Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом в якому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] батьком, народженої [INFO] , [PERSON] та стягнути з нього на її користь, аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини від заробітку(доходу) відповідача. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 2012 року вона та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних стосунках, проживали спільно в будинку відповідача, планували в подальшому створити сім`ю. В лютому 2013 року [PERSON] завагітніла і вони почали спільно готуватись до народження дитини, зробили ремонт в будинку відповідача, закупили нові меблі. З моменту народження дочки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] приймав участь у її вихованні та утриманні, разом вони провели обряд хрещення. Але з часом стосунки сторін погіршилися і з 2015 року вони стали проживати окремо. Відповідач відмовився приймати участь в утриманні їх спільної дитини та почав заперечувати факт батьківства. Оскільки на момент народження [PERSON] сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі, то запис про батька було зроблено, відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Просить позовні вимоги задовольнити, визнати відповідача батьком [PERSON] та стягнути з нього на користь позивача, аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу. Позивач в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву в якій просила розглянути справу в її відсутність та підтримала позовні вимоги. Відповідач на розгляд справи не з`явився надавши заяву про розгляд справи в його відсутність, вимоги позову визнав у повному обсязі. Відповідно до ухвали суду від 04 січня 2019 року справа призначена в підготовче судове засідання. Враховуючи те, що відповідач не заперечував задоволення позовних вимог та розгляду справи у підготовчому судовому засіданні, суд приходить до висновку, що доречно застосувати ч. 3 ст. 200 ЦПК України в якій зазначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову із наступних підстав. Відповідно до ст.7 СК України, суд при розгляді справ про регулювання сімейних відносин повинен забезпечити можливість здійснення прав дитини, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні та максимально можливо враховувати інтереси дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Сімейного Кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК); З свідоцтва про народження дитини та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, що маються в матеріалах справи (а.с. 6,50), вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками записані [PERSON] та [PERSON] , запис про батька зроблено на підставі ст. 135 СК України. Як вбачається з копії історії розвитку дитини - [PERSON] , адресою її проживання зазначено: [ADDRESS] [ADDRESS] , тобто адреси зареєстрованого проживання відповідача та позивача(а.с.9). На адвокатський запит КЛПЗ «Ніжинський міський пологовий будинок» було надано інформацію, що в індивідуальній картці вагітної( [PERSON] ) батьком дитини записаний [PERSON] (а.с.10). В матеріалах справи маються копії фотокарток на яких зображені [PERSON] та [PERSON] в сімейній обстановці та разом з новонародженою дитиною(а.с.11-15). Таким чином матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] є батьком [PERSON] даний факт визнається й відповідачем. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Проаналізувавши наявні докази суд вважає з відповідача підлягає стягненню 1/4 частина його доходу на утримання дитини, з врахуванням доходів та витрат сторін, а також інтересів та потреб в матеріальному забезпеченні дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Виходячи з наведеного, оскільки на момент звернення до суду з позовом позивач була звільнена від сплати судового збору в частині однієї з вимог, то з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок на користь позивача - за вимогу про визнання батьківства та 704 гривні 80 копійок у дохід держави - за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved