Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 01 листопада 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 819. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем по справі він перебуває у шлюбі з 01 листопада 1997 року. Від шлюбу вони мають дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини між ним і відповідачем припинені з причини психологічного характеру, сторони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що збереження їх родини є неможливим. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнала повністю, просила розглядати справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, відповідно до якої особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 01 листопада 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 819 (а.с. 7). Від шлюбних відносин сторони мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, актові записи відповідно № 17 від 14.01.1999 року (а.с. 9) та № 133 від 06.03.2012 року (а.с. 8). На теперішній час сторони мають роздільний бюджет, спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, що підтверджується заявами сторін. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права та інтереси їх дітей, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного,

Outcome: approved