Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат, нарахованих у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання в розмірі 285 620 /двісті вісімдесят п`ять тисяч шістсот двадцять /грн. 10 коп. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 11.11.2013 стягнуто з відповідача на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» 802 917,60 грн. заборгованості за кредитним договором від 30.03.2011 року. 13.09.2019 року між ПАТ «ВБР» та ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» було укладено договір про відступлення вимоги №147 відповідно до якого право вимоги за кредитним договором від 30.03.2011 року перейшло до позивача. Відповідач був проінформований про прострочену заборгованість 14.05.2013 року, проте вимоги позивача залишені без реагування. Вказує, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав не припиняє правовідносин кредитного договору та не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язання. При цьому грошові зобов`язання відповідач до цього часу не виконав, у зв`язку з чим, в силу дії ст. 625 Цивільного Кодексу України, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати, що становить 221 886,28 грн. та 3% річних за період часу в сумі 63 733,82 грн., а всього 285 620,10 грн. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 27.12.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечила, покликається, що ухвалено даним рішенням в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором від 30.03.2011 року звернути стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки земельної ділянки від 28.12.2012 року, що належить іпотекодавцеві [PERSON] реалізуючи предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. Крім того, вказує, що позивачем не долучено додаток №1 до договору про відступлення прав вимоги №147, а тому відсутні докази, що позивач має право вимоги до відповідача, а тому просить в задоволенні позову відмовити, не правильно проведено розрахунок інфляційних витрат. Представник позивача подав відповідь на відзив, у якому долучив копію Додатку № 1 до Договору № 147 про відступлення прав вимоги від 13.09.2019 року, а також зазначив, що позивачем було належним чином повідомлено відповідачку про укладенн Договору № 147, що підтверджується листом від 16.09.2019 року. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 11.11.2013 стягнуто з відповідача на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» 802 917,60 грн. заборгованості за кредитним договором від 30.03.2011 року /а.с. 17-21/. 13.09.2019 року між ПАТ «ВБР» та ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» було укладено договір про відступлення вимоги №147 відповідно до якого право вимоги за кредитним договором від 30.03.2011 року перейшло до позивача /а.с. 10/. Відповідач був проінформований про прострочену заборгованість 14.05.2013 року, проте вимоги позивача залишені без реагування. Згідно розрахунку, наданого позивачем, інфляційні втрати з грудня 2016 року по жовтень 2019 року, що становить 221 886,28 грн. та 3% річних за період часу з грудня 2016 року по жовтень 2019 року в сумі 63 733,82 грн., а всього 285 620,10 грн. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем рішення суду від 11.11.2013 року, яке набрало законної сили, не виконано, а тому із довготривалим його невиконанням, у позивача виникло право щодо нарахування 3% річних та інфляційних витрат на відповідне грошове зобов`язання. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у спорі про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання ( справа № 6-113 цс 14 , постанова від 01.10.2014 року), будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватись, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць прострочення. Така позиція висвітлена в листі Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997р. № 62-97р. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на індекс інфляції за кожен місяць прострочення платежу окремо. При цьому, якщо заборгованість виникла з 1 по 15 число відповідного місяця, розрахунок індексу інфляції слід проводити з врахуванням цього місяця. Судом приймаються розрахунки позивача, відповідно до яких загальна сума нарахованих інфляційні втрати, що становить 221 886,28 грн. та 3% річних за період часу в сумі 63 733,82 грн., а всього 285 620,10 грн. Оцінюючи поданий позивачем розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий був проведений із застосуванням відповідних індексів інфляції та за відповідними формулами, належним чином обґрунтований та мотивований. Крім цього, в процесі розгляду справи не здобуто жодних доказів, які ставлять під сумнів математичні розрахунки наведені позивачем. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. За таких обставин, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог позивача, а тому з відповідачки слід стягнути в користь позивача 285 620,10 грн. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1921,00 грн., відповідно до Закону України "Про судовий збір", а тому з відповідача підлягає стягненню документально підтверджений судовий збір на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved