Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Кищенці» про визнання договорів оренди землі недійсними. В обґрунтування позовної заяви позивачі вказали, що вони являються власниками земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться в адміністративних межах Тинівської сільської ради Жашківського району Черкаської області площами 4,5073 га, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ №624264, який видано Жашківським районним відділом земельних ресурсів 15 серпня 2006 року та 2,28 га, та державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЧР №066392, який видано Жашківським районним відділом земельних ресурсів 24 травня 2004 року. 15 липня 2011 року між позивачем [PERSON] та ПСП «Аскольд-Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки терміном на 5 років, який діяв до 15.07.2016р. та був зареєстрований у відділі Держкомзему Жашківського району Черкаської області 08.08.2011р. за №7120900025003033. У 2010 році між позивачем [PERSON] та ПСП «Аскольд-Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки, який був зареєстрований у відділі ДЗК №041078200242 від 20.12.2010р., а 15.07.2011р. було укладено додаткову угоду про поновлення вище згаданого договору оренди, відповідно до якої договір укладено на п`ять років та діє до 15.07.2016р. У 2017 році позивачам стало відомо, що їхні земельні ділянки з 01.09.2012р. перебувають в орендному користуванні іншої юридичної особи, а саме ТОВ «Кищенці» терміном на 10 років (договір діє до 24.12.2022р., договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Жашківському районі 26.12.2012р. за №712090004004050, та до 24.12.2022р. договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Жашківському районі 26.12.2012рр. за №712090004003770). Отримавши у земельному відділі копії договорів оренди землі, позивачем [PERSON] було виявлено, що договір підписаний сторонньою особою, а не нею, оскільки на момент укладання договору, що оскаржується, позивач уже перебувала у зареєстрованому шлюбі та мала прізвище [PERSON] , а не так як зазначено у договорі оренди - [PERSON] [PERSON] угода про розірвання договору оренди з ПСП «Аскольд-Агро» не укладалася. Оскільки вона проживає у Києві, з 2012 по 2016 рік орендна плата нею не отримувалася. І тільки у 2017 році позивачу стало відомо, що її земельна ділянка перебуває у орендному користуванні ТОВ «Кищенці». 30.08.2017р. [PERSON] звернулася до ТОВ «Кищенці» із заявою про повернення їй земельної ділянки. 10.10.2017р. на адресу позивача надійшла відповідь від ТОВ «Кищенці», де зазначалося, що ТОВ використовує земельну ділянку на підставі договору оренди, укладеного 01.09.2012р. та зареєстрованого у відділі Держкомзему у Жашківському районі 26.12.2012р. за №712090004004050. Позивач [PERSON] також не укладала та не підписувала договір оренди з ТОВ «Кищенці», оскільки тільки у 2011 році поновила договір з ПСП «Аскольд Агро» на новий термін. Угоду про розірвання договору оренди між нею та ПСП «Аскольд-Агро» вона не укладала. Отримавши копію договору оренди, позивач [PERSON] виявила, що договір підписаний іншою особою, оскільки особисто договір не підписувала та доручення на укладання договору нікому не давала. [PERSON] 30.08.2017р. звернулася із заявою до ТОВ «Кищенці», в якій просила розірвати договір оренди від 01.09.2012р. з тих причин, що не підписувала договір та не погоджувала істотні умови договору, а саме: термін дії договору та розмір орендної плати. 10.10.2017р. на адресу [PERSON] надійшла відповідь від ТОВ «Кищенці», де зазначалося, що ТОВ використовує земельну ділянку на підставі договору оренди від 01.09.2017р., який зареєстровано у відділі Держкомзему у Жашківському районі від 24.12.2012р. за №712090004003770. Оскільки договори оренди землі не підписувалися орендодавцями, тому не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договорів. У зв`язку з вказаними вище обставинами позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять визнати недійсними договори оренди землі, укладені 01.09.2012р. між ними та ТОВ «Кищенці», зобов`язати ТОВ «Кищенці» повернути належні їм земельні ділянки та стягнути з відповідача судові витрати. Разом з позовною заявою подали заяву про призначення судової почеркознавчої експертизи. 24 січня 2018 року у даній цивільній справі суддею Коцюбинською Ю.Д. було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. У зв`язку із закінченням строку відрядження судді Коцюбинської Ю.Д. дану цивільну справу на підставі розпорядження щодо перерозподілу №26 від 19.02.2018р. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями було передано на розгляд судді Шимчику Р.В. 20.02.2018р. суддею Шимчиком Р.В. вказану справу було прийнято до свого провадження. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися. У судовому засіданні представник позивачів - адвокат Швиденко М.Ю., яка діє на підставі ордерів серії КВ №29222 та серії КВ №29223 від 14.03.2018р. та договорів надання правової допомоги від 10.01.2018р., позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підтримала повністю та просила їх задовольнити, оскільки вважає договори оренди землі недійними, так як позивачі вказані договори не підписували. Також просила стягнути з відповідача судові витрати відповідно до наданого розрахунку. У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Кищенці» - адвокат Кобенко Ю.М., який діє на підставі ордера серії КС №286806 від 05.12.2018р., позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що позивачі отримували орендну плату. Суд, вислухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. На підставі ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі". Судом установлено, що [PERSON] являється власником земельної ділянки розміром 4,5073 га (кадастровий номер 7120988800:01:002:0066), яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та знаходиться у межах Тинівської сільської ради Жашківського району Черкаської області,на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку Серії ЯГ №624264, виданого Жашківським районним відділом земельних ресурсів 15 серпня 2006 року. [PERSON] являється власником земельної ділянки розміром 2,28 га (кадастровий номер 7120988800:01:002:0068), яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та знаходиться у межах Тинівської сільської ради Жашківського району Черкаської області,на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку Серії ЧР №066392, виданого Жашківським районним відділом земельних ресурсів 24 травня 2004 року. Статтею 93, ч.4 ст.124 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкового платного володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Частиною 1 ст.6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 15 липня 2011 року між [PERSON] та ПСП «Аскольд-Агро» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 4,5073 га, зареєстрований у Жашківському районному відділі Черкаської регіональної філії центру ДЗК 05.08.2011 року за №7120900025003033, терміном на 5 років, тобто до 15 липня 2016 року. 20 грудня 2010 року між позивачем [PERSON] та ПСП «Аскольд-Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки, який був зареєстрований у відділі ДЗК №041078200242 від 20.12.2010р., а 15.07.2011р. було укладено додаткову угоду про поновлення вище згаданого договору оренди, якою термін дії договору оренди землі продовжено на п`ять років, тобто до 15 липня 2016 року. 10 квітня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що 10.04.2012р. зроблено відповідний актовий запис №303, де зазначено спільне прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. У 2017 році позивачам стало відомо, що їхні земельні ділянки перебувають в оренді іншої юридичної особи, а саме ТОВ «Кищенці». Так, 12 вересня 2012 року між [PERSON] та ТОВ «Кищенці» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 4,5073 га, зареєстрований у Жашківському районному відділі Черкаської регіональної філії центру ДЗК 26.12.2012 року за №712090004004050, терміном на 10 років з моменту його реєстрації. 12 вересня 2012 року між [PERSON] та ТОВ «Кищенці» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 2,2800 га, зареєстрований у Жашківському районному відділі Черкаської регіональної філії центру ДЗК 24.12.2012 року за №712090004003770, терміном на 10 років з моменту його реєстрації. Отримавши у земельному відділі копії договорів оренди землі, укладених з ТОВ «Кищенці», позивачами [PERSON] та [PERSON] було виявлено, що договори підписані сторонньою особою, а не ними, оскільки на момент укладання договору, що оскаржується, позивач [PERSON] уже перебувала у зареєстрованому шлюбі та мала прізвище [PERSON] , а не так як зазначено у договорі оренди - [PERSON] , а позивачем [PERSON] 15.07.2011р. було укладено додаткову угоду про поновлення договору оренди від 20.12.2010р., укладеного з ПСП «Аскольд-Агро», якою термін дії договору оренди землі продовжено на п`ять років, тобто до 15 липня 2016 року. Особисто договори оренди позивачі не підписували та доручення на укладання даних договорів нікому не давали. У зв`язку з цим, 30 серпня 2017 року [PERSON] звернулася до ТОВ «Кищенці» із заявою про повернення їй земельної ділянки, на яку 10 жовтня 2017 року їй надійшла відповідь від ТОВ «Кищенці», де повідомляється, що ТОВ використовує земельну ділянку на підставі договору оренди, укладеного 01.09.2012р., зареєстрованого у відділі Держкомзему у Жашківському районі 26.12.2012р. за №712090004004050, і розривати його за згодою сторін не має наміру, закликаючи при цьому позивача до належного виконання його умов до моменту закінчення його строку. [PERSON] також 30 серпня 2017 року звернулася із заявою до ТОВ «Кищенці», в якій просила розірвати договір оренди від 01.09.2012р. з тих причин, що не підписувала договір та не погоджувала істотні умови договору, а саме: термін дії договору та розмір орендної плати. На дану заяву 10.10.2017р. позивач [PERSON] отримала відповідь від ТОВ «Кищенці», де повідомляється, що ТОВ використовує земельну ділянку на підставі договору оренди від 01.09.2017р., який зареєстровано у відділі Держкомзему у Жашківському районі від 24.12.2012р. за №712090004003770, і розривати його за згодою сторін не має наміру, закликаючи при цьому позивача до належного виконання його умов до моменту закінчення його строку. 14 березня 2018 року ТОВ «Кищенці» було подано на позовну заяву відзив, в якому відповідач вказує, що доводи позивачів є безпідставними та недоведеними. Вказані у позовній заяві договори є дійсними так як відповідають вимогам законодавства України, підписані обома сторонами та зареєстровані у встановленому законом порядку, орендна плата виплачувалася належним чином згідно умов зазначених договорів. Проти задоволення позовних вимог заперечує. У ході судового розгляду за клопотанням позивачів, з метою перевірки достовірності договорів оренди землі, укладених 12 вересня 2012 року між позивачами та ТОВ «Кищенці», 22 травня 2018 року Ухвалою Жашківського районного суду України Черкаської області провадження у справі було зупинено та призначено судово-почеркознавчу експертизу. З висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 08.10.2018р. №611, 991-993/18-23 вбачається, що підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» договору оренди землі від 01.09.2012р. виконаний не [PERSON] , підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» договору оренди землі від 01.09.2012р. виконаний не [PERSON] . Таким чином, у досліджуваних спірних правовідносинах встановлено відсутність волевиявлення учасника правочину (позивача), яке б відповідало його внутрішній волі, яка мала бути спрямована на реальне настання певних правових наслідків, що обумовлені таким правочином. За відсутності відповідного волевиявлення учасника правочину такий правочин не спричиняє виникнення у цієї особи як прав, так й обов`язків, обумовлених змістом такої домовленості. Оскільки позивачі, як орендодавці, не підписували спірні договори оренди землі, згоди та повноважень на укладання й підписання цих угод іншій особі не надавали, є всі підстави вважати доведеною відсутність у позивачів волевиявлення на укладання спірних договорів. Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1 ст.320 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном належать власнику. Право власності є непорушним. Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, тощо (ст.ст.6, 627 ЦК України). Статтею 12 ЦК України встановлено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі - частина 3 статті 203 Цивільного кодексу України. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо підписаний його стороною, що встановлено частиною 2 статті 207 Цивільного кодексу України. Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У ході судового розгляду представником відповідача ТОВ «Кищенці» - адвокатом Кобенком Ю.М. були подані додаткові заперечення на позовні вимоги, де він вказує, що з грудня 2012 року відповідач використовує спірні земельні ділянки для вирощування сільськогосподарських культур, а позивачі, у свою чергу, отримують за використання земельних ділянок орендну плату у розмірі визначеному договорами, що підтверджується платіжними відомостями за період з 2013 року по вересень 2018 року. Отже, проведення розрахунків між сторонами за використання відповідачем спірних земельних ділянок є доказом того, що сторони протягом певного часу виконують договори погодженим способом, та незгода позивачів з умовами виконання договорів , зокрема розміром орендної плати, не може бути підставою для визнання їхніх прав порушеними та визнання договорів недійсними з цих підстав. Крім того, факт виконання сторонами договорів оренди земельних ділянок, а саме отримання позивачами орендної плати, підтверджується відомостями на виплату готівки та поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні свідок[PERSON] суду пояснила, що вона була працює в ТОВ «Кищенці» по зв`язказ з громадськістю і була присутня, коли видавалася орендна плата у 2017 році. [PERSON] не могла вийти, підписувалася у машині. Громадяни, що проживають за межами села, отримували інформацію від родичів та повідомлялися телефоном. Під час розмови зять [PERSON] сказав, що у них мала орендна плата, вони на таке не згідні. Також була розмова про те, що позивачі не підписували договори. Вона працює з травня 2012 року. Якщо приходить незнайома людина, то роблять копію її паспорта. Перед оформленням беруть документи. Буває так, що від моменту підписання і до реєстрації. До 2017 року позивачі отримували орендну плату, але вона особисто не була при цьому присутня. У с. Тинівка видавали орендну плату за місцем проживання. У судовому засіданні свідок[PERSON] суду пояснила, що знає позивачів, це жителі села. Вона дзвонила до [PERSON] і запитувала, чи буде та продовжувати оренду землі. Вона сказала, що не має наміру продовжувати оренду землі. Пай давали у середині серпня, готівку давали і талон на зерно у четвер і п`ятницю. Було багато людей. [PERSON] була у суботу, людей було не багато. [PERSON] вийшла з роботи, стояла [PERSON] Свідок запитала у неї про її дочок, про їхніх дітей, але вона не бачила як [PERSON] отримувала орендну плату чи готівкою чи зерном, так як пішла. [PERSON] сказала, що не будуть продовжувати оренду землі. З платіжних відомостей від 03.10.2013р., 28.11.20, 13.08.2014р., 10.08.2015р., 21.08.2016р., 27.08.2017р., видаткового касового ордера від 21.11.2011р., вбачається, що позивачі [PERSON] та [PERSON] отримували оренду плату за використання їхніх земельних ділянок, але на підтвердження того, що позивачі дійсно отримували зазначену у відомостях орендну плату, відповідачем не надано належних доказів. Ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи встановлені обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позивачі [PERSON] та [PERSON] не підписували спірних договорів оренди землівід 12 вересня 2012 року, що суперечить вимогам чинного законодавства, а тому суд вбачає підстави для визнання спірних договорів оренди землі недійсними та задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно статті 34 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх потреб. У відповідності положень ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. У відповідності до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1,2 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. З розрахунку суми судових витрат вбачається, що позивачами [PERSON] та [PERSON] було сплачено адвокату Швиденко М.Ю. витрати за надання правничої допомоги, а саме: за написання позовної заяви до суду в розмірі 1500 грн. та за представництво інтересів в суді та складання процесуальних документів в розмірі 15000 грн., але на підтвердження цих витрат суду надані лише квитанції №1 на суму 08 грн. 00 коп. та №2 на суму 08 грн. 00 коп. Інші витрати не знайшли свого підтвердження. Згідно ч.ч.4,6 ст.139 ЦПК України суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Відповідно до квитанції №0.0.1081804249.1 та №0.0.1081764769.1 від 13.07.2018р. позивачі [PERSON] та [PERSON] сплатили по 4576 грн. 00 коп. за проведення експертизи. При зверненні до суду з позовною заявою позивачами [PERSON] та [PERSON] був сплачений судовий збір в сумі по 704 грн. 80 коп., що підтверджується квитанціями №0.0.940651723.1 та №0.0.940650401.1 від 17.01.2018р. Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивачів задоволено повністю, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів у повному обсязі згідно наданих підтверджень. На підставі викладеного та

Outcome: approved