overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування зазначеного позову вказала, що він є власником домоволодіння № 168 по вул. Дніпровській в місті Павлограді, Дніпропетровської області. Відповідач за позовом є сином позивача, який не мешкає за вказаною адресою, хоча є зареєстрованим. Просив суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право користування житлом. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв суду не надавав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, у відповідності до положень ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Абзацом 7 ч. 1 ст. 3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Зовнішнім проявом реалізації права користування будинком, як місцем проживання, є реєстрація фізичної особи за адресою мешкання. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Як вбачається з матеріалів справи, позивач по справі є власником домоволодіння № 168 по вулиці Дніпровській в місті Павлограді, Дніпропетровської області на підставі договору дарування від 16 грудня 1987 року. Актом квартального комітету № 55 від 18 жовтня 2016 року підтверджується, що до теперішнього часу відповідача з реєстрації не знято. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування належною йому квартирою порушено й потребує захисту шляхом визнання відповідача, такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і \~\~власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування зазначеного позову вказала, що вона є власником домоволодіння № 25 по вул. Повстання в місті Павлограді, Дніпропетровської області. Відповідач за позовом є колишнім чоловіком доньки позивача, який не мешкає за вказаною адресою, хоча є зареєстрованим. Просила суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право користування житлом. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв суду не надавав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, у відповідності до положень ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Абзацом 7 ч. 1 ст. 3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Зовнішнім проявом реалізації права користування будинком, як місцем проживання, є реєстрація фізичної особи за адресою мешкання. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Як вбачається з матеріалів справи, позивач по справі є власником домоволодіння № 25 по вулиці Повстання в місті Павлограді, Дніпропетровської області на підставі договору дарування від 20 травня 2005 року. Довідкою квартального комітету № 32 від 11 листопада 2016 року підтверджується, що до теперішнього часу відповідача з реєстрації не знято. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування належною йому квартирою порушено й потребує захисту шляхом визнання відповідача, такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і \~\~власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом квартирою № 38 в будинку № 9 по вулиці вул. Кірова м. Шостка Сумської області, зазначаючи, що 14 травня 2015 року він придбав у відповідача квартиру, відповідач забрав свої речі, але з реєстраційного обліку не знявся, що перешкоджає йому в повній мірі здійснювати право власності. Позивач в судовому засіданні просить позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений. Відповідно до ст.. 224 ЦПК України за згодою позивача суд розглядає справу без участі відповідача в порядку заочного розгляду справи. З*ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами , суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. З дослідженого в судовому засіданні договору купівлі продажу квартири встановлено, що власником квартири № 38 в б. №9 по вул. Кірова м. Шостка являється [PERSON], що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Крім позивача у будинку за вказаною адресою також зареєстрований відповідач [PERSON] Як вбачається з довідки від 27травня 2015 року, виданої КП " Укржилкомфорт", відповідач не є членом сім'ї власника житла /а.с.8/. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у квартирі її колишній власник не проживає, в самому договорі зазначено, що [PERSON] повинен забрати свої речі, звільнити квартиру та знятись з реєстрації. В зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі, позивач не має можливості реалізувати своє право на розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі за вищезазначеною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243грн. 60 коп., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття її з реєстрації. В обґрунтування зазначеного позову вказав, що він є власником квартири [ADDRESS]. Відповідачка за позовом є його колишньою дружиною, однак з серпня 2011 року за даною адресою не проживає, хоча є зареєстрованою. Просив суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, у відповідності до положень ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Абзацом 7 ч. 1 ст. 3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Зовнішнім проявом реалізації права користування квартирою, як місцем проживання, є реєстрація фізичної особи за адресою мешкання. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Як вбачається з матеріалів справи, позивач по справі є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 07 жовтня 2002 року. Довідкою про склад сім'ї від 10.07.2014 року підтверджується, що до теперішнього часу відповідача з реєстрації не знято. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування належною йому квартирою порушено й потребує захисту шляхом визнання відповідача, такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування зазначеного позову вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач за позовом є членом сім`ї колишнього власника, який не мешкає за вказаною адресою, хоча є зареєстрованими. Просила суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право користування житлом. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв суду не надавав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, у відповідності до положень ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Абзацом 7 ч. 1 ст. 3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Зовнішнім проявом реалізації права користування будинком, як місцем проживання, є реєстрація фізичної особи за адресою мешкання. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Як вбачається з матеріалів справи, позивач по справі є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 01 грудня 2016 року. Довідкою про реєстрацію та склад сім`ї, виданою начальником ЖС від 02 лютого 2017 року підтверджується, що до теперішнього часу відповідача з реєстрації не знято. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування належною йому квартирою порушено й потребує захисту шляхом визнання відповідача, такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і \~\~власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, земельну ділянку, що розташована на території Сербівської сільської ради Кодимського району Одеської області, площею 1,15 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області 20.02.2004 року, вказуючи, що земельна ділянка належала його батьку [PERSON], який помер [INFO]. Позивач являється спадкоємцем після померлого та прийняв спадщину, проте не може оформити право власності на земельну ділянку, оскільки державний акт, яким посвідчене право власності померлого на цю ділянку був втрачений. Крім того, спадкоємцем першої черги є відповідач, який не бажає приймати спадщину і відмовився від належної йому частки спадкового майна. Однак відмова нотаріусом не прийнята, оскільки подана поза межами шестимісячного строку після відкриття спадщини. В підготовче засідання позивач не з'явився, надавши до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідач в підготовче засідання не з'явився, надавши до суду клопотання в якому просить розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В п. 24 Постанови № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" Пленум Верховного Суду України дав роз'яснення, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження обставин справи. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, тобто і в порядку спадкування, а тому, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування житлом. В позові посилається на те, що в період липня 2008 року на території Путильського району сталося стихійне лихо у вигляді паводку, яке спричинило пошкодження житлових будинків жителів району. Одним із таких будинків був житловий будинок по вул. Українській,218 в смт.Путила . Паводок фактично привів у непридатність для проживання в ньому жильців, яким було виплачено матеріальну допомогу на придбання іншого житла. Одною із жильців цього будинку була [PERSON]. 05 листопада 2008 року їй було придбано житловий будинок в с.Шишківці, Кіцманського району Чернівецької області, що підтверджується договором куплі-продажу житлового будинку і остання вибула на нове місце проживання за межі району. 24 листопада 2012 року вона померла. Після вибуття [PERSON] з квартири [ADDRESS] в цій квартирі залишилась зареєстрованою її дочка [PERSON], яка вже понад десять років не проживає в даній квартир і яка добровільно визначила собі інше місце проживання. Згідно ст.71 ЖК України жиле приміщення зберігається за відсутньою особою шість місяців. Факт того, що відповідач не проживає у вказаній квартирі, підтверджується довідкою селищної ради. Просить суд задовольнити його позовні вимоги. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на факти викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з"явилась, причини неявки суд не повідомила. Згідно ст.169 ЦПК України суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача з постановленням заочного рішення. Заслухавши позивача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач більше шести місяців відсутня за місцем її приписки і в квартирі не проживає. Згідно ст.71 ЖК України у випадках передбачених пунктами цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім наймачем або членом його сім"ї протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Виходячи з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, суд знаходить, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки відповідачка не проживає в квартирі більше шести місяців.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат та просив стягнути кошти в загальному розмірі 100580 грн. 36 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1921 грн. 00 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 28 липня 2016р. з вини [PERSON] , котрий керував транспортним засобом марки «Opel», державний номер [NUMBER] , в м. Одеса, була скоєна дорожньо-транспортна пригода (ДТП), внаслідок чого автомобіль «Toyota», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] отримав механічні пошкодження. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2016 року, справа №523/11597/16-п. На дату скоєння пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Заподіяна відповідачем шкода, яка виникла внаслідок ДТП, не була відшкодована потерпілій особі. Тому, власник пошкодженого автомобіля [PERSON] , з метою отримання відшкодування 06.10.2016 року звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до п. п. а" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відпо\-відальності власників наземних транспортних засобів, МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 Закону, МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була запо\-діяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. Відповідно до Звіту №127/08-16 вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження при ДТП автомобіля «Toyota Camry», державний номер [NUMBER] , складає - 304698 грн. 73 коп. Вартість послуг аварійного комісара становить 580 гривень 36 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат та просив стягнути кошти в загальному розмірі 100670 грн. 00 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1921 грн. 00 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 27 грудня 2016р. з вини [PERSON] , котрий керував транспортним засобом марки «АЗЛК 2140», державний номер [NUMBER] , в м. Одеса, була скоєна дорожньо-транспортна пригода (ДТП), внаслідок чого автомобіль «Nissan Note», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] отримав механічні пошкодження. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 січня 2017 року, справа №521/595/17. На дату скоєння пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Заподіяна відповідачем шкода, яка виникла внаслідок ДТП, не була відшкодована потерпілій особі. Тому, власник пошкодженого автомобіля [PERSON] , з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) з відповідною заявою. Відповідно до п. п. а" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відпо\-відальності власників наземних транспортних засобів, МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 Закону, МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була запо\-діяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. Відповідно до Звіту №24-01/1 вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження «Nissan Note», державний номер [NUMBER] , складає - 119046 грн. 22 коп. Вартість послуг аварійного комісара становить 670 гривень.

Outcome: approved