Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що протягом останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності НАН 067840 від 15.04. 2015 року ( а.с.31) позовні вимоги підтримали та наполягали на розірванні шлюбу, оскільки збереження сім'ї та примирення між сторонами не можливе. Відповідачка та її представник [PERSON], яка діє на підставі ордеру КВ № 071854 від 15.05. 2015 року та договору про надання адвокатської допомоги від 15.05. 2015 року ( а.с.28-30) не заперечували проти викладених позовних вимог та проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 01 серпня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва ,було зареєстровано шлюб між подружжям актовий запис № 965 ( а.с.4) . Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] ( а.с. 5). Спільне сімейне життя у подружжя протягом останніх років поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин з грудня 2014 року і з цього часу проживають окремо. Відповідно достатті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Судом встановлено, що сім'я розпалась остаточно із-за непорозумінь, психологічної несумісності сторін, небажання відновити сімейні відносини, а тому подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам. Майнового спору у сторін не виникає. Щодо утримання та виховання неповнолітньої доньки то сторони визначилися у добровільному порядку На підставі викладеного, ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя" та,

Outcome: approved