Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що позивачка [PERSON] постійно мешкає в трикімнатній квартирі [ADDRESS] . Разом із позивачкою за вищезазначеною адресою зареєстровано місце проживання її сина [PERSON] та місце проживання колишнього чоловіка позивачки - [PERSON] (шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02.05.2018 року). Квартира належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на підставі договору дарування від 31.05.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. за реєстровим номером 2880. Факт не проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] з 2011 року підтверджується Актом про непроживання. [PERSON] зареєстрований разом із позивачкою, однак тривалий час не проживає у вказаній квартирі, не цікавиться нею та не бере участі в оплаті житлово-комунальних послуг, всі витрати по їх оплаті несе [PERSON] , що підтверджується квитанціями. Додаткові витрати, пов`язані з реєстрацією ще однієї особи за місцем проживання [PERSON] викликають у неї матеріальні труднощі, оскільки остання є пенсіонеркою. Відповідач видав на ім`я [PERSON] довіреність для зняття з реєстрації за місцем проживання, однак засвідчення довіреності проведено нотаріусом ПМР та не легалізовано належним чином, передбаченим міжнародно-правовими договорами. На теперішній час позивачці не відомо місце проживання її колишнього чоловіка. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що [PERSON] втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , як співвласник житла вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Враховуючи зазначене, позивач просив його позов задовольнити, визнавши відповідача, [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси Сувертак І. В. від 09 грудня 2020 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 25,26). Позивач надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову. (а.с. 35). Відповідачу направлялись повістки за адресою реєстрації, однак листи повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою - не проживає». (а.с. 32,33,37,38). Відповідач в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся у встановленому порядку, причин неявки суду не сповістив та правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався. Третя особа в судове засідання не прибула та надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. (а.с. 28). Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належить трикімнатна квартира [ADDRESS] в рівних частках на підставі договору дарування від 31.05.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. за реєстровим номером 2880. (а.с. 13,14). Разом із позивачкою за вищезазначеною адресою зареєстровано місце проживання її сина [PERSON] та місце проживання колишнього чоловіка позивачки - [PERSON] (шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02.05.2018 року). (а.с. 15,16,19). [PERSON] зареєстрований разом із позивачкою, однак тривалий час не проживає у вказаній квартирі, не цікавиться нею та не бере участі в оплаті житлово-комунальних послуг, всі витрати несе [PERSON] , що підтверджується квитанціями. Додаткові витрати, пов`язані з реєстрацією ще однієї особи за місцем проживання [PERSON] викликають у неї матеріальні труднощі, оскільки остання є пенсіонеркою. Факт не проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] з 2011 року підтверджується Актом про непроживання. (а.с. 18). Як вказано у Постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За результатом розгляду вказаної справи ВСУ постановив: «Усунути перешкоди [PERSON] у користуванні будинком, що розташований [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням». Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач залишаючись зареєстрованим у квартирі позивача, порушує права та законні інтереси позивача, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. Враховуючи встановлені у справі обставини, та те що між сторонами у справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, суд дійшов висновку про те, що відповідач залишаючись зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , співвласником якого є позивач [PERSON] , є сторонньою особою, яка перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує його права, як власника. Такого висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 29 січня 2018 року у справі № 766/1955/16-ц, провадження № 61-755св18. Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" - громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнавши [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved