Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, яку уточнила згодом, в якій просить визнати недостовірною та такою, що порушує право на повагу до честі, гідності та ділової репутації позивача інформацію, поширену газетою «Експерс» за 17.04. 24.04. 2014 року №43 (7512) у статті під назвою «ГубернаторкаСех знову говорить неправду» про те, що народний депутат України [PERSON] пропустила ряд пленарних засідань Верховної ради України і в дні цих засідань начебто була відсутня на робочому місці у Львівській обласній державній адміністрації та просить зобовязати відповідача спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію тексту його вступної та резолютивної частини в тижневому номері газети «Експрес» та ній самій шпальті і тим самим шрифтом, що і спростоване повідомлення, протягом десяти днів з дня набрання рішенням законної сили. Свої позовні вимоги мотивує тим, що автором згаданої статті зазначено [PERSON], в якій поширені наступні відомості: «Громадський рух «Чесно» промоніторив, як відвідувала пленарні засідання [PERSON] після призначення її головою ЛОДА. І виявилося, що пані [PERSON] з 23 засідань [PERSON] пропустила15! Тобто, в [PERSON] за останні понад два місяці вона працювала всього лише тиждень. Однак і на робочому місці в ЛОДА, у сесійні дні, її теж не було». З наведеного фрагменту оспорюється твердження «Однак і на робочому місці в ЛОДА, у сесійні дні, її теж не було». Зазначає, що вказана інформація не відповідає дійсності, є неправдивою. Вказує, що згідно даних про письмову реєстрацію народних депутатів з дня призначення позивача на посаду голови ЛОДА 02.03.2014 року була відсутня на 15 засіданнях протягом 10 сесійних днів. Поширена відповідачем оспорювана інформація про її відсутність на робочому місці в ЛОДА спростовується фактами безпосереднього перебування та здійснення у вказані дні своїх повноважень на посаді голови Львівської облдержадміністрації. Вказана інформація спрямована на формування у суспільній свідомості переконання про зловживання позивачем статусу народного депутата України та посадовим становищем в органі державної влади, чим спотворила та принизила її оцінку як особистості та її громадсько-політичної і публічної діяльності у сфері державного управління з боку суспільства, поставила під сумнів дотримання нею морально-етичних правил та норм, вимог державної та трудової дисципліни. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив такі задоволити з підстав, викладених у позові. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився та не висловив своєї позиції щодо позову, хоча про час та місце розгляду був належним чином повідомлений. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. На підставі ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого позивач не заперечив. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. У відповідності до\~ст. 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно із\~ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Статтею 68 Конституції України\~передбачено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно\~ст. 1 Закону України «Про інформацію»\~інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до\~ст. 5 Закону України «Про інформацію»\~кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законі інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до положень п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до вимог\~ст. 119 ЦПК України, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Позивачем визначено як відповідача [PERSON] «[PERSON] Принт» (редакція газети «Експрес»). Судом встановлено,що в газеті «Експерс» за 17.04. 24.04. 2014 року №43 (7512) у статті під назвою «ГубернаторкаСех знову говорить неправду» поширено інформацію про те, що народний депутат України [PERSON] пропустила ряд пленарних засідань Верховної ради України і в дні цих засідань була відсутня на робочому місці у Львівській обласній державній адміністрації. Автором згаданої статті є третя особа [PERSON], в якій поширені наступні відомості: «Громадський рух «Чесно» промоніторив, як відвідувала пленарні засідання [PERSON] після призначення її головою ЛОДА. І виявилося, що пані [PERSON] з 23 засідань [PERSON] пропустила15! Тобто, в [PERSON] за останні понад два місяці вона працювала всього лише тиждень. Однак і на робочому місці в ЛОДА, у сесійні дні, її теж не було». Таким чином, поширена щодо [PERSON] інформація є інформацією стосовно Позивача. Відповідно до ч. 5 п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року\~недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Разом з тим, встановлено, що з 02.03.2014 року позивача [PERSON], народного депутата України, призначено на посаду голови Львівської обласної державної адміністрації. Згідно із долучених до матеріалів справи, вбачається, що 04.03.2014 року Головою ЛОДА [PERSON] видано розпорядження «Про припинення виконання обовязків голови ЛОДА [PERSON]М.» /а.с.46/, 14.03.2014 року Головою ЛОДА [PERSON] видано розпорядження «Про надання права підпису» /а.с.47/, 14.03.2014 року Головою ЛОДА [PERSON] видано розпорядження «Про покладання виконання обовязків заступника голови-керівника апарату ЛОДА на [PERSON]М.» /а.с.48/, 14.03.2014 року Головою ЛОДА [PERSON] видано розпорядження «Про звільнення з роботи [PERSON]І.» /а.с.49/, 14.03.2014 року Головою ЛОДА [PERSON] видано розпорядження «Про звільнення з роботи [PERSON]Т.» /а.с.50/, 14.03.2014 року Головою ЛОДА [PERSON] видано розпорядження «Про призначення [PERSON]В.» /а.с.51/, 20.03.2014 року Головою ЛОДА [PERSON] видано розпорядження «Про стаж роботи в органах виконавчої влади та встановлення доплати за вислугу років [PERSON]П.» /а.с.52/, 20.03.2014 року Головою ЛОДА [PERSON] видано розпорядження «Про призначення [PERSON]М.» /а.с.53/, 25.03.2014 року Головою ЛОДА [PERSON] видано розпорядження «Про затвердження Положення про відділ внутрішнього аудиту апарату ЛОДА» /а.с.54/, 26.03.2014 року Головою ЛОДА [PERSON] видано розпорядження «Про преміювання працівників апарату обласної державної адміністрації» /а.с.55/, 26.03.2014 року Головою ЛОДА [PERSON] видано розпорядження «Про звільнення [PERSON]С.» /а.с.56/, 26.03.2014 року Головою ЛОДА [PERSON] видано розпорядження «Про внесення змін до п. 1 розпорядження голови ОДА від 18.11.2013 року» /а.с.57/, 27.03.2014 року Головою ЛОДА [PERSON] видано розпорядження «Про встановлення надбавки працівникам ОДА у звязку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці» /а.с.58/, 28.03.2014 року Головою ЛОДА [PERSON] видано розпорядження «Про нагородження/а.с.59/, 28.03.2014 року Головою ЛОДА [PERSON] видано розпорядження «Про статути релігійних громад» /а.с.60/, 11.04.2014 року Головою ЛОДА [PERSON] видано розпорядження «Про надання відпустки [PERSON]П.» /а.с.71/, 11.04.2014 року Головою ЛОДА [PERSON] видано розпорядження «Про надання відпустки [PERSON]І.» /а.с.72/. Крім того, долучила ряд документів, що свідчать про її участь в протокольних заходах. Долучені позивачем матеріали є підтвердженням факту безпосереднього виконання [PERSON] функціональних повноважень голови ЛОДА та перебуванні у вказаний період на робочому місці в Львівській обласній адміністрації. Отже, суд приходить до висновку, що поширена відповідачем інформація в газеті «Експерс» за 17.04. 24.04. 2014 року №43 (7512) не відповідає дійсності, не підтверджується належними доказами та є недостовірною. За визначенням п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно із п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Суд погоджується з доводами позивача, що поширена оспорювана інформація носить протиправний характер, пов'язана із її громадсько-політичною і публічною діяльністю. Суд вважає обгрунтованою думку позивача, що внаслідок поширення спірної інформації до необмеженого кола осіб доведено недостовірну інформацію про те, що її діяльність носить негативний характер. Статтями\~15,\~16 Цивільного кодексу України\~встановлене право кожної особи на захист цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на звернення до суду за таким захистом. Відповідно до п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до\~статті 275 ЦК\~захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений\~главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо. Згідно із\~ст. 277 Цивільного кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Як визначено\~статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з вимогами\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 243 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого позивачем /а.с.1/.

Outcome: approved