Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зазначеним позовом та просять усунути перешкоди у користуванні власністю, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташоване за адресою: [ADDRESS], оскільки відповідач не мешкає за вказаною адресою вже понад один рік, особистих його речей в квартирі немає, за комунальні послуги не сплачує. В судове засідання позивач [PERSON] та позивач [PERSON] не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені, кожен окремо подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та не заперечують проти заочного розгляду (а.с.36,37). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, відзиву не надав. Дослідивши письмові докази, в заочному порядку, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачі [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.05.1999р. та договору дірування від 20.01.2001р., засвідченого приватним нотаріусом, є власниками квартири [ADDRESS] Дніпропетровської області (а.с. 9,10,11 - копія свідоцтва, договору та технічного паспорту на квартиру). Однак у вказаній квартирі, за відомостями Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби НоваКом від 16.04.2018 р., зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO] (а.с. 15 - довідка), який, за даними акту про не проживання від 16.04.2018 р., складеного мешканцями квартир [ADDRESS] та посвідченого майстром ТзОВ «УЮТ-2011», з вересня 2016 року не проживає в [ADDRESS] Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Так, рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.09.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 13 - копія рішення), тобто відповідач є колишнім членом сім'ї позивача як власника житла. Однак припинення сімейних відносин не впливає на сервітутне право особи, яка його набула, і не припиняє його. Згідно пункту 39 Постанови, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Аналогічне викладено в ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідно до якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач, як колишній член сім'ї власника житла, не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, а саме з вересня 2016 року, згідно даних акту, суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч. 2ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Тому слід також стягнути з відповідача [PERSON] 704,80грн. судового збору, сплачених позивачем [PERSON] при подачі позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved