Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 8 743, 09 грн., з яких: 2 686,83 грн. - основна сума боргу; 25,84 грн. - 3 % річних; 886,83 грн. - інфляційні втрати, 3 143, 59 грн. - пеня; 2 000 грн. - витрати на правову допомогу, посилаючись на те, що між сторонами було укладено договір, у відповідності до якого позивач замовив у відповідача товар на суму 2 686, 83 грн. та оплатив його. Однак, станом на день подання позову відповідачем не було передано позивачу оплачений товар та не повернуто грошових коштів, на звернення відповідач не реагує на зв'язок не виходить. На підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача суму основного боргу з урахуванням 3% річних та інфляційні втрати, а також у відповідності до вимог Закону України «Про захист прав споживача» пеню за кожен день затримки повернення грошей. Зокрема, просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, які позивач поніс оскільки змушений звертатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. В судове засідання зі сторони позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи повідомлений належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, згідно з вимогами ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у відповідності до рахунку-фактури №СФ-0000210 від 10.12.2014 р. позивач замовив у відповідача товари на загальну суму 2 686, 83 грн. (а.с. 6) У відповідності до зазначеного рахунку-фактури, відповідач зобов'язався в разі оплати, поставити позивачу товар, а саме: стержень заземлювання - 8 шт.; наконечник заземлювача - 2 шт.; провод плаский 30х3,5 кв.м. - 30 м.; хомутик підключення - 2 шт.; антикорозійний бандаж - 1 шт.; елемент відокремлювання - 2 шт.; крестовий з'єднувач - 1 шт.; тримач дроту - 2 шт. Позивачем оплачено товар, що підтверджується квитанцією №В1-545 від 11.12.2014 р. (а.с.7) Всупереч узятим на себе зобов'язанням відповідач не поставив позивачу товар та не повернув сплачену за нього суму. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, у відповідності до вимог цивільного законодавства України, між сторонами укладено договір, що підтверджується рахунком-фактурою та квитанцією. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: "Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." У відповідності до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок в семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, 05.01.2015 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про доставку замовленого та оплаченого товару або повернення грошовий коштів, яка була проігнорована відповідачем. Зобов'язання останнім не виконані. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього ж кодексу. У відповідності до п. 9 ст. 12, п. 7 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожен день затримки повернення грошей. Оскільки відповідач не виконав зобов'язання за розпискою, позивач скористався своїм правом та перерахував суму заборгованості на день подання позову за період з 17.01.2015 р. по 13.05.2015 р. Виходячи з вище наведеного, розрахунок суми заборгованості: сума заборгованості у відповідності - 2 686, 83 грн; пеня: 2 686, 83 х 1 % х 117 (кількість днів прострочки) = 3 143, 59 грн. 3 % річних - 2 686, 83х3%\\365х117 днів = 25,84 грн; індекс інфляції за час прострочення виконання зобов'язання: 2 686,83 х 1,330 (сукупний індекс інфляції) = 3 573, 66 грн. З огляду на викладене, вимоги про стягнення з відповідача суми в розмірі 6 743, 09 грн, з яких: 2 686,83 грн - основна сума боргу; 25,84 грн - 3 % річних; 886,83 грн - інфляційні втрати, 3 143, 59 грн - пеня є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн, що підтверджується квитанцією від 07.05.2015р., які не перевищують граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, а саме 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, що відноситься також до судових витрат та на підставі ст. 79, 85 ЦПК України підлягають задоволенню. Оскільки позов задовольняється, а позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до положень ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Outcome: approved