Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд: стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки від усіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період з 2013 року по 2019 рік [PERSON] та [PERSON] спільно проживали та вели господарство. Від спільного проживання, [INFO] у них народився син, [PERSON] . З грудня 2019 учасники справи припинили відносини та почали проживати окремо. Дитина залишилася проживати разом із позивачем. Як стверджує позивач, відповідач належним чином не допомагає у вихованні та матеріальному забезпеченні сина, коштів на утримання дитини не надає у зв`язку з чим позивач звернулася до суду. Ухвалою суду від 02.08.2021 було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 30.08.2021 відповідачем отримана копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками, про що у справі є відповідна розписка, однак відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву до суду. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Починаючи з 2013 року по 2019 рік сторони проживали разом без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання, [INFO] народився син, [PERSON] , що підтверджується актовим записом про народження дитини РАЦСу муніципалітету м. Палео-Фаліро, ном Аттики, Грецької Республіки №79/24/2016 від 18.10.2016. З грудня 2019 року сторони припинили відносини та ведення спільного господарства, почали проживати окремо. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки. Отже, на підставі викладеного,

Outcome: approved