Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , Радомишльської міської ради Житомирської області і Кичкирівського старостинського округу Радомишльського району Житомирської області та просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його баби [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] у м. Канів Черкаської області померла його баба - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина. За життя [PERSON] залишила три заповіти: заповіт від 29 жовтня 1970 року, посвідчений Кичкирівською сільською радою за реєстром № 3, номер у Спадковому реєстрі 40199753, в якому вона своє майно заповіла своєму сину [PERSON] ; заповіт від 20 лютого 1993 року, посвідчений Кичкирівською сільською радою за реєстром № 19, номер у Спадковому реєстрі 40216578, яким вона відмінила попередній заповіт і своє майно заповіла [PERSON] ; заповіт від 06 жовтня 1994 року, посвідчений Лутівською сільською радою за реєстром № 21, номер у Спадковому реєстрі 39704460, яким вона відмінила заповіт від 20 лютого 1993 року і своє майно заповіла своєму сину [PERSON] 26.12.2003 року завідувачем нотаріальної контори на ім`я [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Позивач вважає, що Свідоцтво про право власності за заповітом, яке видане на ім`я [PERSON] було помилково оформлено нотаріусом, оскільки нотаріус не перевірив дійсність заповіту та не вжив заходів до встановлення кола спадкоємців. На звернення [PERSON] нотаріус проінформував позивача щодо обов`язковості подання ним рішення суду з визначеним додатковим строком для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , з метою реалізації своїх спадкових прав. У зв`язку з цим позивач змушений звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяв про прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] . За твердженнями позивача, у встановлений законом шестимісячний строк не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті його баби, оскільки не міг документально підтвердити родинні відносини та не знав про існування заповіту. За цих обставин, [PERSON] просить визначити йому додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] , 1907 року народження, яка померла [INFO] у м. Канів Черкаської області, терміном у два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. В підготовчому засіданні представник відповідача подав клопотання про закриття провадження у справі, оскільки заявлені [PERSON] позовні вимоги вже були предметом розгляду у цивільній справі № 289/767/20 за наслідками розгляду якої, рішенням Малинського районного суду від 21.04.2021 року в задоволенні позову відмовлено, рішення набрало законної сили. Судом встановлено, що предметом розгляду у цивільній справі № 289/767/20 за позовною заявою [PERSON] було визначення додаткового строку, достатнього для подання заяв про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , 1926 року народження, яка померла [INFO] в м.Радомишлі Житомирської області та після смерті баби [PERSON] , 1907 року народження, яка померла [INFO] у м.Канів Черкаської області. Позовні вимоги заявлено до Радомишльської міської ради Житомирської області, Кичкирівського старостинського округу Радомишльського району, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Радомишльська державна нотаріальна контора Житомирської області, приватний нотаріус Радомишльського районного нотаріального округу Камінська Людмила Василівна, Житомирський обласний нотаріальний архів, [PERSON] . За наслідками розгляду справи № 289/767/20 Малинським районним судом від 21.04.2021 року прийнято рішення про відмову в задоволенні позову, яке на даний час набрало законної сили. Рішення про відмову частково вмотивовано тим, що Радомишльська міська рада Житомирської області та Кичкирівський старостинський округ Радомишльського району є неналежними відповідачами у даних правовідносинах. В той же час, [PERSON] була залучена до справи № 289/767/20 в якості третьої особи, що має інший правовий статус ніж відповідач. Ухвалою суду від 12.10.2021 провадження у справі за позовом [PERSON] про продовження строку на прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] , 1907 року народження, щодо відповідачів Радомишльської міської ради Житомирської області та Кичкирівського старостинського округу Радомишльської міської ради Житомирської області закрито. Щодо відповідача [PERSON] закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися. Подали до суду заяву про проведення судового розгляду справи за їх відсутності. Також подали клопотання про закриття провадження у справі, оскільки на даний час у спірних правовідносинах прийнято рішення Верховним Судом у справі № 289/767/20 і в задоволенні позову [PERSON] про продовження строку на прийняття спадщини після смерті його баби [PERSON] відмовлено. Також просять стягнути з позивача судові витрати на правову допомогу. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Радомишльська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Радомишльського районного нотаріального округу Камінська Л.В. подали заяви про розгляд справи без їх участі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що не підлягає до задоволення. Встановлено, що [INFO] у м. Канів Черкаської області померла баба позивача [PERSON] - [PERSON] . За життя [PERSON] склала три заповіти, а саме: перший - 29 жовтня 1970 року, посвідчений у Кичкирівській сільській раді Радомишльського району Житомирської області, номер у Спадковому реєстрі 40199753; другий - 20 лютого 1993 року, посвідчений у Кичкирівській сільській раді Радомишльського району Житомирської області, номер у Спадковому реєстрі 40216578, та третій - 06 жовтня 1994 року, посвідчений у Лутівській сільській раді Радомишльського району Житомирської області, номер у Спадковому реєстрі 39704460. 26 січня 2000 року Радомишльською державною нотаріальною конторою Житомирської області за заявою [PERSON] заведено спадкову справу № 18/2000 до майна померлої [INFO] [PERSON] 26 січня 2000 року державним нотаріусом Радомишльської державної нотаріальної контори Ліпіїним М. О. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20 лютого 1993 року після смерті [PERSON] . Спадщина, на яку видане дане свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . 26 грудня 2003 року державним нотаріусом Радомишльської державної нотаріальної контори Ліпііном М. О. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на спадкове майно, яке складається з іменної акції, номінальною вартістю 1,05 грн. ВАТ «Київський ЦУМ», що належала померлій на підставі сертифікату іменних акцій від 2002 року, виданої ТОВ «Прем-реєстратор». [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина. 05 квітня 2012 року приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області Камінською Л. В. видано [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, згідно з якими [PERSON] набула в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться під [ADDRESS] та земельну ділянку загальною площею 0,4800 га, кадастрові номери 1825084401:05:003:0019 та 1825084401:05:003:0020, з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] . Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 18.05.2021р. по справі № 289/767/20 [PERSON] було відмовлено у визначенні додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] . В своїй постанові від 16.11.2021 року по справі № 289/767/20 Верховний Суд зазначив, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що у позивача були відсутні перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини відповідно до чинного на час відкриття спадщини законодавства, тобто ЦК Української РСР, а зазначені ним обставини, а саме неможливість документально підтвердити свої родинні відносини зі спадкодавцем, необізнаність про смерть баби та наявність спадкового майна, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини з 1997 року до 2020 року. Також Верховний Суд зазначає, що доводи касаційної скарги [PERSON] про те, що він не був обізнаний про наявність заповіту, що є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, є безпідставними, оскільки [PERSON] не є спадкоємцем за жодним із заповітів, складених за життя його бабою [PERSON] . Вирішуючи заявлений [PERSON] позов по суті суд виходить з наступного. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України. Стаття 525 ЦК УРСР (чинного на час виникнення правовідносин) визначає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Стаття 529 ЦК УРСР визначає першу чергу спадкоємців за законом. Так, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку й без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, що викладені в п. 24 постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визнання особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України № 565/1145/17. Таким чином, цей строк може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо в указаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд із цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Отже, правила частини першої статті 550 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини без поважних причин, то правові підстави для вирішення питання про продовження строку для прийняття спадщини відсутні. Також, відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Зокрема такий правовий висновок зроблено Верховним Судом по справі № 712/543/15-ц, постанова від 06 червня 2018 року та по справі № 308/939/16-ц, постанова від 09 грудня 2019 року Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 18.05.2021р. по справі № 289/767/20, яке залишено в силі при перегляді справи Верховним Судом, і відповідно встановлені обставини не потребують доказуванню, встановлено, що у позивача були відсутні перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини відповідно до чинного на час відкриття спадщини законодавства, тобто ЦК Української РСР, а зазначені ним обставини, а саме неможливість документально підтвердити свої родинні відносини зі спадкодавцем, необізнаність про смерть баби та наявність спадкового майна, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини з 1997 року до 2020 року. Також не обізнаність позивача [PERSON] про наявність заповіту, що є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, є безпідставними, оскільки [PERSON] не є спадкоємцем за жодним із заповітів, складених за життя його бабою [PERSON] . Будь-яких інших, нових доказів, які б свідчили про причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця [PERSON] на вчинення дій пов`язаних із прийняттям спадщини після смерті своєї баби [PERSON] - позивачем не надано. Позивач не довів належними та допустимими доказами, поважність причин пропуску шестимісячного строку на подання до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини, в тому числі і в наслідок дій або бездіяльності відповідача [PERSON] , а тому позовні вимоги являються необґрунтованими та не підлягають до задоволення. Щодо відшкодування судових витрат заявлених представником відповідача суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно частин 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. В своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу адвокатом Чертковим В.О. в розмірі 9600 грн., суд виходить із наступного. Договір про надання правничої допомоги адвокатом - підписаний сторонами Бурба К.А. (клієнт) та Чертков В.О. (адвокат) 09.07.2021 року. Пунктом 7 договору визначено, що він набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2022 року. Згідно п.1 предметом договору є повний юридичний супровід та представництво інтересів клієнта у Радомишльському районному суді Житомирської області по цивільній справі № 289/1168/21. Відповідно до п.5 договору, сторони домовились про сплату гонорару адвокату за надані послуги в сумі 9600 грн. До договору долучено Акт приймання-передачі наданих послуг, датований 10.12.2021 на суму 9600 грн. у відповідності до якого витрати складаються зокрема із участі в судовому засіданні 20.12.2021 року (одна година) - на суму 1200 грн. В той же час, згідно поданої адвокатом Чертковим В.О. заяви, розгляд справи 20.12.2021 року проводився без його участі, що виключає надання цих послуг клієнту, а тому заявлені до відшкодування судові витрати підлягають зменшенню на вказану суму. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Враховуючи надані суду докази, що свідчать про витрати відповідачем [PERSON] на правничу допомогу, реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню. Так, до стягнення підлягає сума судових витрат в розмірі 8400, 00 гривень. Дані витрати підтверджуються доказами і є обґрунтованими. Аналогічний правовий висновок зазначений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та узгоджується і із правовою позицією ВС у справі №641/7612/16-ц, Постанова від 01 грудня 2021 року.

Outcome: approved