Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача на його користь 31 500 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28.01.2013 року стягнуто з ДП МОУ «Готель «Власта» заборгованість по заробітній платі за період з 11.06.2012 р. по 28.01.2013 р., дане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11.06.2013 року. 17.07.2013 р. було видано виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження і 04.09.2013 року проведено виплату належних сум. Оскільки днем фактичного розрахунку є 04.09.2013 року, вважає, що має право на отримання середнього заробітку за період з 29.01.20132 р. по 03.09.2013 р. в розмірі 31500 грн., які просить стягнути. В судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним у фабулі позовної заяви, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, подав письмові заперечення, додатково пояснивши, що заборгованість згідно рішення суду в дохід державного бюджету сплачено 28.08.2013 року, що підтверджується копією платіжної вимоги, після цього між сторонами виникли правовідносини, як стягувача та боржника щодо виконання рішення суду, які регулюються Законом України «Про виконавче провадження» та не підпадають під дію ст. 117 КЗпП України. Враховуючи наведене, просив у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п.20 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. Таким чином, Конституцій Суд України зазначив, що саме по собі ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати у разі його невиконання не звільняє роботодавця від відповідальності згідно зі ст.117 КЗпП. Аналіз вищенаведеного свідчить про те, що середній заробіток у зв'язку з несвоєчасним розрахунком у розмірі, передбаченому ст.117 КЗпП, стягується по день фактичного розрахунку. Наявність рішення суду про стягнення належних звільненому працівникові сум та звернення позивача з виконавчим листом до державної виконавчої служби для його примусового виконання не звільняє роботодавця від зобов'язання виплатити середній заробіток у зв'язку з несвоєчасним розрахунком під час звільнення. Так судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28.01.2013 року позов [PERSON] до Державного підприємства Міністерства оборони України «Готель «Власта» про визнання недійсним наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди задоволено частково. Вирішено визнати недійсним та скасувати наказ № 36-к від 09.07.2012 р. про звільнення [PERSON]; не поновлюючи [PERSON] на роботі змінити дату звільнення на 28.01.2013 р. зі зміною формулювання причин звільнення на ст. 38 КЗпП України - «з ініціативи працівника»; стягнути з Державного підприємства Міністерства оборони України «Готель «Власта» на користь [PERSON] 38270 грн. невиплаченої заробітної плати і середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. В решті вимог відмовлено (а.с.4-5). Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11.06.2013 року апеляційну скаргу ДП МОУ «Готель «Власта» відхилено, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28.01.2013 року залишено без змін. 17.07.2013 року Залізничним районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 1309/6220/12 про стягнення з Державного підприємства Міністерства оборони України «Готель «Власта» на користь [PERSON] 38270,00 грн. невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу, що підтверджується копією постанови . З копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 04.09.2013 року вбачається, що борг повністю перераховано стягувану та виконавчий документ фактично виконано. На підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Проте у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28.01.2013 року у справі № 1309/6202/12 встановлено, що середній заробіток [PERSON] за один робочий день становив 210 грн., період з 29.01.2013 року після ухвалення рішення по 03.09.2013 р.( по день фактичного розрахунку) налічує 150 робочих дні, тому середній заробіток позивача за час затримки розрахунку за вказаний період становить 31500,00 грн. з розрахунку: 210,00 грн. х 150 роб. дні = 31 500,00 грн. Суд критично оцінює заперечення представника відповідача з приводу того, що за невиконання рішення суду про стягнення заборгованості із заробітної плати, наступає відповідальність не за ст. 117 КЗпП України, а за Законом України «Про виконавче провадження», оскільки до фактичного розрахунку із працівником такі правовідносини не переходять у площину виконавчого провадження, що вбачається із постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 і рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4 рп/2012. Таким чином, згідно вимог ст. 116 КЗпП України Міністерства оборони України «Готель «Власта» у день звільнення позивача не виплатило йому всіх належних сум, оплата проведена 04.09.2013 року, тому вказана сума середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір.

Outcome: approved