Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. [PERSON], мотивує позов тим, що відповідач [PERSON]є його дочкою. Позивач зазначає, що на даний час він непрацездатний так як є інвалідом 1 групи, та потребує сторонньої допомоги в зв»язку з чим має необхідність в додатковій матеріальній допомозі на лікування та сторонню допомогу. Я вказує позивач, його дочка - працездатна і має постійне місце роботи, тому прохав стягнути з відповідача аліменти на його користь по 1/8 частині всіх видів її заробітку (доходу), щомісячно. Ухвалою суду від 11.05.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач [PERSON], яка належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та якій роз»яснено її право надіслати суду відзив на позовну заяву і всі наявні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, протягом строку, встановленого судом, подала заяву (відзив) на позовну заяву в якій вказала, що позов визнає. Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з викликом учасників справи до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд прийшов до висновку, про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов»язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов»язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Судом встановлено, що згідно наданих доказів - копії повторного свідоцтва про народження відповідача [PERSON], [INFO] Серія [NUMBER] - позивач є її батьком. 01.07.2014 року позивачу встановлена 1 група інвалідності, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 01.07.2014 року. В даній довідці вказано, що позивач потребує медикаментозного, санаторно-курортного лікування та сторонього догляду, Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Тому відповідно до даного закону позивач являється не працездатним. У п. 21 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК ), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК). Судом встановлено, що позивач батьківських прав стосовно доньки не позбавлявся, постійно піклувалася про неї та надавав їй матеріальну допомогу, що не заперечувалося сторонами по справі. Відповідно до ч.1 ст.202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Указана норма не пов'язує обов'язок повнолітніх дітей утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги в залежності від матеріального стану цих повнолітніх дітей, можливістю надавати батькам матеріальну допомогу та утримання їх батьками в період їх неповноліття. В той же час обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення, факт біопоходження); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. Враховуючи вищевказні обставиния суд вважає, що в даній справі наявні всі 3 юридичні факти (відповідач є дочкою позивача, який є непрацездатним та являється таким що потребує сторонньої допомоги та матеріальної допомоги), що є підставою для стягнення даних аліментів. Відповідно до ч.1 ст.205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Оскільки, відповідач фізично здорова, працездатна, працює спеціалістом 1 категорії Хорольської районної філії Полтавського обласного центру зайнятості, стягнення за виконавчими листами з неї не проводяться отже, спроможна сплачувати аліменти на користь позивача на його утримання в зв»язку з йогонепрацездатністю і потребою в матеріальній допомозі, а тому стягнення з відповідача слід проводити в розмірі 1/8 частини всіх видів її заробітку (доходу). Відповідно до ст.79 ч.1 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто з 11.05.2018року. Відповідно до ст.367 ч.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: approved