Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом з позовом до Державного підприємства Дослідне господарство «Каховське», Кам'янської сільської ради Каховського району Херсонської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Вимоги мотивовано тим, що у листопаді 1988 року між нею - дояркою радгоспу «Каховський» та радгоспом «Каховський» була досягнута домовленість з усіх істотних умов договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку садибного типу за [ADDRESS], з виплатою в розстрочку на 25 років, за ціною 2004 рублі. З заробітної плати позивачки утримувалась сума коштів, розрахована рівними частинами на 25 років за вищевказаний будинок. На час звільнення позивачки з роботи нею повністю сплачено грошові кошти за ? частину житлового будинку садибного типу [ADDRESS], але договір купівлі-продажу укладено так і не було. У судове засідання позивач надала заяву, відповідно до змісту якої на задоволенні позову наполягає у повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності (а.с.25). Представник Кам'янської сільської ради в судове засідання не з'явився надав заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив справу розглядати без його участі (а.с.32). Представник Державного підприємства Дослідне господарство "Каховське" судове засідання не з'явився надав заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив справу розглядати без його участі (а.с.36). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що у листопаді 1988 року між нею - дояркою радгоспу «Каховський» та радгоспом «Каховський» була досягнута домовленість з усіх істотних умов договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку садибного типу за [ADDRESS], з виплатою в розстрочку на 25 років, за ціною 2004 рублі. З заробітної плати позивачки утримувалась сума коштів, розрахована рівними частинами на 25 років за вищевказаний будинок. На час звільнення позивачки з роботи нею повністю сплачено грошові кошти за 1/2 частину житлового будинку садибного типу [ADDRESS], але договір купівлі-продажу укладено так і не було (а.с.6-10). Конституцією України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України). Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦК України 1963 року, угоди можуть бути укладені у таких формах: усній; письмовій формі (простій чи нотаріальній). Відповідно до ст. 47 ЦК України 1963 року нотаріальне посвідчення угод є обов'язковим лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу За договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 224 ЦК України 1963 року). Згідно із ч. 1 ст. 227 ЦК Української РСР, 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідченим, якщо однією із сторін є громадянин. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди (ст. 153 ЦК України 1963 року). Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно до п. 5 Постанови Пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтереси інших осіб, тому приймається судом. Суд, дослідивши надані письмові докази, вбачає, що домовленість між сторонами не суперечить чинному на її час законодавству, істотні умови для договору купівлі-продажу виконані сторонами, тому вважає за можливе на підставі ст. 47 ЦК України 1963 року визнати укладений між [PERSON] - дояркою радгоспу «Каховський» та радгоспом «Каховський» угоду купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку садибного типу за [ADDRESS], дійсною.

Outcome: approved