Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом, який мотивували тим, що 01.02.2016 року померла [PERSON], яка на випадок своєї смерті склала на імя позивачів особисте розпорядження (заповіт), яким заповіла [PERSON] земельну ділянку площею 2,9955 гектари (кадастровий номер 0522281200:02:000:1156) і житловий будинок № 7 по вулиці Зеленій в селі Зозів, Липовецького району Вінницької області, а [PERSON] земельну ділянку площею 3,3101 гектари (кадастровий номер 0522281200:02:000:1155). Позивачі спадщину прийняти в строк, визначений частиною 1 статті 1270 ЦК України. Для оформлення спадщини позивачі звернулись до нотаріуса, який відмовив у видачі нотаріального акту, мотивувавши своє рішення тим, що в заповіті, якій складено 08.02.2011 року на імя [PERSON] не зазначено адреси розташування житлового будинку, в інших заповітах, які складені 07.07.2008 року на імя позивачів, спадкодавець заповіла земельну частку (пай), однак її право на зазначене майно посвідчується державними актами, а не сертифікатами. За таких обставин нотаріус вважає, що видати нотаріальний акт на зазначене спадкове майно, не представляється можливим. Вказане стало підставою для звернення позивачів до суду з позовом про визнання права власності на зазначене спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Позивачі подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність в якій також повідомили суд, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Голова Зозівківської сільської ради подав до суду заяву в якій зазначив, що позов визнає, розгляд справи просив проводити у відсутність представника сільської ради. Оскільки особи, які беруть участь у розгляді справи скористалися правом на розгляд справи у їх відсутність, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 01.02.2016 року в селі Зозівка, Липовецького району Вінницької області, померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 10), яка на випадок своєї смерті склала на імя позивачів особисте розпорядження (заповіт, а.с. 11, 12, 27), яким заповіла [PERSON] земельну ділянку площею 2,9955 гектари (кадастровий номер 0522281200:02:000:1156) і житловий будинок № 7 по вулиці Зеленій в селі Зозів, Липовецького району Вінницької області, а [PERSON] земельну ділянку площею 3,3101 гектари (кадастровий номер 0522281200:02:000:1155) З матеріалів Спадкової справи № 110/2016 суд встановив, що після смерті [PERSON] позивачі спадщину прийняли подавши нотаріусу відповідні заяви в строк, визначений частиною 1 статті 1270 ЦК України. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, судом не встановлено. Для оформлення спадщини позивачі звернулись до нотаріуса, який відмовив у видачі нотаріального акту, мотивувавши своє рішення тим, що в заповіті, якій складено 08.02.2011 року на імя [PERSON] не зазначено адреси розташування житлового будинку, в інших заповітах, які складені 07.07.2008 року на імя позивачів, спадкодавець заповіла земельну частку (пай), однак її право на зазначене майно посвідчується державними актами, а не сертифікатами. За таких обставин нотаріус вважає, що видати нотаріальний акт на зазначене спадкове майно, не представляється можливим. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"). Судом встановлено, що 20.07.2007 року на підставі розпорядження Липовецької райдержадміністрації від 18.09.2006 року № 125 на імя [PERSON] було видано Державний акт серії ЯБ № 723538 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9955 гектари (кадастровий номер 0522281200:02:000:1156), що розташована на території Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Вказаний держакт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010781200029, підтвердженням чого є повідомлення Відділу Держземагенства у Липовецькому районі Вінницької області (а.с. 24). Зазначену земельну ділянку спадкодавець заповіла [PERSON], про що вказано в заповіті, який складено 07.07.2008 року (а.с. 12). У відповідності до вищевказаного розпорядження Липовецької райдержадміністрації, 20.07.2007 року на імя [PERSON] було видано Державний акт серії ЯБ № 723537 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,3101 гектари (кадастровий номер 0522281200:02:000:1155), що розташована на території Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Вказаний держакт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010781200030. Належність земельної ділянки спадкодавцю також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.07.2016 року за № НВ-0504654962016 (а.с. 29). Зазначену земельну ділянку спадкодавець заповіла [PERSON], про що вказано в заповіті, який складено 07.07.2008 року (а.с. 27). Також, судом встановлено, що спадкодавцю на праві особистої приватної власності належав житловий будинок № 7 по вулиці Зелена в селі Зозівка, Липовецького району Вінницької області, що підтверджується даними, які вказані в Свідоцтві № 33 про право власності на цілий житловий будинок, яке видане 04.04.2006 року Зозівською сільською радою Липовецького району Вінницької області на підставі рішення виконкому № 1 від 27.12.2005 року, що також підтверджується записом в погосподарській книзі № 1 на 2016-2020 роки. Вказаний житловий будинок спадкодавець заповіла [PERSON], про що вказано в заповіті, який складено 08.02.2011 року (а.с. 11). Оскільки належність спадкового майна спадкодавцю доведена належними та допустимими доказами, а також враховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved