Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 25 травня 2012 року. Шлюб був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 379. Від даного шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON]. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. На даний час не ведуть спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, шлюб існує лише формально, не мають наміру зберегти шлюб. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, який знаходиться на її повному утриманні. [PERSON] є здоровим та працездатним, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Просить розірвати шлюб, укладений 25 травня 2012 року між нею та [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти в її користь на утримання неповнолітньої дочки надії в твердій грошовій сумі, щомісячно, в розмірі 500 гривень, до досягнення дитиною повноліття. До початку судового засідання позивач подала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутності, щодо постановлення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не з'явився з невідомих на те суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. За погодження позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25 травня 2012 року, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 379 (а.с.5). Від даного шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю" встановлено, що проголошена Конституцією охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач тривалий час подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім'ї, та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення позивачем щодо збереження сім'ї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що шлюб слід розірвати. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] свого обов'язку утримувати неповнолітнього сина не виконує, дитина перебуває на утриманні матері [PERSON] Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В матеріалах справи відсутні дані про місце роботи відповідача, а тому, визначити його реальний дохід не можливо. Однак, дана обставина, на думку суду, не звільняє його від обов'язку утримувати неповнолітню дитину, батьком якої він є. З врахуванням вищенаведеної норми Закону, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а саме - 500 гривень щомісячно, які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення [PERSON] повноліття. При визначенні розміру аліментів суд врахував стан здоров'я та матеріальне становище неповнолітньої дитини; стан здоров'я та матеріальне становище стягувача та платника аліментів, а також те, що у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків на утриманні немає. Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов'язкового негайного виконання. З відповідача слід стягнути в доход держави 214 гривень 60 копійок судового збору.

Outcome: approved