Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Просили шлюб розірвати. В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що позивач не мешкає з відповідачем з 2011 року. З 2015 року він зареєстрований у м. Ужгороді, де має іншу жінку та спільну з нею малолітню дитину. Вважає їх своєю сімєю. Спілкування з відповідачем проходить більш в телефонному режимі, де відповідач предявляє переважно матеріальні вимоги до нього. Примирення між ним та відповідачем не можливо, тому просить шлюб розірвати. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти розірвання шлюбу. В заперечення посилались на те, що є всі підстави для збереження шлюбу, оскільки подружжя перебуває у шлюбі 26 років, має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], повнолітню доньку Ольгу, [INFO], та повнолітню доньку Тетяну, [INFO], яким потрібен батько. Відповідач посилалась на те, що вона досі любить позивача, що він не мешкає разом з нею з червня 2017 року, коли остаточно переїхав до м. Ужгород. Разом з тим, не заперечувала факту відносин позивача з іншою жінкою та наявності у них спільної дитини. Посилаючись на вищевикладене в судовому засіданні відповідач та її представник просили надати строк в 6 місяців для примирення сторін. Заслухавши осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 05.10.1991 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії ІІІ-КИ №487172 виданого Дніпровським відділом РАЦС м. Дніпродзержинська від 05.10.1991 року. Від цього шлюбу подружжя має двох повнолітніх дітей та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії 1-КИ №161956 виданого Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.1 ст.27 Сімейного Кодексу України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що подружжя втратили взаєморозуміння та повагу один до одного, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо, шлюбу, як союзу чоловіка та жінки вже у подружжя не існує. При цьому судом приймається твердження позивача з приводу не проживання з відповідачем саме з 2015 року, що підтверджується копією його паспорта з реєстрацією у м. Ужгороді по вул. Мальовничій, 7. Відповідач, в свою чергу, жодним чином не довела суду, що позивач проживав разом з нею саме до червня 2017 року, як встановлено положеннями ст. 60 ЦПК України. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. У тому випадку, коли суд встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, він постановляє рішення про розірвання шлюбу. В даному випадку судом встановлено дійсні причини подання позивачем позову до суду, де позивач зазначає, що не має наміру на збереження цього шлюбу, він має іншу жінку та має намір створити з нею іншу сімю. Фактичні взаємини подружжя є напруженими, спілкування між ними проходить здебільшого в телефонному режимі. Збереження цього шлюбу втратило поняття добровільності шлюбу та суперечить інтересам позивача, сімя фактично розпалася. Примирення між подружжям неможливе. Крім того, відповідач не надала жодного доказу суду, що з моменту повідомлення її 09.02.2017 року, коли вона дізналась і отримала позов про розірвання шлюбу, що вона намагалась протягом пяти місяців вчиняти якісь дії для збереження шлюбу з позивачем, тому у суду немає підстав для надання додаткового строку для примирення. Таким чином, враховуючи неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження їх сімї, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] відповідно до ст. ст. 105,109-112 СК України підлягає розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved