Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 4965 доларів США 00 центів та 5377 грн. 77 коп. пені. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14 листопада 2014 року в Ніжинському відділенні АТ «Дельта Банк» ним був відкритий поточний рахунок № 26203003722580 у гривні та поточний рахунок № 262030003722580 у доларах США. Згідно умов договорів відповідач зобов'язався здійснювати банківське обслуговування, зокрема - розрахунково- касове обслуговування. 18 листопада 2014 року він надав відповідачу платіжне доручення №1 в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності. Згідно цього платіжного доручення він перераховував свої кошти в сумі 4965 доларів США 00 центів по системі переказ SWIFT на свій рахунок в AT «Ощадбанк». Відповідач взяв з нього комісію за перерахунок в сумі 150 доларів США, що підтверджується квитанцією від 14 листопада 2014 року про поповнення ним власного рахунку на суму 2\~430 грн. 00 коп., проте взятих на себе договірних зобов'язань банк не виконав. Він звернувся до відповідача з вимогою, на яку 21 грудня 2014 року останній надав відповідь про те, що надана ним заява на переказ коштів від 18 листопада 2014 року втратила свою чинність і не може бути виконана відповідачем через закінчення визначеного законодавством терміну та зазначив, що банк приймає до виконання платіжне доручення в іноземній валюті протягом 30 календарних днів, починаючи з дня його оформлення. 23 грудня 2014 року він повторно надав відповідачу платіжне доручення № 1 в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності, про переказ коштів в сумі 4965 доларів США 00 центів на його рахунок в AT «Ощадбанк». Відповідач знову прийняв його платіжне доручення, але своїх обов'язків не виконує, а листом від 22 січня 2015 року повідомив, що його заява знову втратила чинність, так як уповноважений банк приймає платіжне доручення в іноземній валюті протягом 30 календарних днів та не зазначив, чому, прийнявши від нього платіжне доручення, він не виконав переказ валюти протягом цього терміну. Відповідач рекомендує йому звернутись до найближчого відділення банку для подання заяви на повернення сплаченої ним комісії. Таким чином, банк не виконав своїх договірних зобов'язань: не перерахував його кошти на його рахунок в іншому банку і не повернув йому ці кошти готівкою. Фактично відповідач привласнив його кошти і користується ними без будь-якої правової підстави, тому банк зобов'язаний сплатити йому пеню за період з 21 листопада 2014 року по 27 січня 2015 року в такому розмірі: 4965, 00 доларів США х 0,1 % х 68 календарних днів = 337 долара США 62 центів. Офіційний курс НБУ станом на 27 січня 2015 року становить 1581, 0005 гривень за 100 доларів США. Пеня складає 5337 грн. 77 коп. Представник відповідача - публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» надіслав до суду письмове заперечення, у якому не погоджується з позовними вимогами, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки постановою НБУ № 150 від 02.03.2015 року АТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації з 03 березня 2015 року призначено [PERSON] і запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці по 02 червня 2015 року. Отже, на сьогоднішній день на сторони розповсюджується Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та протягом дії тимчасової адміністрації вкладники АТ «Дельта Банк» зможуть отримати гарантовані державою кошти за договором банківського вкладу, строк дії договорів яких закінчився. Виплати за зазначеними договорами здійснюватимуться у розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, але не більше 200 000 гривень. Щодо стягнення пені у відповідності до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» вважають, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки позивачем у відповідності до ст.60 ЦПК України не доведено, що Банком встановлено розмір пені 0,1 % за кожен день прострочення і дана норма носить диспозитивний характер та застосовується в разі, якщо сторонами в договорі не передбачений інший розмір, тому позивачем не доведено право на стягнення пені саме в заявленому розмірі та в іноземній валюті,. Оскільки на сторони розповсюджується Закон України «Про систему гарантування вкладу фізичних осіб», то відповідно до ст.26 зазначеного закону відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону. Крім того, згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим, при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і товами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Викладене підтверджується п.14 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до п.7.1. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 12.11.2003 року № 492 (далі Інструкція), видаткові операції за поточними рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника або за його дорученням на підставі довіреності, засвідченої нотаріально, а у випадках, шзначених законодавством України, - іншими уповноваженими на це особами. Згідно п.8.2. Інструкції, поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, використовується відповідно до визначених цією Інструкцією режимів поточних рахунків з урахуванням обмежень, установлених законодавством України, у тому числі цією главою. Отже, з метою отримання з поточного рахунку готівкових коштів через касу банку, клієнт повинен надати банківській установі відповідний касовий документ. Касовий документ - це документ, який оформляється для здійснення касової операції, до переліку яких належать заява/розпорядження на видачу готівки. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач звертався до відповідача із заявами/розпорядженням на видачу готівкових, відсутні в матеріалах трави і докази, які б підтверджували факт відмови відповідачем в задоволені заяв позивача на видачу готівкових коштів. Законодавець чітко визначив, що кошти на банківський вклад залучаються на зберігання та переходять не у власність банку, а лише в управління, оскільки саме ці кошти (а не кошти банку) потім розміщуються на власний ризик банку. Про перехід права власності на кошти до банку жодного згадування. Навпаки, зазначено, що здійснюється не перехід права власності, а залучення цих коштів та подальше розміщення цих же коштів. Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність, який має виключне право розпорядження ними, а банк в свою чергу у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта. Вищенаведена правова позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 12.09.2014 року у справі № 3-80гс14. Жодним договором та нормативно-правовим актом не передбачена можливість стягнення з банку коштів, які належать клієнту та зберігаються на його рахунку, оскільки банк не набуває право власності на ці кошти. Отже, банк не впливає на право власності та права користування коштів клієнтом на його рахунку, а тим більше не повинен сплачувати свої грошові кошти замість коштів клієнта. Примусове виконання рішення суду про стягнення коштів призведе до того, що банк в рамках виконавчого провадження повинен буде сплатити свої кошти. Позивач [PERSON] в судове засідання не з*явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про згоду на заочний Представник відповідача - публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений, і суд не має відомостей про причини його неявки, тому відповідно до ст.224 ЦПК України вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи без самостійних вимог - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений. Дослідивши\~ усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.212 ЦПК України за своїм нутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов\~ висновку, що позов законний, обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.ч.1, 3\~ст.1066 ЦК України\~за договором банківського рахунка Банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частинами 1, 2\~ст.1067 ЦК України\~передбачено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Відповідно до\~ст.1074 ЦК України\~обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Таким чином, відмова у видачі позивачу грошових коштів свідчить про незаконність дій відповідача, які полягають в обмеженні прав позивача щодо розпорядження належними йому грошовими коштами. Як зазначено в положенні\~ст.1075 ЦК України\~дговір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. При цьому договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч.2\~ст. 651 ЦК України). Суд вважає, що обмеження ПАТ «Дельта Банк» прав позивача щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на відкритих в Банку поточних рахунках є порушенням договорів банківських рахунків. Зазначені порушення є істотними в розумінні ч.2 ст.651 ЦК України, оскільки позбавляють позивача можливості вільно розпоряджатися власними коштами. Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.5\~ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Статтею 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що в випадку порушення Банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ, цей Банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. У зв'язку з тим, що відповідачем прострочено надання послуги, а саме перерахування коштів з накопичувальних на поточні рахунки, то позовна вимога щодо стягнення пені в розмірі 5377 грн. 77 коп. підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти в сумі 4965 доларів США 00 центів та стягнути пеню в розмірі 5377 грн. 77 коп.

Outcome: approved