Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивачзвернулася до суду з позовом до відповідача з вимогами про визнання будинку обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнання за нею право власності на ? частину будинку з господарсько-побутовими будівлями № 45 по вул. Карла Маркса в смт. Знамянка Друга Кіровоградської області. Мотивувала свої вимоги тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 16.10.1987 року по 2006 рік. Вказаний будинок відповідно до договору купівлі-продажу від 13.08.1987 року придбаний [PERSON]. На той час сторони проживали разом як подружжя без реєстрації шлюбу та придбали будинок за сумісні кошти подружжя. Відповідно до договору купівлі-продажу будинок глиноплетневий, загальною житловою площею 18,0 кв.м з надвірними будівлями: сарай літ «Б», вбиральня літ «В», та забор. В подальшому, житлова площа змінилася за рахунок побудованої веранди а дозвіл на побудову виданий на підставі рішення виконавчого комітету Знамянської селищної ради від 27.08.1992 року № 29 і акту державної приймальної комісії про прийняття обєкту до експлуатації від 17.10.2007 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Знамянської селищної ради від 31.10.2007 року № 86, в яку входить одна житлова кімната 13,0 кв.м. Крім того, за час спільного проживання сторони обклали будинок цеглою, побудували погріб та викопали колодязь питний, зробили ремонт в будинку. Таким чином, збільшилася вартість та житлова площа будинку, в тому числі за рахунок трудових та грошових затрат позивача. Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, але надала письмову заяву, відповідно до якої підтримала свою вимогу та просить суд розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поважних причин своєї неявки суду не повідомив і від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи, в зв'язку з чим, згідно з ухвалою Знамянського міськрайонного суду розгляд цивільної справи проводився заочно. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 16.10.1987 року (а.с.6). Шлюб між ними розірвано 18.12.2006 року (а.с.5). В шлюбі народилася донька [PERSON] (а.с.6). Відповідно до договору купівлі-продажу від 13.08.1987 року, [PERSON] придбав будинок № 45 по вул. Карла Маркса в смт. Знамянка Друга Кіровоградської області, будинок глиноплетневий, загальною житловою площею 18,0 кв.м з надвірними будівлями: сарай літ «Б», вбиральня літ «В», та забор (а.с.7,8). Також, в судовому засіданні встановлено, що житлова площа будинку змінилася за рахунок побудованої веранди а дозвіл на побудову виданий на підставі рішення виконавчого комітету Знамянської селищної ради від 27.08.1992 року № 29 і акту державної приймальної комісії про прийняття обєкту до експлуатації від 17.10.2007 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Знамянської селищної ради від 31.10.2007 року № 86, в яку входить одна житлова кімната 13,0 кв.м. (а.с.14-15). Крім того, за час спільного проживання сторони обклали будинок цеглою, побудували погріб та викопали колодязь питний, зробили ремонт в будинку (а.с.10-13). Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст. 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Відповідно до ст. 25 КпШС України (чинного на час виникнення спірних правовідносин), якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Постанова від 4 жовтня 1991 року N 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» передбачає, що будинок, який належав одному з подружжя, може бути визнаний згідно зі ст. 25 КпШС спільним майном подружжя, якщо в період шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд встановив, що спірний будинок, за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, істотно збільшився у своїй цінності внаслідок трудових та грошових затрат подружжя (збільшилася житлова площа будинку майже вдвічі, вартість будинку відповідно) та може бути визнаний судом спільною сумісною власністю подружжя. Задоволенню також підлягає вимога про визнання за позивачем права власності на ? частину будинку, залишивши в праві власності ? частину будинку відповідачеві. На підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», викладеного вище та

Outcome: approved