Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Вказала, що відповідач є батьком їхніх спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти знаходяться на її утриманні. Відповідач участі в утриманні дітей не приймає, матеріальної допомоги не надає, хоча працює. Старший син [PERSON] на даний час навчається у Вінницькому навчально-науковому інституті економіки Тернопільського національного економічного університету і є студентом 1 курсу. Термін навчання 4 роки починаючи із 01 вересня 2017 року. Враховуючи вищевикладені обставини вона змушена звернутися до суду та просити суд винести рішенням, яким: стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також стягувати з відповідача на її користь на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до 30 червня 2021 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву вхід №7348 від 10.11.2017 року про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримує та просить суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився надав суду заяву вхід. №7349 від 10.11. 2017 року про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає та не заперечує в їх задоволенні. Згідно ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.1 ст.197 ЦПК України - в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі із копії свідоцтва про одруження встановлено, що сторони 26 вересня 1998 року одружились (а.с.5). Із копії свідоцтва про народження встановлено, що 09 червня 2007 року в селі Писарівка, Ямпільського району, Вінницької області народився [PERSON], батьками якого є відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] (а.с.7). Із копії свідоцтва про народження встановлено, що 27 травня 1999 року в селі Писарівка, Ямпільського району, Вінницької області народився [PERSON], батьками якого є відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] (а.с.6). Із копії довідки виданої Тернопільським національним економічним університетом Вінницького навчально-наукового інституту економіки встановлено, що [PERSON] дійсно навчається на І курсі денної форми навчання, за спеціальністю "Підприємництво, торгівля та біржова діяльність" у Вінницькому навчально-науковому інституту економіки Тернопільського національного економічного університету. Період його навчання з 01.09.2017 по 30.06.2021 рік. Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов'язку матері, батька утримувати дітей. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки відповідач не надає коштів на утримання своєї неповнолітньої дитини, тому суд має підстави для стягнення з нього аліментів на утримання їхньої спільного сина. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України, бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище малолітньої дитини, яка є здоровою та у певній мірі матеріально забезпеченою, оскільки про протилежне суду доказів не надано, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працевлаштований, оскільки на це вказує позивач та не спростовано відповідачем, має можливість виплачувати аліменти на утримання своїх дітей, інших стягнень з його доходу не проводиться, так як ніхто із сторін про це не заявив. Як розяснено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р. №3 обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.199 СК України - якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку чи сина в твердій грошовій сумі або у частці від доходу платника. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до обґрунтованості заявлених позовних вимог і має підстави для їх задоволення із наступних підстав: відповідач [PERSON] не надав суду доказів свого тяжкого матеріального становища та своєї неспроможності утримувати дітей у звязку із станом здоровя. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів того, що він має на утриманні інших неповнолітніх дітей, або непрацездатних утриманців, тому суд має підстави для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання малолітньої дитини у частці від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Також в судовому засіданні було встанволено, що повнолітній син сторін [PERSON] навчається на І курсі денної форми навчання у Вінницькому навчально-науковому інституту економіки Тернопільського національного економічного університету та потребує матеріальної допомоги, тому суд знаходить підстави для стягнення з відповідача коштів на користь позивача на утримання дитини яка продовжує навчання до досягнення нею двадцяти трьох років, у частці від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі, тому суд має підстави для їх задоволення. При вирішення питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а тому суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу синам. З таких обставин суд вважає необхідним стягувати із відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частина всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на дитини, щомісячно до її повноліття, та стягувати із відповідача на користь позивача кошти у розмірі 1/4 частина всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку на період навчання дитини до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а оскільки [PERSON] звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів 26 вересня 2017 року за вхід.№6037, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 26 вересня 2017 року. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач заявила дві позовні вимоги та звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому у порядку ч.3 ст.88 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 1280 гривень.

Outcome: approved