Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Копіївської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай) на території Копіївської сільської ради, яка належала його матері [PERSON] , померлій [INFO] , яке його батько успадкував, але не встиг оформити свої спадкові права через смерть. Дане право на земельну частку (пай) посвідчене сертифікатом серії ВН №0114578, виданим Тульчинською райдержадміністрацією 16.09.1996. Розмір земельної частки (паю) становить 2,48 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується випискою та відповіддю за вих.№0-2-0.37-76/118-18 від 22.10.2018 із копією книги реєстрації сертифікатів відділу у Тульчинському районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, довідкою виконкому Журавлівської сільської ради №989 від 31.10.2018. Звернувшись до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку (пай). В зв`язку з даними обставинами, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] , право на земельну частку (пай) в розмірі 2,48 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває на землях Копіївської сільської ради Тульчинського району, яка на підставі сертифікату серії [NUMBER] , виданого Тульчинською райдержадміністрацією 16.09.1996, належала [PERSON] , спадкоємцем після смерті якої був [PERSON] , який спадщину прийняв, але не встиг оформити своїх спадкових прав в зв`язку зі смертю. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заява, згідно якої він просить розглянути справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує, судові витрати просить залишити за позивачем. Відповідач - представник Копіївської сільської ради Тульчинського району Вінницької області в підготовче засідання не з`явилася. В матеріалах справи наявні заяви від неї, згідно яких остання вказує, що Копіївська сільська рада не заперечує проти задоволення позову та просить справу слухати без представника сільської ради. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії повторного свідоцтва про смерть від 05.03.2019 серія [NUMBER] (а.с.6) [INFO] в с.Копіївка, Тульчинського району, Вінницької області померла [PERSON] , яка в свою чергу являлась матір`ю [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження від 21.11.1964 серія [NUMBER] (а.с.9), наявна у позивача. Згідно копії свідоцтва про смерть від 23.04.2013 серія [NUMBER] (а.с.6) [INFO] в с.Маяки, Тульчинського району, Вінницької області помер [PERSON] , який в свою чергу являвся батьком позивача, про що свідчить копія свідоцтва про народження від 24.05.1969 серія [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом. Згідно копії довідки виконавчого комітету Журавлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 31.10.2018 №989 (а.с.5) вбачається, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] , залишилося спадкове майно, яке складається з сертифіката на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER] , розташованої на території Копіївської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, розміром 2,48 умовних кадастрових гектарах, який належав померлій [INFO] [PERSON] , спадкоємцем якої був її син, [PERSON] , який спадщину прийняв, але не встиг оформити своїх спадкових прав. (гр. [PERSON] взяв сертифікат та документи на спадковий будинок на зберігання). Після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом залишився син [PERSON] . Зі слів [PERSON] інших спадкоємців передбачених законом чи заповітом немає. Факт прийняття спадщини перевірено на підставі спільного проживання спадкодавця і спадкоємця в одному будинку на час відкриття спадщини в [ADDRESS] з 2011 по день смерті спадкодавця. Відповідно до виписки, виданої відділом у Тульчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (а.с.10) вбачається, що сертифікат серії ВН №0114578 зареєстровано 13.12.1996 за порядковим номером 3132 на [PERSON] , розмір земельної частки (паю) становить 2,48 га в умовних кадастрових гектарах, сертифікат видано на підставі рішення Тульчинської райдержадміністрації №436-р від 16.09.1996. Відповідно до повідомлення відділу у Тульчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 22.10.2018 №0-2-0.37-76/118-18 (а.с.11) на [PERSON] , державний акт не видавався, а видавався сертифікат на земельну частку (пай), серія [NUMBER] . Сертифікат було видано власнику і доказом цього є підпис власника земельної ділянки в книзі реєстрації сертифікатів. Також даний факт підтверджується копією книги реєстрації сертифікатів (а.с.12), де під номером 3133 значиться [PERSON] та міститься її підпис, як власника сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН № 0114578. Згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.02.2019 №84/02-31 (а.с. 13), [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП ім.Ілліча, с.Копіївка, Тульчинського району, Вінницької області, розміром 2,48 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) та реєстрації права власності на землю. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз`яснив ВССУ у п.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4/-13 від 16.05.2013, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до [INFO] або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Оскільки смерть спадкодавця [PERSON] наступила до [INFO] , тому до даних правовідносин застосуванню підлягають норми ЦК УРСР (в ред.1963 р.). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до повідомлення Державного нотаріального архіву Вінницької області ГТУЮ у Вінницькій області від 01.04.2019 №864/01-18 (а.с.29) згідно даних Алфівітної книги обліку спадкових справ Тульчинської державної нотаріальної контори за 1998-2006 роки, яка знаходиться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві Вінницької області, спадкова справа після смерті померлої [INFO] [PERSON] , даною конторою не заводилась. Як вбачається з матеріалав справи, на підтвердження факту прийняття спадщини його батьком - [PERSON] після смерті матері останнього - [PERSON] позивач надав копії особистих документів останньої, а саме: копію страхового свідоцтва № 481 по обов`язковому окладному страхуванню майна від 05.01.1975 (а.с.73), копію страхового свідоцтва № 468 по обов`язковому окладному страхуванню майна (а.с.73), копію паспорту [PERSON] серія [NUMBER] від 24.04.1980 (а.с.74-75), копію свідоцтва про народження № [NUMBER] (а.с.76), копію посвідчення №9200643/139 від 22.04.1985 про призначення пенсії (а.с.77), копію посвідчення про нагородження медаллю "Ветеран праці" від 26.10.1978 (а.с.78), копію довідки виконавчого комітету районної Ради народних депутатів Вінницької області від 26.04.1983 №1474 (а.с79), згідно якої [PERSON] отримувала пенсію в зв`язку з втратою годувальника за загиблого чоловіка на підставах, встановлених для сімей загиблих військовослужбовців, копію свідоцтва №385 на право особистої власності на житловий будинок від 01.06.1989 (а.с.80), згідно якого [PERSON] , як голові колгоспного двору, належить житловий будинок в [ADDRESS] . Таким чином, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що своє право на успадковане майно після смерті [PERSON] , її син - батько позивача - [PERSON] у встановленому порядку не оформив, однак спадщину прийняв. В свою чергу, згідно ст.560 ЦК УРСР 1963 року, оформлення спадщини на той час було правом, а не обов`язком спадкоємця. Окрім цього, відповідно до копії спадкової справи № 161/2019 до майна померлого [PERSON] (а.с.22-28), вбачається, що 27.02.2019 [PERSON] звернувся до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та державним нотаріусом було перевірено факт прийняття спадщини. 27.02.2019 відбулася реєстрація спадкової справи спадкодавця [PERSON] . Враховуючи, що батько позивача помер після[INFO] , тому до даних правовідносин також підягають застосуванню норми ЦК України. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч.1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи той факт, що батько позивача - [PERSON] не оформив свого права на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті своєї матері [PERSON] , тому право на прийняття належної йому спадщини в порядку ч.1 ст. 1276 ЦК України перейшло до його спадкоємця - позивача [PERSON] в порядку спадкової трансмісії. Таким чином, позивач у справі є спадкоємцем баби [PERSON] за спадковою трансмісією. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Згідно абзацу 1 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішені спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Обставин, які б вказували, що на спадкове майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно немає. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи норму ч.4 ст.206 ЦПК України, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, згідно заяви його представника, залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved