Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради, третя особа Житлово-будівельний кооператив «Дельфін» про визнання за ним права власності на кооперативну квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом. В позовній заяві зазначив, що вказана квартира була надана у 1970 році на підставі ордеру його матері [PERSON], яка була членом кооперативу та померла [INFO]. За своє життя його матір'ю було повністю сплачено пайовий внесок за кооперативну квартиру та позивач вважав, що його матір є власником спірної квартири. 12.03.2009 року [PERSON] склала заповіт на випадок її смерті, згідно якого заповіла позивачу належну їй квартиру [ADDRESS]. Після смерті матері позивач звернувся до Першої Маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але постановою нотаріуса від 14.08.2014 року № 1664/02-31 йому було відмовлено у вчинені нотаріальних дій, оскільки реєстраційне посвідчення не входить до переліку документів, які визнані правовстановлюючими документами. Просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS] загальною площею 29,9 кв.м., жилою - 17,1 кв.м. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача, Маріупольської міської ради, Наливай О.С., у судове засідання не з'явилась, надала до суду письмові заперечення в яких заперечувала проти задоволення позовних вимог з посиланням на той факт, що право власності на квартиру [ADDRESS] у [PERSON] виникло та було зареєстровано до 2013 року відповідно до діючого на той час законодавства, у зв'язку із чим позивачу необхідно звертатись до суду з позовною заявою про оскарження дій нотаріуса. Представник третьої особи, ЖБК «Дельфін», Павлюшкіна В.С., до суду не зьявилась, надала клопотання про розгляд справи у її відсутність, визнала позовні вимоги у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. В заяві також зазначив, що кооперативна квартира [ADDRESS] була повністю викуплена її власницею - [PERSON] Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, відповідно до поданих заяв суд розглянув справу у відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим 04.11.2013 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.7). Згідно заповіту від 12.03.2009 року, посвідченого Першою Маріупольською державною нотаріальною конторою, [PERSON] на випадок її смерті, все належне їй майно, у тому числі квартиру [ADDRESS], заповіла її синові - [PERSON], [INFO] (а.с.12). Згідно ордеру № 2462 від 25.05.1970 року, виданого виконкомом Жданівської міської ради, [PERSON] була надана квартира [ADDRESS], на сім'ю із одної особи загальною площею 29,98 кв.м., жилою - 17,11 кв.м. (а.с.9). Як зазначено в заяві голови ЖБК «Дельфін», кооперативна квартира [ADDRESS] була повністю викуплена її власницею - [PERSON] (а.с.25). Згідно копії реєстраційного посвідчення, виданого Маріупольським Бюро технічної інвентаризації 01.09.1994 року, спірна квартира зареєстрована за матірью пизвача [PERSON], на підставі довідки ЖБК «Дельфін» ( а.с.10). Згідно відомостей спадкової справи № 60/2014, спадкоємцем за заповітом, який подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори 05.02.2014 року є [PERSON] (а.с33-34). Відповідно до копії постанови державного нотаріуса Першої маріупольської державної нотаріальної контори № 1664/02-31 від 14.08.2014 року, позивачу було відмовлено у вчинені нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану квартиру у зв'язку із тим, що [PERSON] подано реєстраційне посвідчення, яке не входить до переліку документів, які визнані правовстановлюючими документами та передбачені законодавством (а.с.18). Відповідно до ст. 15 Закону України "Про власність", введеного в дію 15 квітня 1991 року, який діяв на час реєстрації права власності на спірну квартиру та який втратив чинність з 20 червня 2007 року, та ч. 3 ст. 384 ЦК України член житлово-будівельного кооперативу після повної сплати пайового внеску набуває права власності на квартиру. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплена і у ч. 4 ст. 41 Конституції України, яка закріплює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Таким чином, [PERSON] фактично була власником спірної квартири, а позивач є спадкоємцем за заповітом після померлої матері, оскільки подав у визначений законом строк заяву як спадкоємець до нотаріальної контори. Разом з цим, відсутність державної реєстрації права власності на квартиру позбавляє позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що також передбачено заповітом від 12.03.2009 року, складений [PERSON] У зв'язку із вказаним, суд вважає необхідним захистити права позивача та визнати його право власності на вказану вище квартиру в судовому порядку. З огляду на вказане суд вважає, що оскільки після смерті [PERSON] відкрився заповіт, згідно якого спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS], було заповідано позивачу [PERSON] та позивач відповідно до вимог ст.ст. 1261, 1268 ЦК України прийняв спадщину у вигляді спірної квартири, але у нього є складнощі в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тому суд вважає необхідним визнати право власності за позивачем на квартиру [ADDRESS], загальною площею 29,98 кв.м., жилою - 17,11 кв.м. На підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції (1952 р.), ст. 41 Конституції України, ч. 3 ст. 384, ст. ст. 16, 392, 1218, 1223, 1261 ЦК України,

Outcome: approved