Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO] за кордон у її супроводі або в супроводі баби - [PERSON] без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON] терміном до 27 червня 2019 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 27.12.2007 року. [INFO] у них народилась дочка [PERSON], яка після розлучення залишилась проживати із позивачем. На даний час позивач проживає та працює у Республіці Польща та має намір на час шкільних канікул забрати дитину до себе. Відповідач не дає згоди на виїзд дитина за кордон чим чинить перешкоди позивачу в реалізації її прав і обов'язків матері. Виїзд [PERSON] за кордон сприятиме розширенню світогляду дитина та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Тому представник позивача просить надати дозволіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO] за кордон у супроводі іі матері - [PERSON] або в супроводі баби - [PERSON] без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON] терміном до 27 червня 2019 року. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що таким чином позивач хоче вивезти їх дочку за кордон, а тому він заперечує проти даного позову. На даний час йому бачитись із дочкою не дозволяють. Представник служби у справах дітей Кременецької райдержадміністрації у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], шлюб між сторонами розірвано 27 грудня 2007 року, про що зроблено актовий запис № 224. Батьками [PERSON], [INFO] є батько - [PERSON], мати - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження. Згідно цивільно-правового договору укладеного в 2016 році, договору про працевлаштування від 15.04.2016 року та підтвердження реєстрації місця проживання іноземця на тимчасове перебування від 12.10.2016 року, [PERSON] працює та тимчасового проживає в [ADDRESS]. Згідно довідок № 1757 від 03.03.2017 року та № 5284 від 30.06.2017 року, виданих Кременецьким міськрайонним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ в Тернопільській області, заборгованість по аліментах [PERSON] перед [PERSON] на дочку [PERSON], [INFO] згідно виконавчого листа Кременецького районного суду № 2-1073 від 09.11.2009 року становить 9045 грн. Ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенцією про права дитини (ст.18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.. В силу ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Зі змісту ст. 313 ЦК України вбачається, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. В силу п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.4 Постанови від 27 січня 1995 року № 57, затвердженої КМУ «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріальної згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 - річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд їх дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування та з врахуванням того, що батько дитини без жодних об'єктивних причин дозвіл на виїзд дитини за кордон в добровільному порядку не надає, чим фактично позбавляє доньку права на відпочинок, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved