Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь 13780грн. моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання. Свої вимоги мотивує наступним. Протягом 22 років та 6 місяців він працював на підземних роботах в шкідливих умовах на шахті №2 «Великомостівська» Західно-Українського виробничого об'єднання по видобутку вугілля «Укрзахідвугілля», правонаступником якого являється Державне підприємство «Шахта «Бендюзька». У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці у нього погіршився стан здоров'я та було виявлено професійне захворювання, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою, про що свідчать записи медичної картки. 14.10.1995р. висновком міжрайонної спеціалізованої профпаталогічної МСЕК йому вперше з 24.09.1995р. було встановлено 3-тю групу інвалідності внаслідок профзахворювання та стійку втрату професійної працездатності в розмірі 60%. В подальшому група інвалідності та стійка втрата профпрацездатності продовжувались, а відповідно до висновку МСЕК від 01.11.2001р. встановлені безтерміново. Після встановлення групи інвалідності та стійкої втрати професійної працездатності останньому не вдалось покращити стан свого здоров'я, тому він надалі був змушений звертатись за медичною допомогою. Внаслідок отримання професійних захворювань йому завдано значної моральної шкоди у виді фізичних та душевних страждань, які виражаються у втраті працездатності, встановленні III групи інвалідності тощо. Позивач в судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача ДП «Шахта «Бендюзька» в судове засідання не з'явився. Причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не подав, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, шляхом розміщення відповідного оголошення в друкованому виданні засобу масової інформації. За згоди позивача суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши докази по справі, суд позов задовольняє з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач протягом 22 років 6 місяців працював на підземних роботах в шкідливих умовах на шахті №2 «Великомостівська» ЗахідноУкраїнського виробничого об'єднання по видобутку вугілля «Укрзахідвугілля», правонаступником якої є Державне підприємство «Шахта «Бендюзька», що стверджується витягом з трудової книжки [PERSON] У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в позивача, згідно медичної карти, погіршився стан здоров'я, у нього було виявлено професійне захворювання поліневропатія, радикулопатія, деформуючий артроз колінних суглобів. Надалі спеціалізованими профпаталогічними лікувальними закладами йому було остаточно діагностовано дані захворювання - поліневропатія, радикулопатія, деформуючий артроз колінних суглобів. Дані захворювання визначено як професійні та встановлено причину його виникнення «внаслідок достатньо тривалого стажу в шахтах». Згідно акта розслідування, професійні захворювання у позивача виникли внаслідок роботи у шкідливих умовах праці на шахтах (загальний період роботи в шкідливих умовах 22р. 6 міс.) та в умовах запиленості повітря робочої зони, понаднормового шуму, важкої праці, несприятливих факторах мікроклімату в шахті - невиконанні роботодавцем норм і правил охорони праці, гігієнічних регламентів та нормативів. З висновку міжрайонної спеціалізованої профпаталогічної МСЕК від 14.10.1995р. вбачається, що позивачу вперше з 24.09.1995р. було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок профзахворювань та стійку втрату професійної працездатності в розмірі 60%. В подальшому група інвалідності та стійка втрата профпрацездатності продовжувались, а висновком МСЕК від 01.11.2001р. визначені безтерміново. Відповідачем було призначено виплату відшкодування шкоди внаслідок даних ушкоджень здоров'я. Після встановлення позивачу групи інвалідності та стійкої втрати професійної працездатності останній і надалі звертався за медичною допомогою, що підтверджується витягами з медичної карти стаціонарного хворого Львівської ОКЛ (профпаталогічне відділення) від 08.09.1998р., 04.10.2001р. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути відшкодування моральної шкоди на користь позивача, оскільки в судовому засіданні доведено, що така шкода завдана останньому підприємством під час виконання трудових обовязків. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4 (з послідуючими змінами та доповненнями), передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяної позивачу моральної шкоди та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоров'я на виробництві вперше було передбачено ЗУ «Про охорону праці», який введено в дію з 24.11.1992р. (згідно постанови Верховної Ради У країни від 14.10.1992р. № 2695 XII) і який був чинним на момент виникнення даних спірних правовідносин. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону праці», відшкодування моральної шкоди проводиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Такий порядок був передбачений Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993р. № 492, які введені в дію з 01.07.1993р. Згідно абзацу 5 пункту 4 цих Правил, за наявності факту моральної шкоди, потерпілому відшкодовується така. Крім цього відповідно до п.38 вищевказаних правил, що діяли на час спірних правовідносин, право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. На час виникнення спірних правовідносин (вересень 1995р.) можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалися п. 11 Правил. Крім того прикінцевими положеннями ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р., який вступив у дію з 01.04.2001р., встановлено, що заборгованість потерпілим на виробництві, яким до набрання чинності цим законом (до 02.04.2001р.) підприємства, установи, організації, які не відшкодували моральної і матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. З вищенаведеного суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу саме ДП «Шахта «Бендюзька». Відповідно до ч.2 п.11 «Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, повязаним з виконанням ним трудових обовязків», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, а саме вересень 1995р., вбачається, що розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати сто пятдесяти мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь яких виплат. Враховуючи вищенаведене та характер отриманого позивачем ушкодження здоров'я, повязані з ним фізичні і моральні страждання, інтенсивність та довго тривалість фізичних та психічних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, які наступили, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду При цьому обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно з ст. 440-1 ЦК УРСР (яка діяла на момент встановлення втрати професійної працездатності) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати. Крім цього, як зазначалося вище, відповідно до п.11 Правил, розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати ста пятдесяти мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), суд враховує тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан його здоров'я, тяжкість професійних захворювань, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання, що становить 60%. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Згідно із Законом України "Про державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014р., мінімальна заробітна плата встановлена на 2015 рік у такому розмірі: з 01.09.2015р. - 1378грн. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що в даному випадку справедливою сумою, яка в повній мірі компенсує позивачу моральні страждання, буде сума кратна десяти розмірам мінімальної заробітної плати, тобто, 13780 грн.

Outcome: approved