Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом до Садівської сільської ради Сумського району Сумської області, в якому просять визнати за ними, по Ѕ частці, право власності на земельну частку (пай) площею розміром 3,38 в умовних кадастрових гектарах, який розташовано на території Шпилівської сільської ради Сумського району Сумської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Зі змісту заяви випливає, що [INFO] помер [PERSON] , спадкоємцями якого є позивачі, які в свою чергу звернулись до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, в рівний частинах по Ѕ, однак роз`ясненням приватного нотаріуса Роменського РНО Ільченко Л.І. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) сертифікат серія [NUMBER] за N 279 від 17.06.1996 р., оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу. Позивачі в судове засідання не з`явились, направили до суду заяву в якій просили провести судове засідання в їх відсутність, позовні вимоги підтримали. Представник Садівської сільської ради Сумського району Сумської області надіслав суду заяву, в якій просив справу розглядати за відсутністю представника відповідача, проти позову не заперечує. Приватний нотаріус Роменського РНО у Сумській області Ільченко Л.І. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідно до ч 4 ст. 200 ЦПК України в підготовчому судовому засіданні у разі визнання позову суд ухвалює рішення в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] та дідом [PERSON] , що стверджується копіями свідоцтв про народження та про одруження [PERSON] (а.с.14, 15) та свідоцтвами про народження [PERSON] , та [PERSON] (а.с.12,16). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної частки (паю) розміром 3,38 умовних кадастрових гектарів, сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шпилівської сільської ради Сумського району Сумської області і належала померлому на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серія [NUMBER] від 17.06.1996 року, виданого на підставі розпорядження голови Сумської районної державної адміністрації за № 171 від 29.05.1996 р. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Шпилівської сільської ради Сумського району Сумської області за № 27 від 05.04.2000 року, згідно якого заповідав все своє майно і те, на що по закону він матиме право на день смерті своєму синові [PERSON] (а.с. 18). [PERSON] фактично прийняв спадкове майно після смерті [PERSON] , проте за життя не оформив своїх спадкових прав. Згідно пункту 1 (абз. 3) постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української PCP, спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Роменського РНО Ільченко Л.І., зареєстрованого в реєстрі № 420, позивачі - [PERSON] та [PERSON] , отримали спадкове майно після смерті [PERSON] , зокрема на земельну ділянку площею 2,0541 га, розташованої на території Шпилівської сільської ради Сумського району, по Ѕ частині. Однак при зверненні до приватного нотаріуса Роменського РНО Ільченко Л.І. з проханням видати свідоцтво про право власності за заповітом після смерті [PERSON] на земельну частку (пай) розміром 3,38 в умовних кадастрових гектарах, який розташовано на території Шпилівської сільської ради Сумського району Сумської області, [PERSON] було роз`яснено, що неможливо видати вказане свідоцтво оскільки відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), який підтверджував би належність [PERSON] зазначеного вище права на земельну частку (пай). (а.с. 24). Згідно довідки Управління у м. Сумах та Сумському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області №705/115-21 від 07.07.21 за [PERSON] зареєстровано сертифікат на земельну частку (пай) серія [NUMBER] за N 279 від 17.06.1996, про що було зроблено запис в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Сумською районною державною адміністрацією членам САПТ «Шпилівське» на підставі розпорядження голови Сумської районної державної адміністрації N 171 від 29.05.1996 р. Розмір цієї земельної частки (паю) складає 3,38 умовних кадастрових гектарів. (а.с.25). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Враховуючи те, що [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай), а [PERSON] , фактично успадкував вказане право на земельну ділянку (пай), наявні усі підстави для визнання права власності на земельну частку (пай) розміром 3,38 в умовних кадастрових гектарах, який розташовано на території Шпилівської сільської ради Сумського району Сумської області по Ѕ частині за позивачами, які є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] .

Outcome: approved