його дружина [PERSON] подала до приватного нотаріуса Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Семиволоса О.В.,заяву про прийняття спадщини, але оформити Свідоцтво про право на спадщину не встигла, так як [INFO] вона померла. Про це свідчить Свідоцтво про смерть серії [NUMBER], про що зроблено відповідний актовий запис № 95. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із нерухомого та рухомого майна, яке померла не встигла успадкувати після померлого чоловіка [PERSON]. [PERSON] є спадкоємицею за законом та дочкою померлої та є спадкоємцем першої черги за законом. [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після померлої матері до приватного нотаріуса Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Семиволоса О.В., яку вона подала вчасно. Але нотаріус відмовив у видачі Свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно і тоді вона звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно 02.11.15 року, де я був залучений в якості третьої особи і тільки тоді [PERSON] як спадкоємець дізнався про видане 26.11.1996 року Державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Дашівською Валентиню Михайлівною свідоцтво про право на спадщину за законом серії [NUMBER] яке є частково незаконним, оскільки були порушені права моєї матері [PERSON] та мої права як спадкоємця [PERSON] після померлої матері, так як мені належить як спадкодавцю 3/8 частки у спадковому майні. Статтею 1301 Цивільного кодексу України визначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. А в даному випадку спадкоємець [PERSON], якому 26.11.1996 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом серії [NUMBER] Державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Полтавської області Дашівською Валентиню Михайлівною після померлого [PERSON] на будинок та прибудинкові споруди що знаходиться за адресою: пров. [ADDRESS] не мав права успадковувати 1/2 частину даного майна, а лише 1/8 частину, тому вказане свідоцтво є частково недійсним. Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року, що діяла на момент видачі спірного свідоцтва про спадщину державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які подали заяву, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. В судове засідання позивач не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглянути дану справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення по спарві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча заздалегідь повідомлявся належним чином про день та час розгляду справи про що маються докази в матеріалах справи. Від представника відповідача Новосанжарської державної нотаріальної контори на адресу суду надійшло заперечення проти позову, в якому вказують що вони є неналежним відповідачем по справі та прохали відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи: Новосанжарської селищної ради надіслали суду заяву, в якій прохали провести розгляд справи у їх відсутність і при вирішенні питання позову поклався на розсуд суду. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 169, 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 25 серпня 1963 року, між батьками позивача - [PERSON] і [PERSON] був укладений шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження, зроблено запис за № 26. Так, як свідоцтво про одруження втрачено, то даний факт підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, серії [NUMBER] Від шлюбу між [PERSON] і [PERSON] народилося двоє дітей: позивач - [PERSON], [INFO] та його брат [PERSON], [INFO] 10 квітня 1968 року [PERSON] будучи в шлюбі із [PERSON] отримав на свою сім'ю земельну ділянку державного фонду, розміром 700 кв.м, по пров. [ADDRESS] на підставі договору про надання в безстрокове користування даної земельної ділянки, посвідченого Новосанжарською ДНК, Полтавської області. [PERSON] будучи в шлюбі із [PERSON] спільно побудували на земельній ділянці державного фонду, розміром 700 кв.м, що знаходиться за адресою: пров. [ADDRESS] житловий будинок літ. «А-1», навіс «а1» в 1973 році, житловою площею 32,1 кв.м, та господарські будівлі, а саме: погріб літ, «а2» в 1984 році, літню кухню літ. «Б» в 1975 році, сараї літ. «Б1» в 1975 році, сарай «б» в 1985 році, підвал літ. «Б2» в 1975 році, огорожу № 1 в 1980 році, ворота огорожі № 2 в 1980 році, вбиральню «В» та водопровод № 3, що є спільною сумісною власністю подружжя. [INFO], помер батько позивача [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], від 08.10.2013 року. Після померлого [PERSON], залишилось спадкове майно, що знаходиться за адресою: пров. [ADDRESS] та складалося із: житлового будинку літ. «А-1», навісу «al» побудованого в 1973 році, житловою площею 32,1 кв.м, на земельній ділянці державного фонду розміром 700 кв.м, та господарських будівель, а саме: погріба літ, «а2» побудованого в 1984 році, літньої кухні літ. «Б» побудованої в 1975 році, сарая літ. «Б1» побудованого в 1975 році, сарая «б» побудованого в 1985 році, підвалу літ. «Б2» побудованого в 1975 році, огорожі № 1 побудованої в 1980 році, частини воріт, огорожі № 2 зроблених в 1980 році, вбиральні «В», водопроводу № 3. Дані об'єкти були побудовані в шлюбі та є спільною сумісною власністю, дружини та чоловіка і є рівними, а тому, згідно до ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, (в редакції 1969 року), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Тобто 1/2 частина вище зазначеного майна належала дружині померлого [PERSON]. А оскільки відкриття спадщини відбулося в січні 1996 року в період дії Цивільного кодексу У PCP (в редакції 1963 року ). та Кодексу про шлюб та сім'ю України, (в редакції 1969 року), то слід застосовувати до даних правовідносин саме це законодавство. Згідно вимог ст. 534 ЦК УРСР, кожен громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його ( не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим. що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Так, як за життя батьком позивача [PERSON] заповіт не складався, тому спадкування здійснюється за законом, відповідно до Розділу 7 ЦК УРСР . Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа в 1996 році. Спадкоємцями по Закону згідно поданих заяв про прийняття спадщини були дружина [PERSON] та діти померлого [PERSON] та [PERSON]. 26.11.1996року Державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Дашівською Валентиною Михайлівною було видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії [NUMBER] власниками яких є [PERSON] та [PERSON] з часткою по 1/2 частині кожному. Але, не все майно на яке було видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії [NUMBER] є спадковою масою так як [PERSON] будучи в шлюбі із [PERSON] спільно побудували на земельній ділянці розміром 700 кв.м, що знаходиться за адресою: пров. [ADDRESS] житловий будинок літ. «А- 1», навіс «al» в 1973 році, житловою площею 32,1 кв.м, на земельній ділянці державного фонду розміром 700 кв.м, та господарські будівлі, а саме: погріб літ, «а2» в 1984 році, літню кухню літ. «Б» в 1975 році,, сараї літ. «Б1» в 1975 році, сарай «б» в 1985 році, підвал літ. «Б2» в 1975 році, огорожу № 1 в 1980 році, ворота огорожі № 2 в 1980 році, вбиральню «В» та водопровід №3, що є спільною сумісною власністю подружжя. Державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Дашівською Валентиною Михайлівною при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] власниками яких є [PERSON] та [PERSON] з часткою по 1/2 кожному не було прийнято до уваги, що домоволодіння по пров. [ADDRESS] було збудовано у 1973 році, тобто в законному шлюбі [PERSON] та її померлим чоловіком [INFO] [PERSON] та є спільно нажитим майном подружжя, а це означає, що дане домоволодіння належало подружжю [PERSON] та [PERSON] порівну, а саме: по 1/2 частині кожному. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом на належну йому 1/2 частину майна, являлись його дружина [PERSON], позивач- [PERSON] та брат позивача- [PERSON], спадкування якого повинно було здійснено в рівних долях, але позивач на відміну від [PERSON] та [PERSON] не звернувся в установлений законом строк до нотаріальної контори стосовно прийняття спадщини, тому [PERSON], повинна була мати у власності 1/2 частину як на частку спільно нажитого майна подружжя та 1/4 частина спадкового майна за законом після смерті [PERSON], що знаходиться по пров. [ADDRESS], таким чином на час смерті матері у її власності повинно бути ? частини вище зазначеного спадкового майна. А брату позивача- [PERSON] повинно було належати 1/4 частини спадкового майна після смерті його батька [PERSON], тобто станом на [INFO] [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.10.2012 року. Після померлої [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа № 477/2012 від 14.11.2012 року. Спадкоємцями згідно поданих заяв про прийняття спадщини є я, [PERSON] та [PERSON]. Та коли [INFO], помер брат позивача - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] про що зроблено відповідний актовий запис № 87, то згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], [PERSON] доводилася померлому [PERSON] його дружиною. Після смерті [PERSON], його дружина [PERSON] подала до приватного нотаріуса Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Семиволоса О.В.,заяву про прийняття спадщини, але оформити Свідоцтво про право на спадщину не встигла, так як [INFO] вона померла. Про це свідчить Свідоцтво про смерть серії [NUMBER], про що зроблено відповідний актовий запис № 95. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із нерухомого та рухомого майна, яке померла не встигла успадкувати після померлого чоловіка [PERSON]. [PERSON] є спадкоємицею за законом та дочкою померлої та є спадкоємцем першої черги за законом. [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після померлої матері до приватного нотаріуса Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Семиволоса О.В., яку вона подала вчасно. Але нотаріус відмовив у видачі Свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно і тоді вона звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно 02.11.15 року, де позивач був залучений в якості третьої особи і тільки тоді [PERSON] як спадкоємець дізнався про видане 26.11.1996 року Державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Дашівською Валентиню Михайлівною свідоцтво про право на спадщину за законом серії [NUMBER] яке є частково незаконним, оскільки були порушені права моєї матері [PERSON] та мої права як спадкоємця [PERSON] після померлої матері, так як мені належить як спадкодавцю 3/8 частки у спадковому майні. Статтею 1301 Цивільного кодексу України визначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. А в даному випадку спадкоємець [PERSON], якому 26.11.1996 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом серії [NUMBER] Державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Полтавської області Дашівською Валентиню Михайлівною після померлого [PERSON] на будинок та прибудинкові споруди що знаходиться за адресою: пров. [ADDRESS] не мав права успадковувати 1/2 частину даного майна, а лише 1/8 частину, тому вказане свідоцтво є частково недійсним. Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року, що діяла на момент видачі спірного свідоцтва про спадщину державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які подали заяву, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до роз'яснень, які містяться в абз. 3 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця та батьки. Відповідно до ст. 1268 ч. 3, 4 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Частиною 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.. 1225 Цивільного кодексу України ч.1. право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. ч.2. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. ч. 3. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до 1233 ЦК України Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно , зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до п.4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно ст.16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. На підставі викладеного суд вважає позов таким , що підлягає до задоволення.

Outcome: approved