Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 09.07.1994 року, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 листопада 2014 року шлюб між ними розірваний. За час проживання у шлюбі сторонами спільно набуто автомобілі PEUGEOT PARTNER, 2012 року випуску, державний номер [NUMBER], приблизною вартістю 100000 грн., автомобіль PEUGEOT PARTNER, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], приблизною вартістю 127350 грн., а також інше майно у вигляді меблів, побутової техніки. Просить розділити майно подружжя та виділити їй у власність автомобіль PEUGEOT PARTNER, 2012 року випуску (а.с. 3-6). В подальшому позивач уточнила позовні вимоги та заначила, що під час шлюбу сторонами спільно набуто автомобілі PEUGEOT PARTNER, 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] вартістю 320934 грн., автомобіль PEUGEOT PARTNER, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] вартістю 127350 грн Також зі спільних коштів відповідачем було зроблено внесок до статутного фонду ТОВ «Союз ПВО». Просить визнати обєктами спільного майна подружжя вказані автомобілі та вклад до статутного фонду ТОВ «Союз ПВО», в порядку поділу майна подружжя виділити та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2012 року випуску, стягнути з відповідача 1/2 вартості автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2007 року випуску у розмірі 63675,00 грн., 1/4 частину отриманого доходу від діяльності ТОВ «Союз ПВО» за період 06.05.2014 року по 31.10.2015 року (а.с. 84-85). В подальшому позивач уточнила позовні вимоги та заначила, що під час шлюбу сторонами спільно набуто автомобілі PEUGEOT PARTNER, 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] вартістю 320934 грн., автомобіль PEUGEOT PARTNER, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] вартістю 127350 грн. Також зі спільних коштів відповідачем було зроблено внесок до статутного фонду ТОВ «Союз ПВО». Просить визнати обєктами спільного майна подружжя вказані автомобілі та вклад до статутного фонду ТОВ «Союз ПВО», в порядку поділу майна подружжя виділити та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2012 року випуску, стягнути з відповідача 1/2 вартості автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2007 року випуску у розмірі 63675,00 грн., 1/4 частину отриманого доходу від діяльності ТОВ «Союз ПВО» за період 06.05.2014 року по 31.10.2015 року (а.с. 84-85). 03.03.2016 позивач знов уточнила позовні вимоги та просила визнати обєктами спільного майна подружжя вказані автомобілі та вклад до статутного фонду ТОВ «Союз ПВО», в порядку поділу майна подружжя виділити та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2012 року випуску, стягнути з відповідача 1/2 вартості автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2007 року випуску у розмірі 63675,00 грн., 1/4 частину отриманого доходу від діяльності ТОВ «Союз ПВО» за період 06.05.2014 року по 31.10.2015 року у розмірі 1058841,00 грн. (а.с. 128-129). 09.06.2016 позивач звернулася до суду з заявою про зменшення позовних вимог, в якій просила визнати обєктами спільного майна подружжя вказані автомобілі та вклад до статутного фонду ТОВ «Союз ПВО», в порядку поділу майна подружжя виділити та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2012 року випуску, стягнути з відповідача 1/2 вартості автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2007 року випуску у розмірі 63675,00 грн., 1/4 частину отриманого доходу від діяльності ТОВ «Союз ПВО» за 2014-2015 роки у розмірі 31191,25 грн. (а.с. 157). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, надала письмову заяву, в якій просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти визнання за позивачем права власності на 1/2 частку автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2012 року випуску, стягнення компенсації за 1/2 частку автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2007 року випуску у розмірі 63675,00 грн. В іншій частині позовних вимог заперечувала, оскільки вважала, що прибуток підприємства не є спільною власністю подружжя та період, за який позивач просить стягнути чверть прибутку виник після розірвання шлюбу. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.07.1994 року, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 листопада 2014 року шлюб між ними розірваний (а.с. 15,20). Під час шлюбу сторонами спільно набуто автомобілі PEUGEOT PARTNER, 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] вартістю 320934 грн., автомобіль PEUGEOT PARTNER, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] вартістю 127350 грн. (а.с. 126). Вартість автомобілів визначено на підставі довідки № 0242/15 про вартість колісних транспортних засобів та визнана сторонами (а.с. 86). Крім того судом встановлено, що відповідачем внесені до статутного капіталу ТОВ «Союз ПВО» 22.12.2010 року грошові кошти у розмірі 500 грн., розмір статутного фонду 1000 грн. (а.с. 90-91). Згідно бухгалтерських довідок ТОВ «Союз ПВО», остаточний прибуток підприємства склав за 2014 рік 101723,00 грн., у 2015 році 23042,00 грн. (а.с. 146,147). У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно ч.1 ст. 68 Сімейного Кодексу припинення шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Крім того, згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжям укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Згідно положень ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Відповідно до ч.1 ст. 70 та ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а при вирішені судом спору про порядок поділу майна суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до правил кредитування позичальник до закінчення виплати одержаної позики не має права проводити дії, пов'язані з відчуженням придбаного за рахунок позики нерухомого майна без дозволу банку, який видав позику, але це не означає, що в судовому порядку неможливо поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядження ним. Зі змісту п. 23, 24 Постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Відповідно розяснень, які містяться у п. 25,26 Постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. На підставі досліджених доказів, суд вважає, що позов в частині визнання обєктами спільного майна подружжя автомобілів PEUGEOT PARTNER, 2007 та 2012 років випуску підлягає задоволенню, а відповідно вказане майно підлягає поділу. Таким чином суд задовольняє позов в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частку автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2012 року випуску. Оскільки відповідач визнав позов в частині стягнення на користь позивача компенсації за 1/2 частку автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2007 року випуску, суд вважає в цій частині позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно розяснень, які містяться у п. 27,28 Постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні питання про поділ майна у вигляді акцій, частки (паю, долі) у фондах корпоративних господарських організацій судам слід виходити з того, що питання їх поділу вирішується залежно від виду юридичної особи, організаційно-правової форми її діяльності, характеру правовідносин подружжя з цим суб'єктом. Відповідно до ст. 177 ЦК об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери. Акції можуть бути об'єктом права спільної сумісної власності і предметом поділу між подружжям, якщо вони були придбані за їх спільні кошти. Статтею 12 Закону України від 19 вересня 1991 р. N 1576-XII "Про господарські товариства" встановлено, що власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту частин 2, 3 ст. 61 СК, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Згідно правової позиції ВСУ у справі № 6-5цс14, згідно якої аналіз норм права: ст. ст. 63, 65 СК України, ст. ст. 66, 67 ГК України дає підстави для висновку про те, що у разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, учасником якого є один із подружжя, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобовязальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства. Як встановлено судом, відповідачем внесені до статутного капіталу ТОВ «Союз ПВО» 22.12.2010 року грошові кошти у розмірі 500 грн., розмір статутного фонду 1000 грн. Тобто внесок відповідача складає половину статутного фонду підприємства, а тому позивач має право вимагати пропорційно до внесених відповідачем грошових коштів 1/4 частку прибутку підприємства за 2014-2015 рік, яка складає (101723,00+23042,00)/4 = 31191,25 грн. При цьому розірвання шлюбу не припиняє права вимоги позивача на одержання частини прибутку від діяльності підприємства пропорційно до розміру частки статутного капіталу відповідача. На підставі викладеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1/4 частки доходу від діяльності ТОВ «Союз ПВО» за 2014-2015 рік. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі наданих доказів, суд вважає позов обґрунтованим та задовольняє позов у повному обсязі. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України, а саме: пропорційно до задоволених позовних вимог. Так, позивачем при подачі позову до суду сплачено: 1297,00 грн. судового збору за подання позову майнового характеру, 243,60 грн. за подання заяви про забезпечення доказів, 243,60 грн. за подання заяви про забезпечення позову, 944,42 грн. доплата судового збору в частині вимог майнового характеру, 487,20 грн. доплата судового збору за позовну вимогу немайнового характеру, 1412,58 грн. доплата судового збору за вимоги майнового характеру (а.с. 1,2,60,81,82,140). В кінцевій редакції позовної заяви позивачем зменшений розмір позовних вимог, внаслідок чого утворилася переплата судового збору. Оскільки позов задоволений повністю, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в частині вимог майнового характеру у розмірі 1% від задоволених позовних вимог, що становить 255,33 грн., 487,20 грн. в частині вимог немайнового характеру, 243,60 та 243,60 грн. за заяву про забезпечення доказів та позову, а всього 3527,73 грн. Надмір сплачена сума судового збору в частині вимог майнового характеру може бути повернута ухвалою суду за заявою позивача у порядку п. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: approved