Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позову покликається на те, що згідно договорів купівлі-продажу будинку від 15.11.2015 року та купівлі-продажу земельної ділянки від 15.11.2015 року він є власником будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. На даний час йому стало відомо про те, що рішенням Залізничного районнного суду м. Львова від 01.06.2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20.09.2012 року, вирішено вселити [PERSON] та [PERSON] в житловий будинок [ADDRESS]. Зобов'язано [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON], [PERSON] в користуванні будинком [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями та спорудами до нього, земельною ділянкою, площею 0,0472 га. Дане рішення зараз перебуває на виконанні і державний виконавець має намір вселяти [PERSON] та [PERSON] у його власність у будинок [ADDRESS]. На даний час попередні власники зняті з реєстрації у будинку [ADDRESS], відповідачі по справі мають намір вселятися у його будинок з посиланням на вищевказане рішення суду та відкрите виконавче провадження. Оскільки на даний час він є власником даного будинку відповідно до вимог ст. 391 ЦК України він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги повністю та просить їх задоволити. Зазначає, що позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки порушуються його права як власника майна, оскільки на виконанні знаходиться рішення суду про вселення відповідачів до попередніх власників даного будинку. Таким чином порушуються права [PERSON] як власника майна та вимоги ст. 317 ЦК України. Окрім цього додала, що на даний час відповідачі за заявою позивача зняті з реєстрації по [ADDRESS], що стверджується довідкою з місця проживання про склад сімї і прописку. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та зазначила, що рішенням Залізничного районнного суду м. Львова від 01.06.2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20.09.2012 року, вирішено вселити [PERSON] та [PERSON] в житловий будинок [ADDRESS]. Зобов'язано [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON], [PERSON] в користуванні будинком [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями та спорудами до нього, земельною ділянкою, площею 0,0472 га. Рішення суду до сих пір не виконано з вини боржників та завдяки невиконанню службових обов'язків державним виконавцем. Бездіяльність і дії державного виконавця Залізничного відділу ДВС Львівського міського управління юстиції неодноразово оскаржувалась до Залізничного районного суду м. Львова, про що є відповідні ухвали. Таким чином позивач даним позовом хоче скасувати рішення суду і привести до його невиконання. Також додала, що з приблизно 2011 року проживає за адресою [ADDRESS] у зв'язку з тим, що їй чиняться перешкоди у користуванні даним будинком. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та зазначив, що позивачем не доведено, що на даний час він є власником житлового будинку [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями. Також позивачем при пред'явленні позовних вимог не доведено правомірність набуття та володіння житловим будинком [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, неодноразово викликалася в судове засідання, подала відзив, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначила у відзиві, що неможливо визнати осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, якщо ці особи не змогли скористатись таким правом з незалежних від них причин, зокрема через невиконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01.06.2012 року. Заслухавши думку учасників процесу, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити. Відповідно до ст. 13 ЦК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребовуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01.06.2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20.09.2012 року, вирішено вселити [PERSON] та [PERSON] в житловий будинок [ADDRESS]. Зобов'язано [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON], [PERSON] в користуванні будинком [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями та спорудами до нього, земельною ділянкою, площею 0,0472 га. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.11.2015 року [PERSON], [PERSON] продали [PERSON] житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу від 05.11.2015 року [PERSON], [PERSON] продали [PERSON] земельну ділянку площею 0,0472 га у [ADDRESS]. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником житлового будинку у [ADDRESS]. З довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку вбачається, що у будинку [ADDRESS] зареєстрованих осіб немає, власником даного будинку є [PERSON] Згідно ухвали Залізничного районного суду м. Львовавід 03.11.2016 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 07.06.2017 року, визнано дії державного виконавця щодо закінчення виконавчих проваджень за виконавчими листами, виданими Залізничним районним судом м. Львова 26.10.2012 року неправомірними та скасовано постанови державного виконавця про закінчення виконавчих проваджень, оскільки виконавцем не вчинено всього комплексу дій по виконанню рішення суду. Згідно постанови державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львова від 13.10.2017 року відновлено виконавче провадження про виконання рішення Залізничного районнного суду м. Львова від 26.10.2012 року. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У ст. 150 ЖК УРСР зазначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд; продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 05 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Окрім цього, у Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" у п. 5 зазначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З врахуванням того, що на даний час власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, [PERSON] та [PERSON] не є членами його сім'ї, а тому вимоги [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставними, оскільки це порушує його права як власника. Також на думку суду необгрунтованим є покликання відповідачів на те, що позивачем не доведено правомірність набуття та володіння житловим будинком [ADDRESS] та те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS], оскільки договір купівлі-продажу даного будинку не оскаржувався та не визнаний недійсним в судовому порядку. Також підлягають до стягнення з відповідачів і судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп. сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Outcome: approved