Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з позовом до Маріупольської міської ради, третя особа: [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. В своїй позовній заяві посилаються на те, що вони, [PERSON] та [PERSON] , є синами [PERSON] , який помер [INFO] . Вони є спадкоємцями першої черги за законом, та подали заяви про прийняття спадщини. Крім них, спадкоємцем за законом після смерті батька є також дружина померлого - їх мати [PERSON] , проте вона відмовилась від прийняття спадщини на їх користь шляхом подання нотаріусу відповідної заяви. Спадщина складається з житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначене майно за життя належало їх батькові: 3/5 частини будинку на підставі договору дарування від 18 грудня 1978 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Договір зареєстрований в БТІ 20 лютого 1979 року за номером 234 (лист БТІ №3320 від 06 вересня 2019 року) та 2/5 він фактично успадкував після свого батька [PERSON] , якому зазначена частина належала за життя на підставі свідоцтва про право приватної власності на будівлю № [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Жданівської міської Ради народних депутатів від 24 жовтня 1978 року, засвідченого в інвентарному бюро м. Жданова №234 від 24 жовтня 1978 року. У червні 2019 року, вони звернулися до нотаріальної контори з метою прийняти у спадщину нерухоме майно, однак нотаріус видав їм постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії через те, що вони не надали документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно. Позивач [PERSON] відмовився від заявлених ним позовних вимог на користь позивача [PERSON] про що 10.03.2021 року подав до канцелярії суду відповідне клопотання. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12.03.2021 року було прийнято клопотання позивача [PERSON] про відмову від позову на користь свого брата позивача [PERSON] , та виключено з числа позивачів\~ [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про можливість слухання справи за його відсутності, та заяву про збільшення позовних вимог, просив визнати за ним право\~ власності на спадкове майно після смерті батька, а саме житловий будинок, що розташований\~ за адресою :\~ [ADDRESS] , збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник позивача адвокат Горбачова Г.М. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про можливість слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача за довіреністю в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, з заявою про збільшення позовних вимог ознайомлена, не заперечила проти задоволення позовної заяви. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явилась, подала до суду заяву про визнання заявлених позовних вимог, що були збільшені, не заперечила проти задоволення позовної заяви, також просила проводити розгляд справи у її відсутність. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи та проведенням розгляду справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Талаківської селищної ради Кальміуського району м. Маріуполя в Донецькій області 01 липня 2019 року, актовий запис про смерть №24 від 01 липня 2019 року. Також судом встановлено, що [PERSON] являється сином покійного [PERSON] , а отже належить до першої черги спадкоємців за законом. Після смерті [PERSON] було відкрито спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №64602771, виданого 14.08.2019 року. Згідно копії договору дарування від 18.12.1978 року [PERSON] подарував [PERSON] 3/5 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з позовної заяви 2/5 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] фактично успадкував після смерті свого батька [PERSON] (помер [INFO] ), якому зазначена частина належала за життя на підставі свідоцтва про право приватної власності на будівлю № [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Жданівської міської Ради народних депутатів від 24 жовтня 1978 року, засвідченого в інвентарному бюро м. Жданова №234 від 24 жовтня 1978 року. Згідно копії свідоцтва про право приватної власності № [NUMBER] від 24.10.1978 року виданого Жданівським міським відділом комунального господарства, ціле домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належать [PERSON] . На підставі договору дарування від 18.12.1978 року р-р.74, зареєстрованого в Жданівському БТІ 20.02.1979 року за реєстровим №234, [PERSON] належить 3/5 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Також, [PERSON] фактично успадкував після смерті свого батька [PERSON] 2/5 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , якому зазначена частина домоволодіння належала на підставі свідоцтва про право приватної власності на будівлю № [NUMBER] від 24 жовтня 1978 року, що підтверджується довідкою з відділу аналітичного забезпечення ДАП Маріупольської міської ради №10-99.01-01012 від 25.02.2020 року ( [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 20.05.1974 року по дату смерті [INFO] ) Згідно копії спадкової справи №117/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] , [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після смерті чоловіка шляхом подання відповідної заяви №275 від 14.08.2019 року. [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька шляхом подання відповідної заяви №213 від 14.08.2019 року. [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька шляхом подання відповідної заяви №274 від 14.08.2019 року. Як вбачається з копії постанов приватного нотаріуса Чекіда О.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 347/02-31 від 10.07.2020 року та № 348/02-31 від 10.07.2020 року, [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що вони не надали документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Згідно пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до п.3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядуванняза місцем відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності (права власності) інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яке відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним і неупередженим судом. Із урахуванням всіх обставин, суд вважає вимоги позивача законними та можливим їх задовольнити, визнавши за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] .

Outcome: approved