Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної, моральної шкоди та втраченого заробітку внаслідок спричинення каліцтва. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.07.2015 року близько 01:20 годин відповідач [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем „ВАЗ-2108", державний номер [NUMBER], здійснюючи рух заднім ходом по вул.Л.Українки зі сторони вул.Лермонтова в напрямку вул. Кірова с. Зеленівка м.Херсон, грубо порушив Правила дорожнього руху України, виявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив виїзд за межі проїжджої частини з послідуючим наїздом на перешкоду у вигляді дерева. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди позивачу, пасажирці вказаного автомобіля, були спричинені тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Вироком Дніпровського районного суду м.Херсона від 22.09.2015 року по кримінальній справі №666/4780/15-к [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і засуджений до 4-х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Вироком стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки в сумі 21207 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 30000,00 грн. Вироком апеляційного суду Херсонської області від 17.11.2015р. на підставі ст.75, п.п.2-4 ст.76 КК України, [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням строком на 2 роки. В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін. Заборгованість за вироком суду [PERSON] перед позивачем сплачена лише у сумі 6709,16 грн. Внаслідок отриманих в ДТП важких травм з вини відповідача [PERSON] позивач стала інвалідом 3-ї групи і тому позбавлена з вини відповідача можливості продовжувати трудову діяльність. У період з жовтня 2015 року і всього 2016 року позивач неодноразово знаходилася на стаціонарному лікуванні в Херсонській обласній клінічній лікарні, понесла витрати на лікування на загальну суму 24939,69 гривень. Інвалідність 3 групи позивачу встановлена з 16.12.2015 року по 16.12.2016 року, тому їй протипоказана важка фізична праця, робота з нервово-психічними перевантаженнями, розмір її пенсії по інвалідності складає 1074,00 гривень. Розмір відшкодування позивачу втраченого заробітку внаслідок спричиненого каліцтва з вини відповідача за період з 16.12.2015 року по 16.12.2016 року, виходячи з мінімальної зарплати 1378 грн., становить 16543,00 гривень (1378 грн. х 12 міс.). Крім того, позивач вказує, що наслідок незаконних дій відповідача її заподіяна моральна шкода, яка полягає у втраті нею спокою, депресії, постійних душевних переживаннях, нервових зривах від пережитого ДТП, порушенні фізичного та психологічного стану здоров'я. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює у 25000,00 гривень. У зв'язку з цим, позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на свою користь заподіяну матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28.07.2015 року, у розмірі 24939,69 гривень, заподіяну позивачу моральну шкоду в розмірі 25000,00 гривень та відшкодувати втрачений заробіток, внаслідок спричиненого каліцтва з вини відповідача, за період з 16.12.2015 року по 16.12.2016 року в сумі 16543,00 гривень. В ході судового розгляду справи позивач доповнила заявлені позовні вимоги та просила додатково стягнути з [PERSON] на свою користь заподіяну їй матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 10559,47 гривень, що складає вартість лікарських препаратів, платного лікування та відшкодувати їй втрачений заробіток, внаслідок спричиненого каліцтва з вини відповідача за період з 16.12.2016 року по 16.12.2017 року в сумі 38400,00 гривень. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги з доповненнями та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. В останнє судове засідання представники позивача не з'явились, від представників позивача [PERSON] та [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позов просили задовольнити. Надали згоду на ухвалення заочного рішення. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку. Відповідач в судове засідання за викликом суду не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Заслухавши представників позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, кримінального провадження №666/4780/15-к, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м.Херсона від 22.09.2015 року по кримінальній справі №666/4780/15-к [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і засуджений до 4-х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Вироком стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки в сумі 21207 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 30000,00 грн. Вироком апеляційного суду Херсонської області від 17.11.2015р. на підставі ст.75, п.п.2-4 ст.76 КК України, [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням строком на 2 роки. В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін. Вироком Дніпровського районного суду м.Херсона від 22.09.2015 року по кримінальній справі №666/4780/15-к встановлено, що 28.07.2015 року близько 01:20 годин [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем „ВАЗ-2108", державний номер [NUMBER], здійснюючи рух заднім ходом по вул.Л.Українки зі сторони вул.Лермонтова в напрямку вул. Кірова с. Зеленівка м.Херсон, грубо порушуючи вимоги п.п.2.3 б) та 10.9 Правил дорожнього руху України, виявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив виїзд за межі проїжджої частини з послідуючим наїздом на перешкоду у вигляді дерева. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля [PERSON], [INFO], заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Згідно висновку №183 КП «Бюро СМЕ» Херсонської міської ради експерта Мотрич І.С., внаслідок ДТП 28.07.2015 року, [PERSON] спричинені відкритий перелам кісток зводу та заснування черепа, забої головного мозку тяжкого ступеню, крововиливи під оболонкою мозку, забиті рани голови, лівої ступні, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Відповідно до Епікризу нейрохірургічного відділення Херсонської обласної клінічної лікарні № 12724 від 12.08.2015 року внаслідок ДТП у [PERSON] діагностовано ознаки лінійного переламу скроневої та тім'яної кісток з переходом на заснування з обох сторін. Забиття м'яких тканей голови. Набряк речовини мозку. Множинні забої 1-2 типів лобних та скроневих часток. Субдурально в лівій лобній області пластинчаста гематома малого об'єму. Рвана рана стопи. Розрив шкіри зовнішнього слухового проходу з двох сторін. Стан після вушної кровотечі. Згідно довідки до акту огляду МСЕК №028614 серія 12 ААА від 16.12.2015 року [PERSON] надана ІІІ група інвалідності 3 групи з 16.12.2015 року по 16.12.2016 року. Протипоказана важка фізична праця, робота з нервово-психічними перевантаженнями. Що також підтверджується пенсійним посвідченням [NUMBER] Пенсійного фонду України. Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст. 1187 ЦК України). З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань: деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов'язку доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, якщо шкоди смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України). Аналогічні вимоги містяться і в п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, де вказано, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завданні за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдання шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Вироком Дніпровського районного суду м.Херсона від 22.09.2015 року визнано [PERSON] винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, оскільки відповідач під час керування транспортним засобом мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, під час розгляду кримінального провадження обставини справи не оспорював, наявність його вини не заперечувалося, тому він сам повинен нести відповідальність за завдання шкоди. Квитанціями, наданими позивачем, підтверджені витрати, понесені нею на лікування, на загальну суму 35499,16 гривень (а.с.7-21, 72-75), які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в повному обсязі. Згідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Тому, при вирішенні вимог позивача щодо відшкодування їй моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 23 ЦК України встановлено яку форму може набувати моральна шкода та в яких випадках вона може бути заподіяна особі, право на відшкодування якої особа має внаслідок порушення її прав. 4.2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів п сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним Кодексом і відповідними законами України. У відповідності до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд у відповідності з вимогами статті 23 ЦК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, а тому на думку суду позивачу [PERSON] за період з жовтня 2015 року по грудень 2017 року була заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнав внаслідок злочину, настання каліцтва, погіршення її здібностей. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь вини, суд вважає можливим стягнути моральну шкоду в розмірі 25000 гривень. Щодо відшкодування позивачу втраченого заробітку, внаслідок спричинення каліцтва з вини відповідача за період з 16.12.2015 року по 16.12.2016 року в сумі 16543,00 гривень, та за період з 16.12.2016 року по 16.12.2017 року в сумі 38400,00 гривень, судом встановлено наступне. Статтею 22 ЦК України, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Відповідно до ч.1ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. За таких обставин, отримавши ушкодження здоров'я в результаті вчиненого відповідачем злочину, позивач [PERSON] була тимчасово непрацездатною та, відповідно, була позбавлена можливості працювати. Як наслідок, це призвело до втрати нею доходу, який відповідно до ст.1198 ЦК України за період з 16.12.2015 року по 16.12.2016 року становить 16543,00 гривень, розрахований наступним чином: мінімальна заробітна плата - 1378,00 гривень х 12 місяців, а також за період з 16.12.2016 року по 16.12.2017 року втрачений дохід становить 38400,00 гривень, розрахований наступним чином: мінімальна заробітна плата - 3200,00 гривень х 12 місяців. З урахуванням вище встановленого, заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за відшкодування матеріальних збитків в сумі 904,39 гривень та за відшкодування моральної шкоди - в сумі 640,00 гривень, а всього 1544,39 гривень

Outcome: approved