Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.09.2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (09.03.2010р. перейменоване на ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів №634/29-08.139. Відповідно до п.1.1. кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 25999,00 дол. США. В забезпечення виконання зобов`язань позивальника [PERSON] , що випливають з основного договору, 01.09.2008р. між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (09.03.2010р. перейменоване на ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладено договір поруки №634/29-08.142, відповідно до умов якого [PERSON] , як поручитель, поручається за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Свої зобов`язання банк виконав, надавши грошові кошти позичальникові. 30 листопада 2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали договір про внесення змін №2 до договору №634/29-08.139, згідно якого змінилася валюта кредиту та переведено суму кредиту 18 787,00 дол. США разом з нарахованими процентами в гривню, що становить 174 807, 11 гривень. В порушення умов основного договору, позичальник [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 12.03.2018р. виникла прострочена заборгованість. Зважаючи на викладене, просить стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 222 746 (двісті двадцять дві тисячі сімсот сорок шість) гривень 64 коп., з яких сума заборгованості за кредитом - 116 063 (сто шістнадцять тисяч шістдесят три) гривень 47 коп.; сума заборгованості за відсотками - 43 608 (сорок три тисячі шістсот вісім) гривень 37 коп.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 31 811 (тридцять одна тисяча вісімсот одинадцять) гривень 05 коп.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 10 090 (десять тисяч дев`яносто) гривень 39 коп.; розмір інфляційних витрат за кредитом - 16 132 (шістнадцять тисяч сто тридцять дві) гривень 82 коп.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 5 040 (п`ять тисяч сорок) гривень 54 коп., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 341 (три тисячі триста сорок одна) гривень 20 коп. Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2018 року цивільну справу передано за територіальною підсудністю до Франківського районного суду м. Львова. Підстави такого рішення викладені в ухвалі. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.02.2019 року провадження у справі відкрито та справу призначено до підготовчого засідання. Відповідачі подали заперечення проти вирішення спору в суді, згідно якого просять залишити позов без розгляду з огляду на те, що сторонами укладено третейську угоду і відповідач до початку розгляду спору по суті заперечив проти вирішення спору у суді. В подальшому відповідачами подано відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, в якому відповідачі просять застосувати позовну давність у даному спорі та витребувати у позивача дані про рух коштів по рахунку [PERSON] за спірним кредитним договором. У поданій відповіді на відзив позивач просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.02.2019 року залучено акціонерне товариство "Альфа - Банк", як правонаступника позивача - Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», у відповідності до вимог ст.55 ЦПК України, закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, хоч належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Представник позивача подала заяву про проведення судового засідання без її участі, просить задоволити позов в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без їх участі в суд не подали. Суд, з урахуванням фактичних обставин, строків розгляду справи, вважає за можливе провести розгляд справи без участі учасників судового процесу. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.09.2008р. між акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем 1 - [PERSON] укладено договір кредиту №634/29-08.139 на купівлю автотранспортних засобів. Відповідно до п.1.1. кредитор надає позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 25 999 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) доларів США 00 центів, зі сплатою 12.00 (дванадцять цілих) процентів річних та наступними порядком погашення суми основної заборгованості до 20 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в п.п.1.1.1. ст.1 договору, кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 31 серпня 2015 року. Згідно п.1.2. договору, кредит надається позичальнику для оплати придбаного автомобіля марки Toyota, модель Ауріс, 2008 року випуску, червоного кольору, згідно з договором купівлі - продажу №3117 від 17 серпня 2008 року, укладеним з ТзОВ Сервісний центр Діамант. Згідно п. 1.3. договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, сторони укладають, зокрема, в якості додаткового забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, договір поруки з [PERSON] , який також забезпечує виконання зобов`язань позичальника за додатковим договором. П.3.3.9. договору зобов`язує позичальника своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливим штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1 договору. Додатковою угодою №1 від 25.06.2009р., договором про внесення змін від 30.11.2012р., договором про внесення змін №1 від 30.11.2012р., договором про внесення змін №2 від 30.11.2012р. вносились зміни до договору кредиту №634/29-08.139 від 01.09.2008р. Як вбачається з матеріалів справи, договором про внесення змін від 27.11.2013р. до договору кредиту №634/29-08.139 від 01.09.2008р., сторонами затверджено остаточні зміни до договору кредиту. Так, заборгованість по сплаті за кредитом становить 131 243 (сто тридцять одна тисяча двісті сорок три) гривень 25 коп., заборгованість по сплаті за процентами за користування кредитом становить 3 013 (три тисячі тринадцять) гривень 87 коп. Згідно п.3.1. договору кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом - до 29 листопада 2015 року включно, кінцевий термін повернення заборгованості за відстроченими до сплати процентами за кредитом до 26 лютого 2015 року. Згідно додатку №1 від 27.11.2013р. до договору про внесення змін до договору кредиту №634/29-08.139 від 01.09.2008р. сторони затвердили графік погашення кредиту, згідно якого заборгованість по кредиту за 2014 рік становить 62 496 (шістдесять дві тисячі чотириста дев`яносто шість) гривень 80 коп., проценти - 2 511 (дві тисячі п`ятсот одинадцять) гривень 6 коп., а за 2015 рік - 68 746 (шістдесять всім тисяч сімсот сорок шість) гривень 50 коп., проценти - 502 (п`ятсот дві) гривень 27 коп. За договором поруки №634/29-08.142 від 01.09.2008р. поручитель - [PERSON] зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором кредиту. Відповідно до умов договору від 27.11.2013р. про внесення змін до договору поруки №634/29-08.142 від 01.09.2008р., кінцевий термін погашення суми заборгованості за кредитом - 29 листопада 2015 року, кінцевий термін повернення заборгованості за відстроченими до сплати процентами за кредитом до 26 лютого 2015 року. У зв`язку з невиконанням зобов`язань перед банком, 26.03.2018р. відповідачам скеровувалась вимога щодо сплати заборгованості по договору кредиту, нарахованих процентів, комісії за користування кредитом і нараховані штраф/пеню. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно вимог ст.257 ЦК України, з агальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. П.1 ч.2 ст.258 ЦК України вказує на те, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У відповідності до вимог ч.5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з матеріалів справи та наданих позивачем копій договорів, зокрема, договорів про внесення змін, які відповідачами не спростовано, кінцевим строком виконання зобов`язань по сплаті кредиту є 29 листопада 2015 року включно, кінцевим строком виконання зобов`язань за відстроченими до сплати процентами за кредитом є 26 лютого 2015 року. Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості 29 березня 2018 року (а.с.46 - штамп Укрпошти). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в частині вимог про стягнення основного боргу за договором кредиту, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав в межах трьохрічного строку позовної давності. Разом з тим, позивачем пропущений строк позовної давності щодо стягнення відсотків за кредитом. Згідно позиції Великої Палати Верховного суду, висловленій в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до положень ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції, чинній на момент внесення остаточних змін до договору поруки 27.11.2013р.), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги , порука припиняється якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем порушено строк позовної давності щодо заявлення позовної вимоги до поручителя [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.2 ст.550 ЦК України, проценти на неустойку не нараховуються. Згідно зі ст.610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч.1 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності через неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд не бере до уваги заперечення відповідачів проти вирішення спору в суді, та залишення позову без розгляду з огляду на те, що сторонами укладено третейську угоду, зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутня така третейська угода, а відповідачі не надали суду належних доказів, які б свідчили проте, що позивач звернувся до суду неправомірно. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем доведено, що у відповідачів виникла заборгованість за кредитним договором. Для спростування доводів позову відповідачі жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не надали. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За змістом ст. 210 ЦПК України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує, що право на доступ до суду, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. З огляду на викладене, слід прийти до висновку, що дії відповідачів щодо неподання доказів та небажання бути присутніми в судових засіданнях, є ні що інше як зловживання своїми процесуальними правами, спрямованими на затягування розгляду справи з постановленням законного та обґрунтованого рішення. ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). На підставі викладеного,

Outcome: approved