Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який разом з представником підтримала у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що вона, [PERSON] , у 2001 році, на підставі ордеру, вселилася у кімнату [ADDRESS] . Так як позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , останній був також зареєстрований у кімнаті за вищевказаною адресою. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.03.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Оскільки ще на початку 2012 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, відповідач залишив житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , в якому більше 7-ми років не проживає, участі в оплаті комунальних послуг не приймає, кореспонденцію за вказаною адресою не отримує, особистих речей не має. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втрати право користування кімнатою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08.08.2019 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 03.12.2019 року перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, починаючи з підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 03.12.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з участю сторін. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що він дійсно близько 8-ми років не проживає у кімнаті [ADDRESS] , а мешкає в дачному масиві "Заозерному". Представник Управління «ЦНАП у м. Суми» СМР в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, у зв`язку з великим навантаженням відділу. Представник Громадського об`єднання наймачів та власників квартир «Надія», повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутність. Суд, заслухавши думку учасників провадження та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 06.06.1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Починаючи з 13.09.2001 року сторони проживали та були зареєстровані в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується карточками прописки та Довідкою Громадського об`єднання наймачів та власників квартир «Надія» (а.с.5,8-9). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.03.2013 року по справі №1806/11899/12 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 06.06.1997 року відділом РАГС Сумського міськвиконкому, актовий запис №545, було розірвано (а.с.6). 01.07.2016 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований 01.07.2016 року Виконкомом Кияницької сільської ради Сумського р-ну Сумської обл., актовий запис №5; прізвище дружини після реєстрації шлюбу визначено як « [PERSON] » (а.с.7). Як вбачається з Довідки Громадського об`єднання наймачів та власників квартир «Надія», за підписом директора та паспортиста, [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований у кімнаті [ADDRESS] , однак фактично протягом 7-ми років за вказаною адресою не проживає (а.с.4). Між сторонами виникла житлові правовідносини, що регулюються Житловим кодексом України. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У відповідності до положень ст.ст. 64, 65 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням. Згідно вимог ст. 163 ЖК України, у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Перелік випадків збереження права на жиле приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців передбачений п. 1-7 ч. 3 ст. 71 ЖК України. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За положенням ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи, оскільки відповідач [PERSON] у кімнаті [ADDRESS] , не проживає понад шість місяців, підстави, визначені ст. 71 ЖК України, для продовження за ним терміну зберігання права користування спірним житловим приміщенням відсутні, участі в оплаті комунальних послуг він не приймає, суд приходить до висновку про необхідність визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тривалою відсутністю в займаній кімнаті. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved