Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 13.11.2016 року померла її мати [PERSON] в республіці Білорусь, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді 1/4 частки квартири №24 в будинку №1 по 26 кварталу в м.Маріуполі. Вказана квартира належить на праві приватної власності в рівних частинах [PERSON], померлій 13.11.2016 року, її чоловікову [PERSON], померлому 27.12.2017 року, позивачці та відповідачу по справі - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.10.1996 року. Спадкоємцями після смерті матері є позивачка та відповідач по справі [PERSON], який до нотаріальної контори не звертався та свої спадкові права не оформляв. Звернувшись до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про спадщину, їй було відмовлено постановою від 05.04.2018 року №1057/02-31 через відсутність у спадкоємця доказів про місце відкриття спадщини та факту прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду. На підставі викладеного, позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просила визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири №24 в будинку №1 по 26 кварталу в м.Маріуполі Донецької області, загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 13.11.2016 року. Позивачка надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії VІІ-УР №0099545, виданого Іллічівським відділом РАЦС м.Маріуполя вбачається, що батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON]. Встановлено, що 07.01.1986 року позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON] в Палаці одруження м.Маріуполя та після реєстрації шлюбу їй було присвоєне прізвище «Реутова», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІV-НО №437022. 13.11.2016 року мати позивачки - [PERSON] померла в республіці Білорусь, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВН №0890390, виданим 15.11.2016 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Мінміськвиконкому, актовий запис №15133. Згідно свідоцтва про смерть серії ІІ-НО №013689, виданого 29.12.2017 року Кальміуським районним у м.Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану встановлено, що 27.12.2017 року помер батько позивачки [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 31.10.1996 року квартира №24 в будинку №1 по 26 кварталу в м.Маріуполі належить в рівних частинах [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Встановлено, що 05.04.2018 року позивачка звернулась до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті 13.11.2016 року [PERSON] на частку квартири №24 в будинку №1 по 26 кварталу в м.Маріуполі. Відповідно до постанови Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 05.04.2018 року №1057/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири №24 в будинку №1 по 26 кварталу в м.Маріуполі через відсутність у спадкоємця доказів про місце відкриття спадщини та факту прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду. Згідно із повідомленням Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 04.05.2018 року №1389/01-16 в справах нотаріальної контори відсутня спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 13.11.2016 року. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ст. 1221 ЦК України, п.1.12 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до ст. 29 ЦК України. [PERSON] мешкала на території Республіки Білорусь, але при цьому мала майно на території України: ? частку квартири №24 в будинку №1 по 26 кварталу в м.Маріуполі. Якщо спадкодавець, якому належало майно на території України мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається на підставі Закону України «Про міжнародне приватне право». Згідно ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна, що підлягає державній реєстрації регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майно, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житло. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження наданими суду письмовими доказами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved