Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до територіальної громади с. Мартинівка в особі Мартинівського старостинського округу Степанецької ОТГ Черкаської області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру, Міськрайонне управління у Канівському районі та м. Каневі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу від 09.12.2011 він придбав у [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №241807 від 03.08.2011, земельна ділянка площею 0,0990 га, яка розташована по [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] . Цільове призначення даної земельної ділянки є - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Саме цією земельною ділянкою він користується з грудня 2011 року, так як це є невід`ємна частина умов договору купівлі-продажу. [PERSON] померла [INFO] , після її смерті для спадкування майна ніхто не звертався, спадщину у встановлений законодавством порядок ніхто не прийняв, та спадкова справа за заявою спадкоємців нотаріальній конторі не заводилась. Набуття позивачем права власності на будинок з надвірними спорудами обумовлює перехід права власності на земельну ділянку призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0990 га, кадастровий номер 7122084700:04:001:0030, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] . У підготовче засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, до суду подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника, не заперечував щодо задоволення позову. Представники третіх осіб у підготовче засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належними чином. Згідно з частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 09.12.2011, укладеного між позивачем [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є.В., зареєстрованого в реєстрі за №2377, позивач [PERSON] прийняв у власність житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] . Відповідно до п.1.5 даного договору купівлі-продажу, земельна ділянка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належить [PERSON] , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №241807 виданого 03.08.2011, кадастровий номер 7122084700:04:001:0030 (а.с.6,7,9). З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-7114964422020 від 01.09.2020 вбачається, що площа земельної ділянки, яка належить [PERSON] складає 0,0990 га, кадастровим номером 7122084700:04:001:0030, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.21). З витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.09.2020 №720 вбачається, що вартість земельної ділянки розміром 0,0990 га, кадастровий номер 7122084700:04:001:0030, цільовим призначенням якої є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в с. Мартинівка, Мартинівський старостинський округ Степанецька сільська рада ОТГ Черкаської області складає 60395,54 грн. (а.с.19). Згідно Витягу зі Спадкового реєстру №61852918 від 29.09.2020 вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася (а.с.23). Згідно довідки Мартинівського старостинського округу Степанецької сільської ради ОТГ №590 від 25.09.2020 вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку, який розміщений за адресою: [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 09.12.2011. Земельна ділянка розміром 0,0990 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] належить на підставі Державного акту серії ЯК №241807 виданого 03.08.2011 міськрайонним управлінням Держкомзему у м. Каневі та Канівському районі [PERSON] , цільове призначення земельної ділянки для будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Дана земельна ділянка не відноситься до земель комунальної власності (а.с.24). Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 14 Конституції України встановлює, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Стаття 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлює, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Згідно з частинами першою, четвертою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі N 910/18560/16). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що з набуттям позивачем права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, які розташовані на спірній земельній ділянці, до нього, як до нового власника цього нерухомого майна, в силу положень статей 120 ЗК України та 377 ЦК України, перейшло право власності на спірну земельну ділянку так як продавець на момент укладення договору купівлі-продажу мав право власності на цю земельну ділянку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи зібрані по справі докази, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Outcome: approved