Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом, у якому просять стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] суму боргу за борговою розпискою від 04.02.2019 року на загальну суму 202593 (двісті дві тисячі п`ятьсот дев`яносто три) гривні, з яких основна сума боргу 200 000,00 гривень, 3% річних 2186 гривень, інфляційні збитки 3 210,97 гривень; Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] суму боргу за борговою розпискою від 04.02.2019 року на загальну суму 45 491 (сорок п`ять тисяч чотириста дев`яносто один) долар США, з яких основна сума боргу 45 000,00 доларів США, 3% річних 491 ( чотириста дев`яносто один) долар США; С тягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , [PERSON] , понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі відповідно до наданих квитанцій. Позовну заяву мотивували тим, що 04 лютого 2019 року між [PERSON] , [PERSON] (далі - Позивачі) та [PERSON] (далі - Відповідачка) було укладено договори позики (розписки), за якими [PERSON] отримала від [PERSON] та [PERSON] грошовікошти у розмірі 200000,00 ( двістітисяч) гривень за однією розпискою та 45000,00 (сорок п`ять) тисяч доларів США за іншою розпискою із зобов`язанням повернути їх до 04.02.2020 року. Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідачка на сьогоднішній день взяті на себе зобов`язання так і не виконала, що в дальшому спричинило порушення їх прав та виникнення збитків для позивачів. Представник відповідача чи відповідач не надали відзив на позовну заяву. Окрім цього, до суду від відповідача чи представником відповідача не було подано жодних документів на спростування доводів позивача. До суду надійшла заява від позивачів та представника позивачів про розгляд справи у їх відсутності, зазначаючи, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність. Розглянувши документи та матеріали справи, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Судом встановлено, що 04 лютого 2019 року між [PERSON] , [PERSON] (далі - Позивачі) та [PERSON] (далі - Відповідачка) було укладено договори позики (розписки), за якими [PERSON] отримала від [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у розмірі 200000,00 ( двісті тисяч) гривень за однією розпискою та 45000,00 (сорок п`ять) тисяч доларів США за іншою розпискою, що в перерахунку за офіційним курсом Національного банку України станом на момент надання позики, а саме 04.02.2019 року, становить 1 240 650,00 гривень (45 000,00 дол. США (сума позики) 27,57 (за 1 дол.США)= 1 240 650,00 грн.) і зобов`язалася повернути їх до 04.02.2020 року /а.с.10-11/. 14 листопада 2019 року позивачами відповідачці було направлено лист-нагадування, 03.02.2020 року письмову вимогу, 02 червня 2020 року письмову претензію про повернення коштів отриманих [PERSON] згідно розписок від 04 лютого 2019 року в сумі 200 000,00 гривень та 45000,00 доларів США в повному обсязі /а.с.12-15/. Однак, відповідач ігнорує їх та по сьогоднішній день не виконала умов договору позики. Однією з засад цивільного законодавства України, відповідно до п.п. 3, 5, 6 ст. 3 ЦК України є: свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Ст. 14 ЦК України закріплює положення, відповідно до яких цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч.ч .1-2 ст. 202 ЦК України). Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями гл.71 ЦК України. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (абз.2 ч.1 ст.1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК України). Враховуючи вищенаведені положення законодавства та позицію відповідача, який не спростовував факт заповнення ним власноруч частини реквізитів відповідного договору та розписки, суд приходить до висновку, що відповідні докази підтверджують факт укладання між сторонами відповідного договору, а також факт передачі позикодавцем (позивачем за первісним позовом) грошової суми позичальнику (відповідача за первісним позовом), тобто виникнення між ними боргового зобов`язання. Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). За розрахунками позивача, в якості компенсації за несвоєчасну сплату боргу 3% річних розраховуються з урахуванням боргу по кожній розписці окремо, а саме: розписка на 200 000,00 гривень з зобов`язанням повернення 04.02.2020року, з 04.02.2020 року кількість днів прострочення становить 133 днів, помножених на 3, поділених на 100 та поділених на 365, тобто 200000,00 гривень х 133 днівх3:100:365= 2186,30 гривень; розписка на 45 000,00 доларів США з зобов`язанням повернення 04.02.2020 року, з 04.02.2020 року кількість днів прострочення становить 133 днів, помножених на 3, поділених на 100 та поділених на 365, тобто 45000,00 доларів СШАх133 днівх3:100:365 = 491,90 доларів США. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, яка відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц. Отже, три відсотки річних, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, також мають бути виражені у валюті боргового зобов`язання - доларах США. Окрім іншого суд вбачає, що позивач просить суд покласти судові витрати на відповідача, в тому числі витрати на правову допомогу, та вказує розрахунок в розмірі 8925грн. 00коп. за професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді, як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц зазначив, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідно до судової практики у питанні стягнення витрат на правову допомогу, заявник має довести, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У випадку відсутності документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, це є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Судом встановлено, що 16.06.2020 року між позивачами та [PERSON] було укладено Договір про надання правової допомоги /а.с.27-30/. [PERSON] зазначає, що відповідно до умов Угоди про узгодження розміру гонору позивачі сплатили грошові кошти в розмірі 8925грн. 00коп. /а.с.61-62/. Відповідно до Акту про надання правової адвокатом від 07.09.2020 року [PERSON] було виконано послуги передбачені Договором про надання правової допомоги, Угодою про узгодження розміру гонорару від 16.06.2020 року надані своєчасно, якісно та в повному обсязі у відповідності до умов Договору про надання правової допомоги від 16.06.2020 року /а.с.63-65/. Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. У ч. 1 ст. 903 ЦК України зазначено що, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру, порядок його сплати, умови повернення тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги це договір про надання послуг. Послуга це дія, результат якої споживається в процесі її виконання. Зважаючи на вищевказане, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на: - суму боргу за борговою розпискою від 04.02.2019 року на загальну суму 202 593 (двісті дві тисячі п`ятьсот дев`яносто три) гривні, з яких основна сума боргу 200 000,00 гривень, 3% річних 2186 гривень, інфляційні збитки 3 210, 97 гривень; суму боргу за борговою розпискою від 04.02.2019 року на загальну суму 45 491 (сорок п`ять тисяч чотириста дев`яносто один) долар США, з яких основна сума боргу 45 000,00 доларів США, 3% річних 491 ( чотириста дев`яносто один) долар США; понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 10 960грн. 40коп. (Десять тисяч дев`ятсот шістдесят гривень, 40коп.) та витрати на правову допомогу у розмірі 8 925грн. 00коп. (Вісім тисяч дев`ятсот двадцять п`ять гривень, 00коп.). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає, що обставини, викладені в позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved