Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та визначення місця проживання дитини. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що з 05 грудня 2015 р. вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис №1305. Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя та несумісністю характерів, в зв`язку з чим між ними часто виникали сварки та суперечки. Починаючи з травня 2017 року сторони окремо проживають, не ведуть спільне господарство та мають окремий бюджет. Сторони не підтримують шлюбні стосунки. Шлюб існує формально. Крім того, позивач посилається на те, що батько не виконує свої обов`язки по утриманню їх неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1\\4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, оскільки [PERSON] добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Зважаючи на відсутність домовленості між сторонами щодо місця проживання неповнолітньої дитини, позивач просить суд визначити місце проживання сина [PERSON] з нею. В ході розгляду справи представник позивача підтримала позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі і просила суд шлюб між сторонами розірвати, так як подальше збереження шлюбних відносин неможливе. Крім того, представник позивача просила суд щомісячно стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття та визначити місце проживання неповнолітньої дитини з матір`ю, оскільки питання щодо утримання дитини та визначення її місця проживання між сторонами не вирішено. Представник Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи у його відсутність та висновок з приводу заявлених вимог позивача щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матір`ю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений шляхом розміщення судової повістки на офіційному сайті суду з врахуванням того, що місцем його проживання є м.Донецьк, що визнана тимчасово окупованою територією. На підставі ст.ст.128, 130 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду. На підставі ст. 280 ЦПК України та за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що з 05 грудня 2015 р. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом РАЦС Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис № 1305. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . На час розгляду судом справи неповнолітня дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що з травня 2017 року сторони окремо проживають та не ведуть спільне господарство; не підтримують шлюбні стосунки, мають окремий бюджет. Позивач категорично заперечує щодо подальшого існування сім`ї, вважаючи, що чоловік і жінка не можуть бути примушені до перебування у шлюбі, підтримання сімейних стосунків без наявності обопільної згоди. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на віьній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подальше існування сім`ї впливає на права обох сторін, позбавляє можливості сторони влаштувати інше сімейне життя, в зв`язку з чим вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того, в ході розгляду справи було встановлено, що питання щодо утримання неповнолітньої дитини між позивачем та відповідачем не узгоджено. Суду не надано доказів, що відповідач надає постійну, регулярну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. В силу положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів в силу положень ст.182 СК України на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів у даній справі суд враховує матеріальне становище позивача та розмір витрат, які необхідно здійснити на неповнолітню дитину відповідного віку щомісяця. Також суд враховує матеріальне становище відповідача, який працює, є особою працездатного віку, а також те, що на його утриманні не перебувають інші особи, оскільки доказів на спростування зазначених обставин суду не надано. Оскільки суду не надано документів про стан здоров`я сторін та неповнолітньої дитини, суд не досліджує зазначені обставини справи. Відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин, утримання неповнолітніх дітей є обов`язком обох батьків, і він не може бути покладений лише на батька або матір в частині повного забезпечення життєдіяльності неповнолітньої дитини. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1\\4 частка з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Крім того, підлягають задоволенню вимоги позивача щодо визначення місця проживання дитини, виходячи з наступного. Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Службою у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації був наданий письмовий висновок з приводу даного спору між сторонами, відповідно до якого Служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання дитини за місцем її реєстрації і реєстрації її матері за адресою: [ADDRESS] . З метою захисту інтересів та прав малолітньої дитини, суд вважає за доцільне визначити її місце проживання з матір`ю за місцем її реєстрації та реєстрації неповнолітньої дитини. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. На підставі ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в доход держави.

Outcome: approved