Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є невісткою позивача, яка більше п`яти років не проживає у спірній квартирі, добровільно забравши свої речі, вона переїхала з дитиною проживати у м. Новгород-Сіверський Чернігівської області до своїх батьків. Протягом п`яти років спірним житлом вона не цікавиться, не сплачує вартість житлово-комунальних послуг, будь-яких її речей в квартирі немає, позивач не перешкоджала відповідачу у проживанні в ній, сварок і конфліктів між сторонами не було. Добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає, а наявність її реєстрації в спірному жилому помешканні перешкоджає позивачу отримати субсидію за отримані житлово-комунальні послуги, отримати банківський кредит, тощо. За таких обставин просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явилась жодного разу, про розгляд справи була тричі повідомлена судом належним чином, включаючи і SMS-повідомлення на її мобільний телефон, яке вона отримала 27.04.2020 року о 9-45 годин (а.с.51), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталась. Представник 3-ї особи управління (Центр) надання адміністративних послуг Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації Кушлак Є.А. в судовому засіданні просила винести рішення згідно чинного законодавства. Заслухавши позивача, представника 3-ї особи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд, в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі, встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 5.04.2002 року, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації №431-С/К1 від 29.03.2002 року (а.с.5). Згідно реєстраційного напису на правоустановчому документі вказане свідоцтво було зареєстроване 8.04.2002 року у Комунальному підприємстві „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна" за реєстровим номером №43245 (а.с.5, зворот. бік). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.02.2018 року шлюб між сином позивача [PERSON] та невісткою позивача [PERSON] , відповідачкою по справі, було розірвано (а.с.9). Після розірвання шлюбу син позивача залишив спірну квартиру і переїхав до іншого місця проживання, де проживає і по теперішній час. Як вбачається з довідки адресного бюро (а.с.12) відповідач [PERSON] є зареєстрованою в квартирі [ADDRESS] (а.с.12). Згідно ч.2, ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За правилами ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач стверджувала у судовому засіданні, що відповідач з дитиною добровільно забрала їх особисті речі і залишила спірне житло 15.09.2015 року, переїхавши проживати до своїх батьків у м. Новгород-Сіверському Чернігівської області. Протягом п`яти років спірним житлом вона не цікавиться, не сплачує вартість житлово-комунальних послуг, будь-яких її речей в квартирі немає, позивач не перешкоджала відповідачу у проживанні в ній, сварок і конфліктів між сторонами не було. Добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає, а наявність її реєстрації в спірному жилом помешканні перешкоджає позивачу отримати субсидію за отримані житлово-комунальні послуги, отримати банківський кредит, тощо. Відсутність відповідача в квартирі з вересня 2015 року засвідчено і житловим органом - ОСББ „Атлант", що міститься в актах від 15.09.2016 року, від 20.08.2017 року, від 12.08.2018 рогку (а.с.6-8). Вказані обставини не були спростовані у судовому засіданні будь-якими доказами в розумінні ст.76-80 ЦПК України. Таким чином, судом достеменно встановлено, що причиною залишення спірної квартири та переїзду відповідача до іншого місця проживання було розірвання її шлюбу з сином позивача і бажання проживати в окремому помешканні. За змістом ч.1, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як наголошує ч.1, ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пункт 1, частини 2 цієї ж статті зазначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Як передбачено ч.1, ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналізуючи встановлені обставини справи та докази надані позивачем по справі, суд вважає, що положення ч.2, ст.405 ЦК України, яке регулює правовідносини між власником нерухомого майна і його користувачем (ами), передбачають втрату права користування житлом при умові відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік в ньому, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, при цьому будь-якої домовленості між позивачем і відповідачем не існує. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки відповідач добровільно залишила спірне житло понад один рік, при цьому вона не є членом сім`ї позивача і між ними не було ніяких сварок та конфліктів, позивач не перешкоджала проживанню відповідачу в спірній квартирі, а остання з 2015 року і по дату подачі позову до суду не намагалась вселитись до спірного житла, тому відповідача, яка була відсутня в спірній квартирі понад один рік без поважних причин, необхідно визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , таким чином, задовольнивши позов у повному обсязі.

Outcome: approved