Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що на підставі Свідоцтва про право власності від 28.02.2005 року № 37416 вона є співласником 1\\2 частини квартири [ADDRESS] , а інша 1/2 частина цієї квартири належала її чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач бажає оформити свої спадкові права та звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак оформити свої спадкові права не має можливості, оскільки, на підставі постанови ДВС БЦ МРУЮ, яка зареєстрована 02.03.2012 р. за №31522388, було накладено арешт та заборону відчуження майна, але, наразі, жодних боргових зобов`язань ні у позивача, ні у її покійного чоловіка не має, заборгованість перед банком була погашена та відкритих виконавчих проваджень з виконань рішень суду не має, а тому позивач просить суд скасувати арешт на майно. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2021 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження (а.с.17). Позивач в судовому засіданні підтримала позов. Відповідач не направив в судове засідання свого представника, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином(а.с.20), заяв чи будь-яких клопотань відповідач суду не направив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 15.01.2021 року, актовий запис №1141 (а.с.6). Встановлено, що [PERSON] і [PERSON] на праві спільної приватної власності належало /по 1 /2 частині/ належала квартири [ADDRESS] (а.с.11). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] , за реєстраційним номером обтяження: 12302274, зареєстровано арешт нерухомого майна на підставі постанови № 31522388 від 02.03.2012 р. про арешт та заборону відчуження майна боржника МВ ДВС БЦ МРУЮ, старшим державним виконавцем Орловським Д.С. Об`єктом обтяження при цьому вказано квартиру за адресою: [ADDRESS] власниками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] ( а.с.8). Згідно листа начальника МВ ДВС БЦ МРУЮ Соколовського О.В. від 18.05.2021 року №53991 вказано, що до заяви про зняття арешта позивачем не додано документів, які б надавали правові підстави для винесення постанови про зняття арешту з квартири [ADDRESS] . Роз`яснено позивачу що відповідно до ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»: встановлено вичерпний перелік підстав, які передбачають зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини, в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. (а.с. 10) Позивач суду пояснила, що вона з покійним чоловіком були поручителями по договору кредиту, який отримав співмешканець їхньої доньки [PERSON] в ПАТ «Укрсоцбанк». В травні 2012 року кредит був виплачений, що підтверджено відповідною довідкою банку. Про існування виконавчого провадження й обтяження ні позивачу ні її покійному чоловіку не повідомлялось, а також позивач не отримувала постанов з виконавчої служби про арешт майна. Як власник 1/2 частини квартири вона не має можливості в повній мірі здійснювати та реалізовувати своє право власності відносно свого майна, прийняти спадщину після смерті чоловіка, через незалежні від неї обставини, а саме перебування майна під арештом, що не уможливлює здійснення будь-якої нотаріальної дії. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Положеннями ч.ч. 4, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. За ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як було з`ясовано в судовому засіданні - на виконанні у відповідача відсутні відкриті виконавчі провадження, в межах яких можливе звернення стягнення на майно позивача та її покійного чоловіка, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . А зобов`язання за кредитним договором в якому [PERSON] та [PERSON] були поручителями, виконано в повному обсязі(а.с.7) . Зі змісту наведених вище норм вбачається, що мета застосування процедури арешту майна боржника, для забезпечення реального виконання виконавчого документу. Тобто, існування арешту накладеного державним виконавцем дозволяє йому ефективно здійснювати дії щодо реального виконання виконавчих листів та інших виконавчих документів, упереджує недобросовісну поведінку боржника щодо уникнення сплати ним свого боргу шляхом реалізації або переоформлення належного йому рухомого та нерухомого майна. Таким чином, існування арешту майна, накладеного державним виконавцем має чітко окреслені граничні строки з прийняття відповідної постанови про накладення арешту до завершення виконавчого провадження. А тому, за відсутності будь-якого виконавчого провадження та виконавчого листа, які могли б підтвердити боргові зобов`язання [PERSON] чи [PERSON] , існування арешту (обтяження майна) порушує права позивача, як власника цього майна. Відповідач не надав суду жодного заперечення позовних вимог. Проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо зняття арешту з майна, оскільки позивач позбавлена можливості в повній мірі здійснювати та реалізовувати своє право власності відносно свого майна, а іншого способу захисту прав позивача не існує. Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved