Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду 09 вересня 2019 року. Предметом позову є стягнення матеріального утримання на повнолітнього сина. Підставою позову названо непрацездатність у зв`язку з інвалідністю та уникнення батька від матеріальної підтримки за наявності фінансових можливостей. Ухвалою від 09 вересня 2019 року позов було залишено без руху, а 10 вересня 2019 року позивач усунув недоліки, в тому числі подав заяву про витребування доказів. 27 вересня 2019 року прийнято справу до провадження Мурованокуриловецького районного суду та призначено підготовче провадження (а.с. 27). Ухвалою суду від 11 жовтня 2019 року (а.с. 35) підготовче провадження закрито і у справі призначено розгляд по суті та задоволено клопотання позивача про витребування інформації про перетин кордону відповідачем [PERSON] . У зв`язку з першою неявкою в судове засідання відповідача, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судове засідання 05 листопада було відкладено (а.с. 51). 27 листопада 2019 року сторони до суду не з`явилися вдруге. Позивач у п. 2 позовної заяви просив про розгляд справи за його відсутності (зворот а.с. 1). Відповідач, будучи належним чином повідомлений (а.с. 43-47, 54-59) в судове засідання не з`явився вдруге, не просив про розгляд справи за його відсутності, не подав відзив на позов. На підставі ч. 3 ст. 211 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказах з постановленням заочного рішення. Суд, розглянувши справу, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення, виходячи з наступного: Позов мотивований тим, що позивач є інвалідом першої «Б» групи з дитинства довічно, є непрацездатним та потребує постійного лікування, реабілітації, стороннього догляду. Відповідач є батьком позивача, однак уже тривалий час уникає матеріальної допомоги на його утримання, хоча має можливість її надавати. [PERSON] просить стягнути із [PERSON] аліменти, визначивши їх у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подання до суду цього позову. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). У ч. 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Таким чином, для виникнення обов`язку батька утримувати повнолітнього сина має існувати одночасно три умови: 1)син має бути непрацездатним; 2)син має потребувати матеріальної допомоги; 3)батько має бути матеріально забезпеченим, здатним утримувати сина. [PERSON] є інвалідом першої «Б» групи з дитинства, інвалідність встановлена безстроково (а.с. 5). Отже, позивач є непрацездатним. Згідно довідок № 1675 від 03 вересня 2019 року (а.с. 9) та 1549 від 07 серпня 2019 року (а.с. 10), виданих Мурованокуриловецькою ЛКК, [PERSON] потребує постійного медикаментозного та оперативного лікування. Твердження позивача про те, що він несе значні витрати на лікування та проходження реабілітаційних курсів підтверджено консультативним заключенням від 21 серпня 2019 року (а.с. 11) та випискою із медичної карти амбулаторного хворого від 17 серпня 2019 року (а.с. 12). Відповідно до довідки, виданої управлінням праці та соціального захисту населення Мурованокуриловецької РДА № 298 (а.с. 8), державна соціальна допомога на особу з інвалідністю з дитинства 1 групи становить 2346 гривень на місяць (а.с. 8). Здатність відповідача матеріально забезпечити утримання свого повнолітнього непрацездатного сина, позивач довів обставиною, що той працює водієм і має постійні та регулярні маршрути за кордон. Така обставина стверджується: -копією ухвали Мурованокуриловецького районного суду від 22 червня 2019 року (а.с. 18-19) про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; -інформацією Держприкордонслужби України про перетинання [PERSON] державного кордону України за період з 01.01.2018 до 01.09.2019. Відповідач не спростував обставини, що він матеріально забезпечений і здатний утримувати свого повнолітнього непрацездатного сина. Таким чином, у відповідача виник обов`язок утримувати свого повнолітнього непрацездатного сина, а тому в цій частині позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Так, при визначені розміру аліментів суд має взяти до уваги стан здоров`я а матеріальний стан і сина, і батька, наявність у відповідача інших утриманців та майна, інші обставини, що мають значення для справи. У цій справі є беззаперечно доведеним факт важкого стану здоров`я позивача та факт отримання ним пенсії у розмірі 2346 гривень на місяць (а.с. 8). З ухвали Мурованокуриловецького районного суду від 22 червня 2019 року (а.с. 18-19) про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України слідує, що відповідач є працездатною особою, який виявив бажання працювати за межами України, а також, що він не виконує судового рішення про стягнення з нього аліментів на інших осіб, оскільки стягувач відізвала виконавчий лист з виконання. З довідки Морозівської сільської ради № 325 від 09.07.2019 (а.с. 6) слідує, що до складу сім`ї позивача входять його мати, молодші сестра (1997 року народження) і брат (2008 року народження). Отже, мати позивача самостійно несе тягар утримання всіх своїх дітей, в тому числі і непрацездатного сина - позивача у цій справі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Ініціатива вибору способу визначення розміру аліментів належить, насамперед, позивачеві, але врешті спосіб визначення величини аліментного платежу залежить від різних обставин, які має оцінити суд. У цій справі суд вважає обґрунтованим клопотання позивача про стягнення аліментів у частці від заробітку із встановленням мінімального гарантованого розміру, а розмір частки відповідає потребам позивача та можливостям відповідача. Таким чином, позовна вимога ґрунтується на вимогах закону, а тому підлягає до повного задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.Позивач звернувся до суду з цим позовом 09 вересня 2019 року, а тому саме з цієї дати аліменти мають бути стягнені. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді, мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved