Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що 18.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір процентної позики . Відповідно до Договору Позивач в порядку та на умов, визначених Договором, зобов`язався надати Відповідачу грошові кошти в розмірі, визначеному Договором, а Відповідач зобов`язався прийняти позику та повернути її Позивачу у визначений Договором строк, а також сплатити проценти за весь термін надання позики у строк та розмірі, передбачених в Договорі. Згідно з п. 1.4. сума позики становить 643 500 гривень, що станом на дату підписання Договору за курсом продажу долару США Публічним акціонерним товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є еквівалентом 55 000 доларів США. Пунктом 1.5. Договору визначено процентну ставку в розмірі 10% річних від розміру позики за період користування позикою. Умовами Договору передбачено, що нарахування та сплата процентів здійснюються Відповідачем самостійно без окремої вимоги Позивача. Сплата процентів здійснюється на дату повернення позики або її частини. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позику в гривні в сумі, що має бути еквівалентною 55 000 доларів США на день такої оплати, готівкою або в безготівкову порядку (п. 3 Договору). Також Договором передбачено, що в разі повернення позики готівкою - Позивач надає Відповідачу розписку, а в разі перерахування на поточний рахунок Позивача В ідповідач зобов`язаний повідомити Позивача про перерахування коштів по телефону. Крім того, в п. 5.7. Договору погоджено, що після повного виконання Відповідачем зобов`язань за Договором Позивач повинен передати свій примірник Договору з відміткою про одержання грошей Відповідачу, у випадку неможливості повернення боргового документа - вказати про це у розписці. Відповідно до п. 2.1. Договору Відповідач зобов`язався повернути суму позики та сплатити проценти за користування позикою до 31.12.2014 року. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі - згідно з п. 1.3. Договору позика в повному обсязі отримана Відповідачем до моменту підписання Договору і підписання Відповідачем Договору свідчить про факт отримання ним суми позики в повному обсязі. 31.12.2014 року Відповідач позику не повернув. 04.11.2015 року Позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовною заявою до Відповідача про стягнення коштів за Договором. 23.02.2016 року Ірпінським міським судом Київської області, за наслідками розгляду справи за позовом Позивача до Відповідача про стягнення коштів за Договором було прийнято рішення про задоволення позову - присуджено до стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованість згідно Договору позики від 18.04.2014 року в сумі 1 347 500, 00 гри. основного боргу, 208 585, 61 грн. 10 % річних, штраф у сумі 134 750, 00 грн., пеню в сумі 5 685, 34 грн., 34 112, 00 грн. 3% річних, судові витрати у сумі 6 510, 00 грн. Після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, відповідач свого зобов`язання щодо повернення суми позики не виконав. Станом на дату подання даної позовної заяви відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем. Виходячи із положень ст..625 ЦК України , наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, вважає, що наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань з повернення 1 347 500, 00 грн. заборгованості згідно Договору позики від 18.04.2014 року. позивач має право на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме: втрати від інфляції - 441 980 грн. 00 коп. 3% річних складають 111 417, 95 грн Всього до стягнення з відповідача підлягає - 553 397, 95 грн. Позивач просить стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області 21.06.2016 року) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) [NUMBER] , 00 грн. - інфляційних втрат, 111 417, 95 грн. - 3 % річних.,5 533 грн. 98 коп. у відшкодування судового збору та витрати, пов`язані з розглядом справи. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився,про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.. 128,130 ЦПК України,заяву про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності до суду не подав,також не подав відзив на позовну заяву,у зв`язку з чим суд відповідно до ст.. 280 ЦПК України проголосив по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.» Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.» Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено,що 18.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір процентної позики . Відповідно до Договору Позивач в порядку та на умов, визначених Договором, зобов`язався надати Відповідачу грошові кошти в розмірі, визначеному Договором, а Відповідач зобов`язався прийняти позику та повернути її Позивачу у визначений Договором строк, а також сплатити проценти за весь термін надання позики у строк та розмірі, передбачених в Договорі. Згідно з п. 1.4. сума позики становить 643 500 гривень, що станом на дату підписання Договору за курсом продажу долару США Публічним акціонерним товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є еквівалентом 55 000 доларів США. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позику в гривні в сумі, що має бути еквівалентною 55 000 доларів США на день такої оплати, готівкою або в безготівкову порядку (п. 3 Договору). Відповідно до п. 2.1. Договору Відповідач зобов`язався повернути суму позики та сплатити проценти за користування позикою до 31.12.2014 року. Крім того,у судовому засіданні встановлено,що у зв`язку із невиконанням відповідачем у мов договору позики 23.02.2016 року Ірпінським міським судом Київської області, за наслідками розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за Договором позики, було прийнято рішення про задоволення позову - присуджено до стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованість згідно Договору позики від 18.04.2014 року в сумі 1 347 500, 00 гри. основного боргу, 208 585, 61 грн. 10 % річних, штраф у сумі 134 750, 00 грн., пеню в сумі 5 685, 34 грн., 34 112, 00 грн. 3% річних, судові витрати у сумі 6 510, 00 грн.Наведені обставини справи підтверджуються копією рішення суду. Також встановлено,що на даний час рішення суду від 23.02.2016р не виконано,перебуває на виконанні у Ірпінський МВ ДВС ГТУЮ у Київській області. Відповідно до ст. 526 ЦК України, Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК. оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.» Відповідно до ст.. 509 ч 1,2 ЦК України зобов`язанням є правовідношення,в якому одна сторона(боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію(передати майно,виконати роботу,надати послугу,сплатити гроші,тощо) або утриматися від певної дії,а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав встановлених ст.. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 598 ч 1 ЦК України Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав,передбачених договором або законом.Ці підстави зазначені в ст.. 599,600,601,604-609 ЦК України.За відсутності інших підстав припинення зобов`язання,передбачених договором або законом,зобов`язання припиняється його виконанням,проведеним належним чином (ст..599 ЦК України).Належним виконанням зобов`язання є виконання,прийняте кредитором у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відповідно до ст.. 18 ч 1 ЦПК України Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.» Верховний Суд у своїй постанові № 910/11249/17 зазначив,що що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.» Враховуючи викладені обставини,поскільки відповідач своє грошове зобов`язання перед позивачем не виконав,то відповідно до ст. 625 ч 2 ЦК України позивач має право на відшкодування інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми. Позивачем надано до суду розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період за період з 04.11.2015 року по 06.08.2018 року.Враховуючи ,що відповідачем даний розрахунок не оспорюється,то при вирішенні даного спору по суті суд приймає до уваги даний розрахунок. Враховуючи викладені обставини суд задовольняє позовні вимоги позивача та стягує із відповідача у порядку,передбаченому ст.625 ЦК України інфляційні втрати 441980 грн , 3% річних 111 417грн95 коп,всього стягує 553 397 гр 95 коп.,а також судові витрати 5 533 грн 98 коп. На підставі ст. 525,526,599,625 ЦК України ,

Outcome: approved