Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вищезазначеним позовом, просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 7,470 га, кадастровий № 1424884800:07:000:0936, розташованої на території Новоселівської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у порядку спадкування за законом після смерті баби [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтуваннях позовних вимог зазначає, що [INFO] померла її баба [PERSON] . Після смерті останньої відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка, площею 7,470 га, кадастровий № 1424884800:07:000:0936, розташованої на території Новоселівської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Інших спадкоємців після смерті бабці немає, оскільки її батько [PERSON] відмовився від спадщини на її користь, та надав нотаріально засвідчену заяву про відмову. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабусі - позивачу було відмовлено державним нотаріусом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, а саме: оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку. Позивач у судове засідання не з`явилася, надав заяву про розгляд справи за її відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, надав клопотання про розгляд справи буз участі представника виконкому. Позовні вимоги визнає. Згідно з ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Позивач [PERSON] народилася [INFO] в Красноярському краю, Росія, її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Батько позивача [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Земельна ділянка, площею 7,470 га, кадастровий № 1424884800:07:000:0936, розташованої на території Новоселівської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER] виданого на підставі розпорядження Тельмановської районної державної адміністрації № 229 від 08.07.2006 року (а.с.11). У видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом у порядку спадкування за правом представлення після смерті бабусі [PERSON] , було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку, яка належала спадкодавцеві. Викладеним обставинам відповідають спадкові правовідносини та правовідносини щодо підстав набуття права власності. Приписами ч.1 ст.316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконності набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема в разі відсутності документа який підтверджує право власності. Частиною 1 ст.1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правом представлення мають право на спадкування внуки, правнику спадкодавця на ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст.1266 ЦК України. Верховний Суд роз`яснив, що по своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, який не є окремою підставою або видом спадкування і за яким суб`єктами спадкування стають певні спадкоємці за законом. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно правової позиції, висловленої ВСУ у справі №6-161цс17 слідує, що згідно ч.2 ст.1266 ЦК України, онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих з їх батьків, хто був би спадкодавцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому батьку (матері). Спадкування за правом представлення це спадкування за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, як би була живою на час відкриття спадщини. Під спадкуванням за правом представлення розуміють особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини ніби заступає на її місці і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримані би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини. Встановлено, що батько позивача та син [PERSON] надав нотаріально засвідчену заяву про відмову від спадщини.(а.с.10). Згідно приписів ст.ст.1296,1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З урахуванням викладених норм ЦК України, слід прийти до висновку, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, а право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою та при відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] мала на праві власності земельну ділянку, площею 7,470 га, кадастровий № 1424884800:07:000:0936, розташованої на території Новоселівської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, однак оригінал Державного акту у спадкоємця відсутній, у зв`язку з чим нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивач звертається до сулу з огляду на те, що не має можливості надати нотаріусу оригінал Державного акту , що свідчить про неможливість одержання позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому звернення його до суду з вимогами про визнання в судовому порядку права власності на земельну ділянку, відповідає нормам діючого законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ним Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тому, позивач по справі, не маючи інших можливостей набути своє законне право, з огляду на ст.4 ЦПК України, і звернувся до суду за захистом свого права та законного інтересу. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, підлягають задоволенню. Враховуючи специфіку спору, судові витрати відносяться на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved