Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом обґрунтовуючи його тим, що відповідач перебувала у трудових відносинах з Чорноморським біосферним заповідником. У період часу з 01.12.2010р. по 03.01.2011 року, [PERSON] тимчасово виконувала обов'язки директора вказаної установи. Будучи наділеною повноваженнями керівника, вона видала накази про звільнення з роботи [PERSON] та [PERSON] Рішеннями Голопристанського районного суду Херсонської області вказаних осіб було поновлено на їхніх посадах та стягнуто з позивача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 9545,65 грн. та податки на суму 1723,58, а на користь [PERSON] середній заробіток в сумі 1899,10 грн. Окрім цього, після звільнення [PERSON] перебувала на обліку у центрі зайнятості, де їй було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю, яку було припинено у зв'язку з отриманням одноразової виплати для організації підприємницької діяльності. Таким чином, [PERSON] отримала від Фонду суму коштів в розмірі 15841,40 грн., яка в подальшому також була стягнута з ЧБЗ згідно постанови Херсонського окружного адміністративного суду. Отже, в зв'язку з винною поведінкою відповідача, Чорноморський біосферний заповідник поніс матеріальні витрати на загальну суму 29007,73 грн. На підставі викладених обставин справи та посилаючись на ст. 134 КЗпП, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму та витрати по оплаті судового збору в розмірі 290,07 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав на підставах викладених в позовній заяві та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник в останнє судове засідання не з'явились. В раніше проведених судових засіданнях позовні вимоги не визнавали та просили в їхньому задоволенні відмовити, оскільки вважають, що [PERSON] може нести відповідальність за шкоду завдану ЧБЗ лише в розмірі свого середньомісячного окладу. Суд, з'ясувавши позицію сторін, дослідивши та перевіривши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до наказу директора Чорноморського біосферного заповідника [PERSON] № 60-к від 17.11.2010 року, на період його відпустки з 01.12.2010р. по 13.01.2011р. виконання обов'язків директора ЧБЗ покладено на [PERSON] із наданням їй права першого підпису фінансових документів. Наказом директора ЧБЗ [PERSON] № 68 від 13.12.2010 року, на підставі п. 1 ч.1 ст.40 КЗпП у зв'язку з скороченням штатної чисельності [PERSON] звільнено з посади провідного бухгалтера. Наказом №65 від 07.12.2010 року за підписом відповідача з посади єгеря був звільнений [PERSON] на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 травня 2011 року наказ №68 в частині звільнення [PERSON] визнано незаконним та поновлено її на роботі на посаді провідного бухгалтера Чорноморського біосферного заповідника НАН України з 13.12.2010 року і стягнено з ЧБЗ на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 4772,64 грн. Ухвалою від 03.06.2011 року виправлено арифметичну помилку у вищевказаному рішенні та збільшено суму середнього заробітку, який підлягає стягненню з ЧБЗ на користь [PERSON] з 4772,64 до 9543,65 грн. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 25.02.2011 року визнано незаконним наказ про звільнення [PERSON] та поновлено його на роботі на посаді єгеря служби державної охорони ЧБЗ НАН України, а також стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2371,68 грн. На підставі вказаних рішень суду були видані виконавчі листи, які прийняті до примусового виконання ВДВС Голо пристанського РУЮ Херсонської області. Згідно платіжної вимоги №1 від 04.08.2011р. Чорноморським біосферним заповідником на погашення боргу згідно виконавчого листа № 2-686 було перераховано на користь [PERSON] суму заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 9543,65 грн. Також, згідно платіжних доручень № 472 та 473, ЧБЗ перерахувало в місцевий бюджет УПФУ в Голопристанському районі податок на доходи в сумі 1380,01 грн. та 3,6% з оплати середнього заробітку, що становить 343,57 грн. Окрім цього, платіжним дорученням № 436 від 04.11.2011 року, Чорноморським біосферним заповідником було перераховано середньомісячну заборгованість за час вимушеного прогулу [PERSON] в сумі 1899,10 грн. Судом встановлено та як вбачається зі змісту ухвали апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року, що після звільнення [PERSON] перебувала на обліку у Голо пристанському центрі зайнятості та отримала суму забезпечення, як безробітна в розмірі 15841,40 грн. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 14 червня 2012 року, з Чорноморського біосферного заповідника НАН України на підставі ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» стягнуто на користь Голопристанського РЦЗ суму виплаченого забезпечення безробітній [PERSON] в сумі 15841,40 грн. Вказана грошова сума була перерахована позивачем до Голопристанського РЦЗ згідно платіжних доручень № 1381 від 22 листопада 2013 року на суму 15536,06 та № 1430 від 13.12.2013р. на суму 305,34 грн. Згідно ч. ст. 135-3 КЗпП, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Таким чином, вищевказаними матеріалами справи було підтверджено, що внаслідок незаконного звільнення відповідачем працівників Чорноморського біосферного заповідника НАН України [PERSON] та [PERSON] та з урахуванням їхнього подальшого поновлення на роботі, позивачем були проведені виплати середньомісячних заробітків та інші матеріальні витрати, розмір яких в сукупності склав 29007,73 грн. Згідно ч.1-2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Пунктом 8 ч.1 ст. 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Згідно п. 13. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 року, застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Пленум Верховного Суду України у п. 33 постанови від 6 листопада 1992 р. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснив, що повна матеріальна відповідальність винних у незаконному звільненні працівників, службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникам часу вимушеного прогулу настає у випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного. Відповідно до ст. 237 КЗпП обов'язок покрити заподіяну підприємству, установі, організації шкоду у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу покладається на винну в незаконному звільненні службову особу, якщо його звільнення здійснено з порушенням закону. Виходячи з вищевикладених обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Заперечення відповідача та її представника, суд не приймає до уваги, як такі, що не ґрунтуються на нормах закону, не спростовують доводів позивача та суперечать встановленим обставинам справи. Окрім цього, згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останньою на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved