Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача та просить усунути перешкоди користування спірною земельною ділянкою, яка розташована у [ADDRESS] розміром 0,14 га, шляхом знесення самовільно встановленого паркану, мотивуючи тим, що згідно рішення Овруцького районного суду від 13.05.2013 року за нею було визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями у [ADDRESS] після смерті [PERSON]. Остання була власником земельної ділянки площею 0,14 га, наданої для будівництва та обслуговування вказаного будинку відповідно до рішення 10 сесії 2 скликання Зарічанської сільської ради від 20.08.1997 року. Відповідач, яка є сусідкою та родичкою, самовільно переставила паркан приблизно на шість метрів, тим самим захопивши частину земельної ділянки, на яку вона оформлює право в порядку спадкування, та не підписує протокол погодження меж земельної ділянки. Тому, вона звернулася до Зарічанської сільської ради із заявою про надання дозволу сільському голові в підпису протоколу погодження суміжних меж землекористування. Рішенням від 15.05.2014 року такий дозвіл було надано та зовнішні межі земельної ділянки погоджені. Однак, з відповідачем добровільне врегулювання спору є неможливим, а тому вона звернулася до суду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала. Відповідач та її представник в судове засідання не з'явилися, але представник надала заяву, в якій просить справу розглядати без їх участі, зазначивши що щодо задоволення позову покладається на погляд суду. В минулих судових засіданнях щодо задоволення позову заперечувала. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Копія рішення Овруцького районного суду від 13.05.2013 року по справі №286/1067/13-ц підтверджує пояснення позивача в частині успадкування нею після смерті матері -[PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. Згідно з ч.2 ст.61 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній ,господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлені ці обставини. Право власності позивача на земельну ділянку розміром 0,14 га для будівництва та обслуговування спадкового житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], яку вона також успадкувала після смерті матері - [PERSON], підтверджується копією свідоцтва про право власності [NUMBER] від 23.04.2015 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 23.04.2015 року, архівного витягу з рішення 10 сесії 2 скликання Зарічанської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 20.08.1997 року. Копії акту обстеження домогосподарства від 29.11.2013 року (а.с.8), висновку про результати розгляду звернення [PERSON] від 02.12.2013 року (а.с. 10), протокол огляду на місці від 16.01.2015 року свідчать, що огорожу між земельними ділянками сторін було переміщено, а саме із земельної відповідача на земельну ділянку позивача. Факт переміщення огорожі підтвердив і свідок [PERSON]. Показання свідка [PERSON] суд не може покласти в основу рішення по справі, оскільки вони не узгоджуються із зазначеними письмовими доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено право власника земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. З роз'яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" вбачається, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). Таким чином, аналізуючи надані докази на підтвердження фактів та спірних правовідносин, норми діючого законодавства, що їх регулюють, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. В ст. 257 ЦК України законодавець закріпив тривалість загальної позовної давності у три роки. Відповідно строк звернення до суду позивачем не пропущено. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. в доход держави.

Outcome: approved