Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищевказаним позовом, у якому просить визнати за ними кожній право власності на 1/2 частку будинковолодіння №67 по вул.Духновича в м.Перечин Закарпатської області, яке складається з: житлового будинку, зазначеному на схематичному плані земельної ділянки під літ. „А" з ґанком , загальною площею 129,3 кв.м., житловою площею 83,8 кв.м., що складається з прихожої, площею 4,9 кв.м., гостинної - 15,7 кв.м., житлової кімнати - 14,4 кв.м., житлової кімнати - 17,6 кв.м., дитячої - 11,5 кв.м., гардеробної - 5,8 кв.м, кладової - 6,1 кв.м., кухні - 10,7 кв.м., ванної - 4,2 кв.м., гостинної - 24,6 кв.м., котельні - 6,3 кв.м., та веранди - 7,5 кв.м.; житлового будинку під літ. „ 1-А+1-А' з ґанком ", загальною площею 104,8 кв.м., житловою площею 49,1 кв.м., що складається з тамбуру, площею 1,2 кв.м, ванної - 5,6 кв.м., гостинної - 16,7 кв.м., комори - 12,5 кв.м., житлової кімнати - 18,9 кв.м, житлової кімнати - 13,5 кв.м., коридору - 5,3 кв.м., кухні - 12,5 кв.м., котельні - 6,0 кв.м., а також підвалу - 12, 6 кв.м. ; господарських будівель та споруд - гаража, 1982 р. побудови, площею основи 34,1 кв.м., коптильні, 1982 р. побудови, площею основи 0,9 кв.м., хліва, 1982 р. побудови, площею основи 16,4 кв.м., навісу, 1982 р. побудови, площею основи 45,9 кв.м., навісу, 1982 р. побудови, площею основи 6,0 кв.м., хліва, 1962 р. побудови, площею основи 1,8 кв.м., вбиральні, 1960 р. побудови, площею основи 1,2 кв.м., хліва, 1960 р. побудови, площею основи 4,2 кв.м., сараю, 1960 р. побудови, площею основи 10,2 кв.м., літньої кухні, 1980 р. побудови, площею основи 22,5 кв.м., гаража 1980 р. побудови, площею основи 16,5 кв.м., воріт з хвірткою, огорожі та колодязя. Позовні вимоги мотивують тим, що вони є співвласниками будинковолодіння №67 по вул.Духновича в м.Перечин Закарпатської області, по 1/6 частці кожна, які вони успадкували за своїм батьком [PERSON], який помер 03 травня 1990 року. Власником 4/6 вищевказаного будинковолодіння була їхня мати [PERSON], яка успадкувала 1/6 частку за своїм чоловіком, та 1/2 частку успадкувала за заповітом за [PERSON] [PERSON] позивачів [PERSON] померла 23 грудня 1997 року, і вони прийняли спадщину за останньою, оскільки постійно проживали з нею на момент її смерті. У 2017 році позивачі вирішили провести поділ будинковолодіння на два окремі будинки з належними до кожного господарськими будівлями та спорудами з присвоєнням окремої адреси кожному з будинків, у звязку з чим вони звернулися до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав на будинки домоволодіння, однак реєстратор пояснила, для цього необхідні правовстановлюючі документи на ціле будинковолодіння, зокрема документи про право на спадщину на 4/6 частки, які належали матері позивачів, а також не можливо зареєструвати належні їм по 1/6 частці у праві власності на зазначене вище будинковолодіння, так як згідно правовстановлюючого документа на вказані частки,\~ склад будинковолодіння не відповідає на даний час наявному, відповідно до технічних паспортів. Для оформлення спадкування належної матері частки вони звернулися до приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу [PERSON], однак остання відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки окремих будинків, з яких складається будинковолодіння, як обєктів права власності немає. Оскільки, у правовстановлюючих документах на їхні частки будинковолодіння, а також у правовстановлюючих документах\~ на частки їхньої матері, вказано обсяг та склад будинковолодіння до проведення добудови та реконструкції, у звязку з чим, позивачі не можуть оформити спадкування та отримати свідоцтво про право на спадщину на частку матері будинковолодіння та зареєструвати право власності\~ на частки в обсязі та складі який був з середини 1922 року та який є і на даний час, а тому просять позов задовольнити. У підготовче судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зявилися, однак подали заяви, у яких просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять такі задовольнити.\~ Представник Перечинської міської ради Закарпатської області у підготовче судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Згідно ч.1 ст.198 ЦПК України підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинковолодіння №67 по вул.Духновича в м.Перечин Закарпатської області, по 1/6 частці кожна, які вони успадкували за своїм батьком [PERSON], який помер 03 травня 1990 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №237880 від 03 січня 2018 року, повторно виданим Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, запис №17.\~ Також встановлено, що власником 4/6 частки вищевказаного будинковолодіння була мати позивачів [PERSON], яка успадкувала 1/6 частку за своїм чоловіком, та 1/2 частку\~ успадкувала за заповітом за [PERSON], однак [PERSON] померла 23 грудня 1997 року, і позивачі прийняли спадщину за останньою, оскільки постійно проживали з нею на момент її смерті. Разом з цим встановлено, що у 2017 році позивачі [PERSON] та [PERSON] вирішили провести поділ будинковолодіння на два окремі будинки з належними до кожного господарськими будівлями та спорудами з присвоєнням окремої адреси кожному з будинків, у звязку з чим вони звернулися до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав на будинки домоволодіння, однак реєстратор пояснила, що для цього необхідні правовстановлюючі документи на ціле будинковолодіння, зокрема документи про право на спадщину на 4/6 частки, які належали матері позивачів, а також не можливо зареєструвати належні їм по 1/6 частці у праві власності на зазначене вище будинковолодіння, так як згідно правовстановлюючого документа на вказані частки, склад будинковолодіння не відповідає на даний час наявному, відповідно до технічних паспортів. Крім цього встановлено, що [PERSON] та [PERSON] для оформлення спадкування належної матері частки звернулися до приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу [PERSON], однак остання відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки окремих будинків, з яких складається будинковолодіння, як обєктів права власності немає. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 та ч.2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї… Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до розяснень, які містяться в абзаці 3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що позивачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину за законом за спадкодавцем [PERSON], однак у них існують певні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки при подачі позовної заяви позивачами пропорційно долі поданих кожним з них вимог було сплачено по 352,40 грн. судового збору, то зважаючи на визнання заявленого позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто по 176, 20 грн.\~\~\~ Тому,

Outcome: approved