Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та просив суд стягнути з відповідача на свою користь 15 578,46 грн. матеріального збитку, 2000,00 грн. судових витрат, пов'язаних з оплатою позивачем правової допомоги та 551,20 грн. судового збору. Свої позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що 09 березня 2016 року на регульованому перехресті вул. Солом'янської та вул. Головка в м. Києві відбулося зіткнення автомобіля марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого будо пошкоджено транспортні засоби. Зазначено, що згідно постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 16.09.2016, причиною настання дорожньо-транспортної пригоди є порушення водієм [PERSON] п. 8.7.3 (г) Правил дорожнього руху. Позивач пояснив, що в результаті вчинення [PERSON] протиправних дій, отримав пошкодження автомобіль марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER], чим було заподіяно йому майновий збиток, вартість матеріального збитку встановлено звітом про оцінку вартості матеріального збитку № 5015 від 17.06.2016 та становить 14578,46 грн., крім того, вартість проведення оцінки з визначення матеріального збитку становить 1000 грн. Позивач посилався на те, що з Централізованої бази даних МТСБУ, та схеми ДТП, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER], станом на дату ДТП була застрахована в АТ «СК «НОВА» згідно Полісу №АІ/7755621. Позивач вказав також те, що він вирішив звернутись з позовними вимогами про стягнення завданої йому шкоду саме з винуватця ДТП. Посилався на те, що згідно постанови судді Солом'янського районного суду м. Києва від 16.09.2016, [PERSON] (винуватець ДТП) на час вчинення ДТП був військовослужбовцем і на час вчинення ДТП виконував свої службові обов'язки. Також згідно зі схемою ДТП та поясненнями винуватця, він є водієм в Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України. Позивач вважає, що відповідач, як роботодавець винної в ДТП особи, зобов'язаний відшкодувати позивачу завдану його працівником шкоду, що становить 15578,46 грн. (вартість матеріального збитку та вартість оцінки з визначення збитку). Позивач також вказав, що він звертався до відповідача з претензіями про відшкодування шкоди від 29.06.2016 та 07.11.2016, однак, станом на день написання позовної заяви відповіді на вказані претензії не отримав. Крім того, позивач пояснив, що за надану правову допомогу, сплатив 2000,00 грн. Виходячи з вищенаведеного, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив його задовольнити. У судове засідання позивач не з'явився, від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги сторона позивача підтримала. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову. Надав письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні вимог позивача з огляду на наступне. Вказав, що цивільно-правова відповідальність Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України застрахована згідно Договору № 307 від 27.03.2015 у ПрАТ «Страхова компанія «НОВА», поліс № АІ/7755621, таким чином Центр діяв у межах чинного законодавства з метою уникнути прямих звернень від потерпілих у ДТП та застрахував свої ризики належним чином. Пояснено, що відповідач у строки передбачені чинним законодавством вчасно та особисто звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» з повідомленням про страховий випадок з ОСЦПВ. Зазначено, що відповідно до Полісу № АІ/7755621 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, (яким забезпечений транспортний засіб службовий автомобіль «Хюндай Соната» військовий номерний знак 70-23 А1) страховому відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода завдана майну третьої особи в межах суми визначеної 50 000 грн. Як стверджує сторона відповідача, Поліс № АІ/7755621 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів повністю покриває суму страхового відшкодування сплаченого позивачем. Враховуючи те, що відповідальність відповідача застрахована, відповідно до вимог чинного законодавства, на думку представника відповідача, позивач повинен звернутись та вимагати відшкодування матеріальних збитків від ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» або МТСБУ. Вказав, що тому що, відповідач звертався із письмовим запитом до МТСБУ з метою отримання пояснень, щодо наступних дій у разі ДТП, МТСБУ надала письмову відповідь від 11.05.2016 лист № 6/3-22/12647, із посиланням на нормативно-правову базу про те, що з 05.05.2016 ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» втратила статус асоційованого члена МТСБУ та припинала діяльність, пов'язану з укладанням договорів внутрішнього обов'язкового страхування. Представник відповідача вважає, що, оскільки, на дату ДТП 09.03.2016 ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» була асоційованим членом МТСБ, заподіяну матеріальну шкоду повинні відшкодувати або ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» або МТСБУ, а не відповідач. Треті особи в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про розгляд справи належним чином, однак, їх неявка не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09 березня 2016 року на регульованому перехресті вул. Солом'янської та вул. Головка в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого будо пошкоджено транспортні засоби. Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 16.09.2016 у справі №760/13398/16-п закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КпАП України, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Разом з тим, як вбачається з даної постанови, суддя, при вирішення даної справи дійшла висновку про винуватість [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, оскільки, [PERSON], керуючи транспортним засобом - джерелом підвищеної небезпеки, грубо порушив вимоги пункту 8.7.3 (г) ПДР України, що призвели до пошкодження транспортних засобів (а.с. 9). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. [PERSON], звертаючись до суду з даним позовом, посилалася на те, що [PERSON] на час вчинення ДТП був військовослужбовцем виконував свої службові обов'язки, тому саме Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони Генерального штабу Збройних Сил України, в якому [PERSON] виконував свої службові обов'язки є відповідачем, тому позивач вирішив звернутися з позовом саме до роботодавця винуватця ДТП. Судом встановлено, та не заперечувалося учасниками судового розгляду, що [PERSON] дійсно, на час вчинення ДТП, був військовослужбовцем і виконував свої службові обов'язки у Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства оборони Генерального штабу Збройних Сил України, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, дублікатом військового квитка Серія [NUMBER]. Крім того, встановлено, що цивільно-правова відповідальність Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України (надалі - Цент або відповідач) застрахована згідно Договору № 307 від 27 березня 2015 року у ПрАТ «Страхова компанія «НОВА»,поліс № АІ/7755621. Відповідно до Звіту № 5015 про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 14-18), вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складає 14 578,46 грн. Як вбачається з акту №5015 здачі-прийняття виконаних робіт від 17.06.2016 та квитанції №0532-5702-1474-0671, [PERSON] було сплачено вартість проведення товарознавчого дослідження в розмірі 1000,00 грн. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 1188 ЦК України передбачено, що завдана шкода при взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою. На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої, джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдано не з його вини. При цьому потерпілий повинен надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Верховний Суд України у Постановах від 14.09.2016 у справі № 6-725цс16, від 26.10.2016 у справі № 6-954цс16 та від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15, які в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими до виконання судами, зазначив, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Верховний Суд України у Постановах від 14.09.2016 у справі № 6-725цс16, від 26.10.2016 у справі № 6-954цс16 та від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15, які в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими до виконання судами, зазначив, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Під час судового розгляду було встановлено, що [PERSON] є особою, винними діями якої трапилася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої був пошкоджений автомобіль позивача. Разом з тим, встановлено, що [PERSON] на час вчинення ДТП був військовослужбовцем і на час вчинення ДТП виконував свої службові обов'язки у Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства оборони Генерального штабу Збройних Сил України, тому позивач просить стягнути саме з роботодавця [PERSON] вартість матеріального збитку та вартість оцінки з визначення збитку, на що суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов'язків. Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків. Так, правовий зв'язок юридичної або фізичної особи з працівником втілюється у трудових відносинах та у відносинах служби (працівники Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України і військовослужбовців Збройних сил України та інших військових формувань) незалежно від характеру - постійні, тимчасові, сезонні або виконання іншої роботи за трудовим договором (ч. 1 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Судом не приймається до уваги заперечення відповідача щодо покладення обов'язку на відшкодування збитків саме на страховика позивача, в силу вищезазначених норм законодавства, та вважає вимоги позивача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки, позивачем обраний спосіб захисту його порушених прав, передбачений чинним законодавством. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 2000 гривень за надання правової допомоги, то зазначена вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України врегульовано, що витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Пн. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" передбачено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Суду надано копію Договору про надання правової допомоги №4516 від 21.06.2016, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Юридична компанія «Юридична компанія «Правова рада». Разом з тим, суду не надано доказів на підтвердження надання такої допомоги (зокрема, розрахунку вартості наданих послуг та актів виконаних робіт). На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved