Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить зобов'язати [PERSON], [INFO], а також [PERSON], [INFO], не чинити їй -[PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO], перешкоди у користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Шевченка, 30/51, шляхом забезпечення вільного доступу до всіх приміщень спірної квартири. Позов обґрунтовує наступним. 26.08.2013 року, померла позивача мати [PERSON]. Після смерті матері, вона успадкувала 1/4 (обов'язкову частину в порядку ст. 1241 ЦК України) квартири, загальною площею 37,7 м2, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Шевченка, 30/51, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, від 23.01.2015 року та Витягом з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.01.2015 року, які видані Токмацькою державною нотаріальною конторою. На теперішній час, у вищевказаній квартирі 1/4 частини якої належить позивачу на праві спільної часткової власності, проживають відповідачі - [PERSON] та [PERSON], які приходяться їй рідною сестрою і племінницею, відповідно. Зазначені громадяни, проживають у спірній квартирі без реєстрації, а також за відсутності правовстановлюючих документів, чи інших документів, які б надавали їм право; проживати та розпоряджатися даною квартирою, але незважаючи на це. відповідачі постійно здійснюють позивачу перешкоди у користуванні квартирою (не впускають до приміщення квартири, відмовляються надавати ключі від неї), що встановлено, зокрема, Висновком по її заяві ст. ДІМ СДІМ Токмацького МВ ГУМВС ст. лейтенанта міліції [PERSON] від 13.03.2015 року (далі - Висновок), про який буде йтися нижче. Позивачу відомо, що її покійна мати за життя склала заповіт, відповідно до якого, вона заповіла спірну квартиру відповідачці - [PERSON]О (тобто вона також є спадкоємець)., але до теперішнього часу, остання не вчинила будь яких дій. спрямованих на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний об'єкт нерухомості (з її слів). Разом із тим, [PERSON], за підтримки [PERSON], на підставі вищевказаного заповіту, вважає, що саме вона є одноособовим власником спірного об'єкту' нерухомості, у зв'язку із чим (на правах «власника») чинить мені перешкоди у потраплянні до квартири, що спонукало мене на звернення до правоохоронних органів та відповідного комунального підприємства. Так, у відповіді ПП «Токмак-Центр» від 18.03.2015 року № 121, зазначено: «Ви в листі повідомляєте про те, що Вам як співвласниці квартири № 51 будинку № ЗО по вул. Шевченка м. Токмак чинять перепони у її використанні інша співвласниця. До компетенції підприємства не належить вирішувати ці спори. Вам необхідно звернутися до суду за захистом своїх прав». Таким чином, врегулювати спор в досудовому порядку, за допомоги комунального підприємства, яке обслуговую спірну квартиру, їй не вдалося. У вказаному вище Висновку (затверджений начальником Токмацького МВГУМВС України в Запорізькій області підполковником міліції [PERSON]В.), зокрема, зазначається: «За вказаною адресою на даний момент проживають родичі гр. [PERSON] гр. [PERSON]В, та гр. [PERSON], які не впускають гр. [PERSON] та відмовляються надавати їй ключі від квартири, мотивуючи це тич, що в квартирі знаходяться їхні особисті речі. Враховуючи викладене, в діях гр. [PERSON] та гр. [PERSON]відсутні ознаки будь-якого стаду злочину, але разом з цим у відносинах, які склалися-між гр. [PERSON] та гр. [PERSON], гр. [PERSON] вбачаються цивільні правові відносини, які вирішуються в суді на інакше, як за зверненням потерпілого». Вважаючи, що спілкування відповідачів із правоохоронними органами, змінило їхню думку, стосовно вчинення мені перешкод у потраплянні до спірної квартири, позивач в черговий раз звернулася до них із проханням впустити мене до житла, частина якого належить мені на праві спільної часткової власності, але мені категорично було відмовлено, у зв'язку із чим, я знову звернулася до Токмацького МВ ГУМВС України у Запорізькій області із відповідною заявою. Висновком (за моїм позивачу повторно було відмовлено у вирішенні порушеного нею питання, щодо усунення перешкод у користуванні житлом, із посиланням на Висновок від 13.03.2015 року та (повторним) наданням рекомендації звернутися до суду із відповідним позовом. Слід зауважити, що факт знаходження відповідачів за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Шевченка, 30/51, підтверджується також листом (довідкою) на ім'я директора ПП «Токмак-Центр» від 14.04.2015 року від імені мешканців будинку № 30 по вул. Шевченка, м. Токмак. Оскільки вона позбавлена на даний час права користуватись 1/4 частиною квартири, яка дісталася позивачу у спадок від покійної матері, в досудовому порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні власністю, вонпа змушена звернутися до суду із даним позовом. Як встановлено ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. З вказаною нормою кореспондуються положення ст. 358 ЦК України, ст. 150 ЖК Українсякої РСР. Відповідно до ч. 1. ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник майна відповідно до ст.ст. 319, 325 ЦК України має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві приватної власності майном на свій розсуд та вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону. Статтею 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до частини 3 даної статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно із вимогами ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 155 ЖК Української РСР. жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Як встановлено ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач в судове засідання не з'явилась, надавла заяву про розгляд справи за її відсутності, позов та обставини, якими він обґрунтований підтримала. Відповідачі в судове засідання не з'явилися надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов визнали. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач, успадкувала 1/4 (обов'язкову частину в порядку ст. 1241 ЦК України) квартири, загальною площею 37,7 м2, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Шевченка, 30/51, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, від 23.01.2015 року та Витягом з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.01.2015 року, які видані Токмацькою державною нотаріальною конторою. На теперішній час, у вищевказаній квартирі 1/4 частини якої належить позивачу на праві спільної часткової власності, проживають відповідачі - [PERSON] та [PERSON], які приходяться їй рідною сестрою і племінницею, відповідно. Вище викладене підтверджується такими доказами: копією технічного паспорта, свідоцтвом про право власності на житло від 11.10.1993 року, копією заповіту від 06.06.1995 року, листом- відповідь ПП "Токмак-Центр" № 121 від 18.03.2015 року, копіями заяв до Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області, копіями висновків з Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області Частиною 2 ст. 386 Цивільного Кодексу України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного,

Outcome: approved