Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області про зняття арешту з майна, в якому зазначив, що 16.04.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-100/2671/2006, згідно з яким [PERSON] був наданий кредит в розмірі 36550,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом і терміном остаточного погашення до 16.04.2012 р. В забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором позичальник передав Банку в заставу рухоме майно, а саме: автомобіль CHERY QQ S 11, номер шасі(кузова, рами) [NUMBER], колір червоний, 2008 року випуску, державний реєстраційний № [NUMBER]. На підставі договору від 12.11.2010 р., укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до Боржника за кредитним договором право звертати стягнення на переданий у заставу автомобіль. У теперішній час між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] досягнуто домовленість про добровільний продаж автотранспортного засобу, який перебував в заставі, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № CL-100/2671/2006 від 16.04.2008 р. Проте боржником було повідомлено про накладення арешту на вищевказаний автотранспортний засіб та оголошення заборони на його відчуження за постановою державного виконавця ВДВС Селидівського міського управління юстиції. Арешт, накладений постановами державного виконавця порушує права позивача як іпотекодержателя та унеможливлює добровільний продаж автомобіля. Просить суд, зобов»язати відділ державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції, зняти арешт з рухомого майна - автомобілю CHERY QQ S 11, номер шасі(кузова, рами) [NUMBER], колір червоний, 2008 року випуску, державний реєстраційний № [NUMBER], накладений постановами ВП № 32675890 від 07.04.2010 р. та юстиції ВП № 32675890 від 20.07.2012 р. Представник позивача в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Треті особи [PERSON] та представник ТОВ «Перше Лізінг Україна» в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За таких обставин в порядку, передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), установив наступне. 16.04.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-100/2671/2006, згідно з яким [PERSON] був наданий кредит в розмірі 36550,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом і терміном остаточного погашення до 16.04.2012 р. В забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором позичальник передав Банку в заставу рухоме майно, а саме: автомобіль CHERY QQ S 11, номер шасі(кузова, рами) [NUMBER], колір червоний, 2008 року випуску, державний реєстраційний № [NUMBER]. 12.11.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н, відповідно до п.3.3 якого, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли усі права вимоги за вищевказаним Кредитним договором: право вимоги сум основного боргу; 2) право вимоги сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу; 3) право вимоги штрафних санкцій; 4 право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу. Відповідно до п.1.2 договору відступлення права вимоги від 12.11.2010 р., укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ ОТБ Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» всі права іпотекодержателя/заставодержателя відповідними Кредитними договорами. У тому числі право звертати стягнення на предмет застави, зазначений у Кредитному договорі № CL-100/2671/2006 від 16.04.2008 р. Постановами головного державного виконавця органу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції від 07.04.2010 р. та від 20.07.2012 р. накладено арешт на все рухоме майно, що належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення 79419,21 грн. Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON] лише в межах суми боргу. Відповідно до вимог ст..512 ЦК України кредитор у зобов»язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги). Згідно ст..514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов»язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, на підставі вищевикладених обставин вбачається, що до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за кредитним договором право звертати стягнення на переданий у заставу автомобіль. Відповідно до вимог ст..1 ЗУ «Про заставу» В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Згідно ст..19 ЗУ «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ст..20 ЗУ «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно ч.1 ст.54 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Згідно ст.ст. 319 - 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.08.76 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» «за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Аналогічна позиція щодо належних відповідачів при розгляді позовів про зняття арешту ( боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт) викладена в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 N 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» в п. 16. Стаття 60 Закону України „Про виконавче провадження» передбачає підстави та випадки для зняття арешту з майна (особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу для зняття арешту. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу для зняття арешту). Частиною 5 ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження» визначає, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Право власності позивача ніким не оспорюється, підстав для накладення заборони на відчуження автомобіля на даний час немає, виконавче провадження не завершене. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає право суду зняти арешт з майна.

Outcome: approved