Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до Бериславського районного суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що 16.11.2012 року слідчим СВ Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонської області Тимофієнко О.О. винесено постанову про притягнення його в якості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч.1 ст. 249 КК України, кримінальна справа № 505063-12. 16.11.2012 року позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Обвинувальний висновок відносно нього було затверджено 19.11.2012 року Херсонським міжрайонним екологічним прокурором Насоновим І.Є., кримінальну справу № 505063-12 направлено до суду. Постановою Бериславського районного суду Херсонської області від 04.03.2013 року кримінальну справу № 505063-12 було повернуто Херсонському міжрайонному екологічному прокурору для проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід - підписка про невиїзд судом залишений без змін. 06.08.2013 року матеріали кримінальної справи внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013230030003832 за ст. 249 ч.1 КК України та розпочато досудове розслідування. 15.07.2014 року постановою слідчого Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонської області Кісель В.М. кримінальне провадження № 12013230030003832 закрито у зв'язку з відсутністю в моїх діях інкримінованого мені складу злочину. Позивач знаходився під слідством та судом з 16.11.2012 року по 15.07.2014 року, у цілому 20 місяців. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності йому завдано значної моральної шкоди: в його життєвих стосунках стались вимушені зміни, був позбавлений можливості реалізувати свої звички, йому було необхідно витрачати час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, він викликався слідчим для проведення слідчих дій до м. Херсона, та неодноразово приймав участь в судових засіданнях в Бериславському районному суді Херсонської області, на що тратив час та кошти на проїзд. За весь час знаходження під слідством та судом був обмежений в правах - щодо нього був застосований запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, не міг поїхати навіть до родичів. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, його дружина, малолітня дитина та батьки вимушені були бачити його на лаві підсудних, що завдало йому додаткових моральних страждань. Завдану йому внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності моральну шкоду оцінює в розмірі 40000 гривень. Наполягає на відшкодуванні моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача за дорученням [PERSON] підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні та додала, що незаконне притягнення до кримінальної відповідальності вплинуло на психічний стан позивача, неправомірними діями з боку органів досудового розслідування, прокуратури позивачеві завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки події, страх можливого повторення подій, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, переживання незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. Позивач пережив негативний емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, тривоги, страху за своє здоров'я та життя. Наслідки перенесеного призвели до появи негативних змін, таких як швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, задля їх подолання. Неправомірними діями органів досудового слідства та прокуратури принижена його честь та гідність, позивач був ображений та принижений в очах сусідів, принижений в очах односельчан, принижений в очах родичів та близьких, в очах сім»ї, був вимушений виправдовуватись перед ними. Він втратив душевний спокій, зазнав значних переживань, суттєво погіршився стан його фізичного і душевного здоров'я. Психічним болем та стражданнями, яких він зазнав у зв'язку порушення кримінальної справи це на сам перед незаконні виклики до слідчого, він був обмежений у вільному пересуванні, оскільки відносно нього було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Кожен раз коли йому слідчий надсилав виклик на допит у нього з`являвся душевна тривого та страх, страх у тому, що відносно нього буде змінено запобіжний захід з підписки про невиїзд на тримання під вартою. Душевними стражданнями пережитими позивачем, у зв'язку передачею кримінального провадження до Бериславського районного суду, де він давав свідчення, як обвинувачений із самим фактом, що його викликають до суду, позивач втрачав психічну рівновагу, яка полягала у хвилюваннях перед тим, що він повинен виправдовуватися перед судом, був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав. Хвилюваннями, у зв'язку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя, емоційним дискомфортом, пов'язаним з тим, що позивач не міг вільно відпочивати, що йому необхідно було з'являтися у судові засідання, він відчував себе залежним від суду, залежним від правоохоронних органів. Розмір заподіяної позивачеві моральної шкоди визначити важко, але відповідачі мають хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести йому. Відповідно ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивачем в з метою врегулювання спору у позасудовому порядку направлено клопотання до начальника УМВС України в Херсонської області, яке отримане, але залишено без відповіді, що змушує позивача звернутися до суду за захистом порушеного права. Просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача за дорученням Дмитренко О.В. позов не визнала, суду пояснила, що відповідно до ст.43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку. Діями державного органу ніякої шкоди не спричинено, а тому просять відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи на стороні відповідача Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонської області в судове засідання не з'явився. До суду направив письмові заперечення проти позову у якому просить позов розглянути за відсутності їх представника, позов не визнають, заперечення зводяться до наступного: позивач звернувся до суду з порушенням вимог ст.12 та ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права. Представник третьої особи на стороні відповідача Херсонської обласної прокурор прокуратури Шахов В.С. позов визнав частково, суду пояснив, що до правовідносин, які склалися до 01.08.2013 мають застосовуватись вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» в редакції від 11.07.2009. Відповідно до п. 1 ст. 1 зазначеного Закону відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого та незаконного взяття і тримання під вартою. Так, правовідносини, що склалися в період з 01.08.2013 та до моменту закриття кримінального провадження, тобто до 27.12.2013, регулюються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в редакції, яка чинна та діяла на момент звернення до суду. Відповідно до положень цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. Таким чином, наведене свідчить, що відшкодуванню підлягає шкода за період з 16.11.2012 по 15.07.2014. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналогічна позиці зазначена і у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» де зазначено, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи. Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлено з 01.01.2014 мінімальний розмір заробітної плати становить 1218 грн., таким чином розмір моральної шкоди який підлягає відшкодуванню складає 24360 грн., а саме: 1218 грн.*20 місяців = 20360 грн. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] заявлені до Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового слідства та прокуратури, підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст..169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки учасника розгляду цивільної справи, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Згідно з ст.169 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених учасників судового розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, інших учасників судового розгляду справи, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав: Згідно ст. 10-11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та суд вирішує справу в межах заявлених вимог та підставі наданих йому доказів. Відповідно до ст. 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони наголошували на тому, що надали до справи всі наявні в них докази . З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Вирішуючи зазначений спір суд повинен застосовувати норми цивільного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини та Конституцію України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судові органи, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечують захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, інтересів суспільства і держави. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органом дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом, зокрема, у разі незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд (ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України). Згідно зі ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. На підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», частин 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України моральна шкода може бути відшкодована лише за наявності обставин, визначених ст. 1 цього Закону, а право на її відшкодування виникає у випадках, зазначених у ст. 2 Закону. Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити обсяг страждань, заподіяних громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Крім того, право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване й ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом національного права. Пунктом 3 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання,попереднього слідства, прокуратури і суду" від 04.03.96 р. N 6/5/3/41, передбачено, що право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Судом встановлено, що 16.11.2012 року слідчим СВ Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області винесено постанову відносно позивача про притягнення його у якості обвинуваченого за ст.28 ч.2 ст.249 ч.1 КК України (а.с.5). Постановою Бериславського районного суду Херсонської області від 04.03.2013 року справу з обвинувачення позивача направлено прокурору для проведення додаткового розслідування (а.с.7). 15.07.2014 року Дніпровським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області винесено відносно позивача постанову про закриття кримінального провадження у зв»язку з відсутністю у його діях складу злочину (а.с.8), що свідчить про повну реабілітацію позивача та у зв'язку з цим і спричиненні позивачу моральної шкоди. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми інших негативних наслідків морального характеру. Позивачем направлено до УМВС України в Херсонській області клопотання для вирішення спору позасудовим порядком, яке отримано УМВС, але залишено без відповіді. Суд вважає, що позивачем та його представником у судовому засіданні наведені докази на підтвердження спричинення позивачу моральної шкоди у зв'язку з безпідставним притягненням його до кримінальної відповідальності та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості розмір моральної шкоди зазначений позивачем у сумі 40000 грн. є обґрунтованим.Згідно з ч. 1 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон), відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до положення Про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011, Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України, якщо сторону на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Суд вважає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що йому спричинена моральна шкода незаконними діями правоохоронних органів, органів прокуратури та суду по Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року з змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: approved