Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею, [PERSON] , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 74,0 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , який належав померлій [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06 травня 1989 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , мати позивачки. Померла була власницею житлового будинку в селі Лосятин Васильківського району Київської області. Позивач пропустила строк, передбачений законом для прийняття спадщини, проте безперешкодно, добросовісно та відкрито володіє вказаним майном померлої з моменту смерті матері до моменту звернення до суду, тобто протягом більше 10 років, інших володільців вказаного майна не має, а тому має всі підстави для визнання права власності за набувальною давністю, у зв`язку з чим і звернулась до суду із зазначеним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області в судове засідання не з`явився, надавши заяву про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячиз наступного. За змістом ч. 1 ст. 15, ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. У ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів,які перебувають у власності, не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 2 п. 9 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. За змістом ст. 344 ЦК України набувальна давність - це спосіб отримання права власності на нерухоме або рухоме майно особою, яка не є власником такого майна, але добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим майном як своїм власним протягом визначених законом строків, зокрема, щодо нерухомого майна протягом - десяти років, щодо рухомого майна - протягом п`яти років. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, для ухвалення судом рішення про визнання за особою права власності на чуже майно за набувальною власністю, суд повинен встановити наявність чотирьох необхідних умов: 1) добросовісність володіння особою чужим майном; 2) відкритість володіння нею цим майном; 3) безперервність володіння майном; 4) володіння майном протягом встановленого законом строку (нерухомим майном - десять років, рухомим майно - п`ять років). Судом достовірно встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Лосятинською сільською радою Гребінківського району Київської області 11 серпня 1954 року, [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с. 9). Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Лосятинським сільським ЗАГС Васильківського району Київської області, 12 червня 1976 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 12, після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 9). Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] і її спадкоємицею. Позивачка [PERSON] на день смерті [PERSON] , тобто станом на [INFO] , проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Лосятинської сільської ради № 666 від 04.12.2019 року (а.с. 29). Зазначений будинок належав на праві особистої власності [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі № 9 (а.с. 6-7) та технічного паспорту на будинок (а.с. 12-16). Разом з тим постановою приватного нотаріуса № 890/02-32 від 13.11.2019 року [PERSON] було відмовлено у відкритті спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] у зв`язку з тим, що [PERSON] пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с. 18). Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини справи, враховуючи, що позивач добросовісно користується спірним нерухомим майном, відкрито та безперервно більше десяти років фактично володіє вказаним житловим будинком, визнання сторонами позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на на житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 74,0 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , який належав померлій [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06 травня 1989 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved