Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на ј частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться про [ADDRESS] , як на майно, набуде подружжям за час шлюбу, а також просять визнати за позивачами право власності за кожним на 1/8 частину зазначеного житлового будинку в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] Свої вимоги позивачі мотивують тим, що [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого придбали за договором купівлі-продажу від 14.08.1985 р. Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому ј частину будинку. Спадкоємці 1 черги- дружина [PERSON] і дочка спадкодавця [PERSON] - позивачі, прийняли спадщину, оскільки на час смерті [PERSON] були зареєстровані та проживала разом, проте при зверненні до П`ятої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину , нотаріусом винесено постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за довідкою КП «Харківське міськБТІ» Ѕ частина будинку зареєстрована за [PERSON] , інша Ѕ частина-за [PERSON] , а згідно інформаційної довідки Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] та [PERSON] . Як стверджують позивачі, розбіжності виникли у зв`язку з тим, що 17.02.2007 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] належну йому на праві власності Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями.Право власності на зазначену частину зареєстровано за відповідачем, але право на Ѕ частину, що була зареєстрована за [PERSON] і припинилась, залишилась в Реєстрі за минулим власником [PERSON] , який помер [INFO] . Через такі обставини, позивачі позбавлені можливості оформити свої спадкові права і змушені звернутись до суду. В судове засідання представник позивача надав клопотання про проведення судового засідання без участі позивача, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі ( а.с. 42). і просить їх задовольнити ( а.с. 42,44). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 29.01.2019, за клопотанням позивача, витребувані у 5-ї Харківської державної нотаріальної контори відомості зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) про наявність або відсутність заповіту після смерті [PERSON] , інформація про спадкоємців, які звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття ( а.с. 54-55). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.09. 1964 р., що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого Жовтневим районним ЗАГС м.Харкова. Подружжя має дочку [PERSON] , що випливає зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] ( а.с. 5,6). На підставі договору купівлі- продажу, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори 24.08.1985 р. за реєстровим № 3-2366 , за [PERSON] зареєстровано право власності на Ѕ частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 10.09.1985 р. ( а.с. 8). Оскільки на час укладання договору купівлі-продажу [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі, Ѕ частина будинку є спільним майном подружжя і долі кожного з подружжя у праві власності є рівними, позивачу [PERSON] належить право на ј частину будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Спірна половина житлового будинку була придбана спадкоємцем до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи суд застосовує положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Статтями 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні положення містить стаття 60 СК України. Конструкція статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України та статті 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Згідно положень статті 70 СК України, статті 372 ЦК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. [INFO] [PERSON] помер, що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції 19.10.2001р. ( а.с. 5). Після смерті [PERSON] відкрила спадщина на ј частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд по [ADDRESS] . Заповіту [PERSON] не залишив, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 55023383 від 06.02.2019 ( а.с. 62). З огляду на те, що спадщина відкрилась у 2001 році, тобто до 1 січня 2004 року, тому правовідносини сторін урегульовані нормами ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. За положеннями статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Приписами статті 549 ЦК УРСР визначено, що для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Єдиними спадкоємцями за законом першої черги у рівних частках (по 1/8 частині кожному) відповідно до положень ст. 529 ЦК є дружина [PERSON] - [PERSON] і дочка [PERSON] , які вважаються такими, що прийняли спадщину у відповідності з вимогами ст. 549 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини фактично проживали і були зареєстровані за тією ж адресою, що і спадкодавець, і не заявляли про відмову від спадщини. Вищенаведене підтверджується інформацією з будинкової книги ( а.с. 9-11). Згідно інформації П`ятої Харківської державної нотаріальної контори від 08.02.2019 № 281/02-14 , після померлого [PERSON] була заведена спадкова справа № 299/2018, в якої знаходяться: заяви про фактичне прийняття спадщини за законом від дружини спадкодавця - [PERSON] та доньки спадкодавця- [PERSON] ; заяви проханням видати свідоцтво про право на спадщину на частку у житловому будинку по [ADDRESS] від [PERSON] та [PERSON] ; постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`зку з тим, що у документі, що підтверджує право власності спадкодавця на будинок та вже зареєстрованими правами на це нерухоме майно у Державному реєстрі прав на нерухоме майно є розбіжності, а саме у правовстановлюючому документі будинок розташовано по вулиці , а за даними КП «ХМБТІ» по провулку, та право власності у реєстрі на цей будинок зареєстровано за іншими особами ( а.с. 61, 12,13). Розглядаючи справу, суд насамперед виходить зі ст. 392 ЦК України, положеннями якої передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у випадку втрати ним документу, що засвідчує його право власності. Аналогічне зазначено у п. 37 Постанови ПВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Виходячи зі змісту вищенаведених норм права, потреба у такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не затверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як вбачається з довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] ) зареєстрований за [PERSON] згідно договору довічного утримання від 17.02.2007 р.-1/2 частина та за [PERSON] за договором купівлі-продажу від 24.08.1985 р.-1/2 частина ( а.с. 14). Відповідно до договору довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом 5-ї Харківської державної нотаріальної контори 17.02.2007 р., [PERSON] передав у власність [PERSON] належну йому на праві власності Ѕ частину житлового будинку по [ADDRESS] .Право власності на нерухоме майно зареєстровано КП «ХМБТІ» 13.03.2007 р. Колишній власник Ѕ частини будинку [PERSON] помер [INFO] ( а.с. 15-16). За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна 15.02.2007 р. внесено запис про власність [PERSON] на Ѕ частину будинку [ADDRESS] , а 13.03.2007 р. внесено запис про власність [PERSON] на Ѕ частину будинку на підставі договору довічного утримання. Отже, невнесення запису про реєстрацію права власності за [PERSON] , яке він набув у 1985 р. , потягло порушення прав його спадкоємців на утримання відповідного свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. Відповідно до вимог п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З огляду на встановлені обставини суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved