Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком № 271 по вул. Ігоря Сікорського в м. Запоріжжі. В позові зазначила, що вона придбала у [PERSON] у власність 3/5 частини житлового будинку № 271 по вул. Ігоря Сікорського в м. Запоріжжі на підставі договору купівлі-продажу від 09.07.2016 року, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованому в реєстрі за № 645. Відповідно до умов договору продавець зобов'язалась зняти з реєстраційного обліку усіх осіб, які зареєстровані в зазначеному будинку до 16.07.2016 року, але до теперішнього часу відповідач [PERSON], який є сторонньою позивачці особою і родичем поеереднього власника, зареєстрований в спірному будинку. Інші умови договору купівлі-продажу між сторонами виконані. З моменту укладання даного договору відповідач в зазначеному будинку не проживає, своїх речей там не має, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в належному позивачці житлі створює перешкоди у здійсненні нею права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому вона просять про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідача права користування будинком. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи у її відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічною заявою, яка містить повне визнання позову, звернувся до суду відповідач. За таких обставин суд у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України вважає за можливе вирішувати справу без участі сторін. Представник третьої особи, належним чином повідомленої про судовий розгляд, до суду не зявився, повідомлення про згоду на участь у справі не надав, що в силу ст. 36 ЦПК України є підставою для вирішення справи у відсутність цієї особи. Зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 09.07.2016 року належить право власності на 3/5 частини будинку № 271 по вул. Ігоря Сікорського в м. Запоріжжі. Зазначене право зареєстроване у встановленому законом порядку (а. с. 5-8). В будинку з 1993 року зареєстрований відповідач, який фактично в ньому не проживає (а. с. 4). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належним позивачу будинком на користь позивача, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Між тим судом встановлено, що відповідач в будинку не мешкає, є членом сім"ї попереднього власника, яка під час продажу жиитла прийняла на себе зобов"язання припинити реєстрацію власну та інших осіб в проданому будинку. Перебування [PERSON] на обліку в житлі позивача створює для неї перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту.

Outcome: approved