Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 травня 1994 року відділом реєстрації актів цивільного стану Теофіпольського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис № 17, мотивуючи його тим, що від шлюбу мають двох дітей [PERSON] 1994 року народження та [PERSON] 2005 року народження. Подружнє життя не склалося, між подружжям відсутні почуття взаємоповаги, дружина не бажає вирішувати важливі питання життя сім'ї спільно, ухиляється від їх вирішення переслідуючи лише власні інтереси, між ними не створено умов, за яких має місце почуття любові, дружби та взаємодопомоги. Крім того, відповідачка проявляє неповагу до індивідуальності позивача його звичок та вподобань, негативно характеризує його в присутності своїх близьких родичів та товаришів, поширює про нього відомості негативного змісту, подальше сумісне життя і збереження сім'ї стали не можливими, шлюбні відносини фактично припинились. Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, в суд не з'явилася, подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що примирення не можливе. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно, в суд не з'явилась, до початку розгляду справи подала заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище "[PERSON]" Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки як встановлено з матеріалів справи подружнє життя у сторін не склалося. Подружжя не створило умов за яких має місце почуття любові, дружби та взаємодопомоги, відповідачка не бажає вирішувати важливі питання життя сім'ї спільно, проявляє неповагу до індивідуальності позивача його звичок та вподобань, негативно характеризує його в присутності своїх близьких родичів та товаришів, поширює про нього відомості негативного змісту, що вказує на недоцільність подальшого перебування сторін у шлюбі. На даний час шлюбні відносини фактично припинились, позивач при подачі заяви зазначив, що примирення між подружжям неможливе. За таких обставин, враховуючи ст. 111 СК України суд вважає, що дії відповідачки суперечать інтересам чоловіка, збереження сім'ї є неможливим, а надання строку на примирення суперечитиме моральним засадам суспільства. Крім того, відповідач не надала суду доказів того, що їх із позивачем подружнє життя та збереження сім'ї є можливим і не суперечить їх інтересам, що мають істотне значення. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved