Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, уточненим 29.01.2018року, про встановлення межі між суміжними земельними ділянками, посилаючись на те що 31 липня 2008 року ним була придбана земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0569 га, кадастровий номер 1212400000:02:066:0127 за адресою: м.Павлоград, вул. Дніпровська, 220. 09.11.2015 року позивач звернувся до Павлоградського міськрайонного виробничого відділу ДРФ ДП «Центр ДЗК» із заявою про виконання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв'язку зі зміною цільового призначення з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Павлоградським міськрайонним виробничим відділом ДРФ ДП «Центр-ДЗК» було складено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у зв'язку зі зміною цільового призначення, який в подальшому погоджено з двома суміжними землекористувачами, а саме: [PERSON] по вул. Мазепи Івана, 25 та [PERSON] по вул.Мазепи Івана, 23. Інші суміжні землекористувачі, а саме: [PERSON] по вул. Дніпровська, буд.222, та [PERSON] по вул. Плеханова, буд.1, відмовились від підписання актів прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Відповідно до Акту №10 від 02 червня 2016 року межі сусідніх земельних ділянок гр. [PERSON] під час розробки технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки по вул.Дніпровська, 220 не були порушені. Позивач вважає дії відповідачів протиправними, їх відмову безпідставною, а тому просить суд ухвалити рішення, яким вважати погодженими технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв'язку зі зміною цільового призначення з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та акт про погодження визначення меж земельної ділянки, що належить [PERSON] в м. Павлоград по вулиці Дніпровська, 220. Позивач до суду не зявився, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі до суду не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, жодних заяв не надали. Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, оцінивши їх на належність, допустимість, достовірність та достатність, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню за таких підстав. 31 липня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу [PERSON], р. №4077, нот. бланк ВКР №339146, позивач [PERSON] набув право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0569 га, кадастровий номер 1212400000:02:066:0127 за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Дніпровська, 220. (а.с.6,7) 09.11.2015 року Павлоградським міськрайонним виробничим відділом Дніпропетровської регіональної філії «Центр Державного земельного кадастру» виконано проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв'язку зі зміною цільового призначення з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд(а.с. 9-28). При виконанні вказаного проекту складено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який погоджено (підписано) з двома суміжними землекористувачами, а саме: [PERSON] по вул. Мазепи Івана, 25, та [PERSON] по вул.Мазепи Івана, 23(а.с.23, 24). Інші суміжні землекористувачі, а саме: [PERSON] по вул. Дніпровська, буд.222, та [PERSON] по вул. Плеханова, буд.1, відмовились від підписання Актів прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Відповідно до Акту №10 від 02 червня 2016 року, затвердженого рішенням Павлоградської міської ради Дніпропетровської області від 02.08.2016 №323-10/VII «Про затвердження актів узгоджувальної комісії з питань земельних спорів» межі сусідніх земельних ділянок гр. [PERSON] під час розробки технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки по вул.Дніпровська, 220 не були порушені(а.с.30,31). Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77, ч 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст.106 Земельного кодексу України - власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно із ч.1, ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу Укрїани земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин . Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Постанова Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 р. №7 (із змінами і доповненнями) передбачає, що згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі. З огляду на викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Outcome: approved