Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] «про стягнення шкоди заподіяної злочином». Свої позовні вимоги мотивує наступним. 30.06.2012 року приблизно о 21 годині 00 хвилин біля будинку № 46 по вул. Пінтера в м. Донецьку [PERSON] заподіяв позивачу [PERSON] один удар ножем в живіт, чим заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя. За скоєне, постановою Кіровського районного суду м. Донецька від 10.12.2012 року, яка набула законної сили, до [PERSON] застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну установу зі звичайним наглядом. Весь липень 2012 року позивач перебував у лікарні на стаціонарному лікуванні. З серпня по вересень 2012 року проходив курс перев'язок, зазначає, що до теперішнього часу стан його здоров'я не поліпшується і на нього чекає ще низка операцій. За час лікування позивачем було витрачено 1892,96 грн. на придбання лікарських засобів, які просить стягнути з відповідача, також просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн. Крім того зазначає, що після скоєного відповідачем він не в змозі повноцінно пересуватися, період відновлення та реабілітації його організму ще не завершений. Після майбутніх операцій його буде направлено на МСЕК, де напевно буде встановлена група інвалідності. Так, скоєний відповідачем злочин потягнув за собою значні зміни в ритмі та способі його життя. А тому просить стягнути з відповідача заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. Згідно з вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, що затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України визначення судді щодо розгляду цієї справи було здійснено 17 червня 2013 року відповідно до автоматизованої системи документообігу суду. Однак, у зв'язку з відрахуванням судді Іванова О.Г. зі штату суддів Кіровського районного суду м. Донецька, перерозподіл даної справи між суддями було здійснено 21.10.2013 року і справу було призначено судді Леонову О.С. 15.11.2013 року по справі було винесено заочне рішення, яке 05.02.2014 року за заявою відповідача було скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. Позивач в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Так, постановою Кіровського районного суду м. Донецька від 10.12.2012 року, яка набула законної сили, 30.06.2012 року приблизно о 21 годині 00 хвилин біля будинку № 46 по вул. Пінтера в м. Донецьку [PERSON] заподіяв позивачу [PERSON] один удар ножем в живіт, чим заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя. Як вбачається зі змісту постанови, висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 171 від 23.08.2012 року встановлено, що у [PERSON] в період інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння виявлена сосудиста деменція з іншою симптоматикою, переважно бердовою (в редакції МКБ -10). За своїм психічним станом він не міг керувати своїми діями та керувати ними. Згідно цієї ж постанови, до [PERSON] застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну установу зі звичайним наглядом. У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Весь липень 2012 року позивач перебував у лікарні на стаціонарному лікуванні. З серпня по вересень 2012 року проходив курс перев'язок та до теперішнього часу стан його здоров'я не поліпшується і на нього чекає ще низка операцій. За час лікування позивачем було витрачено 1892,96 грн. на придбання лікарських засобів, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 13-17). Згідно ч.1 ст.1186 ЦК України - шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. З урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про відшкодування нею цієї шкоди частково або в повному обсязі. Позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] виданого 23.01.2008 року Пенсійним фондом України. Відповідач [PERSON] [INFO] також є пенсіонером за віком. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 1892,96 гривень підлягають задоволенню. Крім того після скоєного відповідачем позивач не в змозі повноцінно пересуватися, період відновлення та реабілітації його організму ще не завершений. Так, скоєний відповідачем злочин потягнув за собою значні зміни в ритмі та способі його життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди слід виходити з вимог ст.1167 ЦК України, яка визначає підстави покладення обов'язку з відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначені розміру відшкодування. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, при наявності його вини. Відповідно до роз'яснень, даних в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 "Про судову практику по справах про відшкодування моральної немайнової шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішені справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат не майнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, в порушенні нормальних життєвих зв'язків і не можливості продовження активного громадського життя, фізичного болю, перенесеного в результаті заподіяних страждань і при настанні інших негативних наслідків. Як вбачається з матеріалів справи, в результаті скоєного 30.07.2012 року у відношенні [PERSON] суспільно-небезпечного діяння, йому були завдані моральні страждання, оскільки в наслідок травмування він зазнав фізичного болю, після скоєного, він не в змозі повноцінно пересуватися, період відновлення та реабілітації його організму ще не завершений, після проходження операцій його буде направлено на МСЕК, тому був порушений звичайний для позивача образ життя і він був змушений докладати додаткових зусиль для його організації. Виходячи з наведеного, а також враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме, в розмірі 5 000 грн. Відповідно до ст. ст. 79, 84 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] надавалась правова допомога фахівцем [PERSON] Відповідно квитанції № 1 від 11.10.2012 року позивач сплатив за надані правові послуги 500 грн. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Однак, на виконання вказаної норми Закону позивачем не було надано розрахунку вказаної суми з врахуванням надання правової допомоги в судовому засіданні, вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, час ознайомлення з матеріалами справи в суді, договір про надання правової допомоги та копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю [PERSON], тому суд відмовляє у розподілі витрат позивача на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved