Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що з 2015 року разом з нею проживає малолітній племінник [PERSON] . Відповідач [PERSON] є її рідною сестрою , проживає окремо, жодних покладених законом батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної, тредової, та іншої участі у вихованні сина [PERSON] . Всі питання по вихованню дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Відомості про батька дитини , були записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. В судове засідання позивач не з`явилася, подавши до суду заяву від 04.12.2020 року про розгляд позовної заяви за її відсутності. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. Відповідач у судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву від 04.12.2020 року про визнання позову. Проти задоволення позовних вимог не заперечила. Розгляд справи просила провести за її відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, у заяві від 03.12.2020 року представник органу опіки та піклування просила розгляд справи проводити за її відсутності, підтримала висновок №08-1300 від 26.11.2020 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] . Рішення просить прийняти в інтересах дитини. Розгляд справи просить провести за її відсутності. Враховуючи вимоги ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Враховуючи наданий суду висновок органу опіки та піклування, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 25.09.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначено [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст.135 Сімейного кодексу України. №00027081589 від 17.07.2020 р. вбачається, що відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої ст.135 СК України. Актом від 05.08.2020 р. складеного головою правління ОСББ «Господар» підтверджується, що [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON] та [PERSON] . Зазначена квартира належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (а.с.8) Судом досліджено акт оцінки потреб сім`ї / особи від 11.08.2020 по 18.08.2020 р. та висновок оцінки потреб сім`ї (а.с.9-13) З характеристики [PERSON] учня 7-Б класу комунального закладу «Клеванська спеціальна школа №1-3 ступенів» Рівненської обласної ради, наданої директором школи, вбачається, що дитина [PERSON] здіюний та має гарну пам`ять, активний та приймає участь у позакласних заходах, громадському та трудовому, спортивному житті школи. Мама [PERSON] не цікавиться життям сина. Дитина проживає з [PERSON] . Судом досліджено нотаріально засвідчену заяву [PERSON] , від 05.10.2017 р., про те, що остання маючи намір виїхати за кордон з метою працевлаштування залучила сестру [PERSON] до виховання малолітнього сина [PERSON] на невизначений термін. Також, в матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява [PERSON] про надання згоди на тимчасовий виїзд сина за кордон у супроводі [PERSON] . Родинні відносини [PERSON] та [PERSON] підтверджуються дослідженими судом копіями свідоцтв про народження. [PERSON] працює в ТзОВ «ВІН-ТЕКС» з грудня 2019 року на посаді прибиральниці, що слідує з відповідно довідки від 11.08.2020 р. підписаною директором ТзОВ «ВІН-ТЕКС». Відповідно до посвідчення серія [NUMBER] , [PERSON] є дитиною інвалідом та має право на отримання соціальної допомоги. Судом досліджено документи, які характеризують стан здоров`я дитини [PERSON] , а саме виписку із медичної картки стаціонарного хворого від 2016 р. та 2017 р., медичний запис лікаря від 14.01.2020 р. Згідно висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради №08-1300 від 26.11.2020 р. доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] [INFO] . Також у даному висновку зазначено, що питання про доцільність позбавлення батьківських прав розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Рівненському міськвиконкомі 25.11.2020. Комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітету Рівненської міської ради, взявши до уваги пояснення матері дитини, прийняла рішення про доцільність позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.11 ст.18 Конвенції ООН батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Ст.9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до ст.164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року таке ухилення має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку батьків, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Враховуючи положення п.8 ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, яке надасть їй полегшення, тому необхідно оцінити позитивний результату доля дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав, не дасть дитині полегшення. Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо, зокрема позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Тобто висновок органу опіки і піклування в будь-якому разі не повинен носити формальний і однобічний характер, оскільки вирішуються питання про права та обов`язки батька і дитини. Суд при вирішенні даного спору приймає до уваги визнання відповідачем позову. Також у висновку органу опіки та піклування вбачається, що дитина проживає з [PERSON] та її чоловіком. Оцінюючи дослiдженi по справi докази в їх сукупності, суд вважає, що [PERSON] відповідно до вимог ст.164 Сімейного кодексу України, повинна бути позбавлена батьківських прав щодо малолітнього сина Позбавлення батьківських прав відносно її сина призведе до позитивного результату у його долі, забезпечить захист його прав та інтересів. Також слід звернути увагу відповідача, що відповідно ст.169 СК України, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити. За змістом ч.4 ст.169 СК України поновлення в батьківських правах можливе лише за умови, що батьки істотно змінили в кращий бік поведінку, спосіб життя і (або) ставлення до виховання дитини. Зміни в способі життя батьків, їхнє ставлення до дитини не можуть відбутися швидко, для цього необхідний значний період часу. При цьому, недостатньо одних намірів батьків змінити свою поведінку, необхідно, щоб їх спосіб життя дійсно змінився настільки, що ніяких небезпек і загроз життю і здоров`ю дитини більше не буде, а батьки в змозі належним чином виховувати дитину і захищати її права і інтереси. Поновлення батьківських прав і повернення дитини батькам допускається тільки в тому випадку, якщо це відповідає інтересам дитини. Якщо поновлення в батьківських правах суперечить інтересам дитини, то суд має право з урахуванням думки дитини відмовити в задоволенні позову батьків про поновлення в батьківських правах. Суд зобов`язаний з`ясувати думку дитини з приводу можливості поновлення батьківських прав і повернення її батькам. Причому мотиви незгоди дитини на поновлення в батьківських правах значення не мають. Але при цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст.171 СК України). Отже, за наявності підстав у майбутньому, відповідач має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати - судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved