Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем у справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2011 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.Позивачка вказала, що сім»я з відповідачем фактично розпалася на початку жовтня 2013 року. Від цього часу відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає, чим ставить позивача у скрутне матервальне становище. Відповідач за станом здоров»я та віком є працездатною особою. На даний час працює, інших дітей не утриманні не має, стягнень за виконавими документами не має, жодними хронічними хворобами не страждає. Угоди про добровільну сплату аліментів не досягнуто, тому позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить їх задовольнити. Дала суду пояснення аналогічно обставинам викладеними вище. Доповнила, що син [PERSON] має вади стопи ноги та у зв»язку з цим вона несе додаткові грошові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, пояснив, що не надає матеріальної допомоги дружині на утримання сина, так як не працює. Проте, ні інвалідності, ні будь-яких хронічних хвороб, дітей чи інших утриманців - відповідач не має. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Факт перебування сторін в сімейних правовідносинах підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] на а.с.4. Згідно ч.1 ст.122 СК України дитина, зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. З копій свідоцтв про народження вбачається, що у сторін під час перебування в сімейних правовідносинах народився син [PERSON], [INFO]. (а.с.5). Згідно ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України „Про охорону дитинства" зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібюностей, поважати гідність дитини, госувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. З довідки що на а.с.11 матеріалів справи виданої Головою Маар»ївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 04.04.2014 року за № 310, вбачається, що [PERSON] проживає та зареєстрованаї в [ADDRESS] разом з сином [PERSON], [INFO], який перебуває на її утриманні. Отже, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що неповнолітній син [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, які одержані для утримання дитини, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням. Згідно ст..186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України . На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову у частці заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися як аліменти на дитину, яка відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Частиною першою статті 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, у разі виникнення якої одержувач має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При визначенні розміру аліментів суд враховує відсутність у платника аліментів інших дітей, а також відсутність непрацездатних дружини, батьків, стан здоров»я дитини і той факт, що відповідач за віком та станом здоров»я є працездатною особою. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину у відповідності до ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, враховуючі обставини перелічені у ст.182 СК України, а також ті обставини, що відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі ? частини усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 11.04.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуюче вищевикладене, суд вважає наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги встановленою повністю. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог. На підставі викладеного ,

Outcome: approved