Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просили визнати за ними по ? частці права власності на житловий будинок та земельну ділянку, обґрунтовуючи підставність позову тим, що [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина. Заповітом від 22.03.2001 року він заповів позивачам майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в с. Росоша, Липовецького району, Вінницької області, та все його рухоме та нерухоме майно, що розташоване в с. Росоша, Липовецького району Вінницької області. Позивачі протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, відповідно до діючого законодавства, прийняли спадщину. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено нотаріусом, так як в заповіті не вказана точна адреса місцезнаходження майна. В судове засідання позивачі не з'явились, однак надали суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, в заяві, яку сільський голова адресував суду зазначив про визнання позову, не заперечував проти його задоволення, просив розгляд справи проводити у відсутності представника сільської ради. У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Ураховуючи наведене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами дійшов висновку про таке. [INFO] року в селі Росоша Липовецького району помер [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). Після його смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи, що були витребувані судом було встановлено, що спадщина відкрилась за заповітом вчиненим спадкодавцем 22.03.2001 року, відповідно до якого спадкодавець заповідав належне йому на праві приватної власності майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в с. Росоша, Липовецького району Вінницької області, та все його рухоме та нерухоме майно, що розташоване в с. Росоша, Липовецького району Вінницької області своєму сину [PERSON] та онуку [PERSON] в рівних долях. Вказаний заповіт був посвідчений секретарем виконкому Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області, та зареєстрований в реєстрі за №9. По відомостях виконкому Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області даний заповіт не змінено та не відмінено (а.с. 13). Позивачі в межах шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця звернулись із заявами відповідного змісту про прийняття спадщини. Дружина спадкодавця [PERSON], будучи спадкоємцем, який має право на обов'язкову частку у спадщині за наявності заповіту від своєї частки відмовилась, засвідчила, що майно є особистою приватною власністю чоловіка, про що висловилась у заяві (а.с.3 Спадкової справи). Наведене свідчить, що позивачі є спадкоємцями, які прийняли спадщину. 30.09.2016 року постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори Вінницької області позивачам [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі на їх ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані в с. Росоша, Липовецького району Вінницького району. Вказана відмова мотивована тим, що спадкодавець в заповіті не вказав точної адреси спадкового майна (а.с.11). В постанові №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" Пленум Верховного Суду України, висловив наступну правову позицію, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В силу ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з нормами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено факт належності майна зазначеного у заповіті спадкодавцеві та його місцезнаходження, а саме: житлового будинку із господарськими спорудами на підставі свідоцтва №130 на право особистої власності, яке видане 20.12.1987 року виконкомом Липовецької районної Ради народних депутатів, відповідно до якого з'ясовано, що цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS], та належить [PERSON] (а.с. 14); Технічним паспортом на житловий будинок виданого 07.05.1987 року на ім'я спадкодавця; згідно довідки № 1245 від 03.10.2016 року виданої виконкомом Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області слідує, що у померлого [PERSON] знаходились у власності один житловий будинок та одна земельна ділянка, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 08.06.2005 року Росошанською сільською радою Липовецького району (а.с. 23), з'ясовано, що земельна ділянка площею 0,2194 га, цільове призначення 1.8. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд знаходиться по [ADDRESS], Липовецького району та належить [PERSON]. Належність земельної ділянки доведено також Витягом з технічної документації (а.с.24). Вказані обставини визнавались сторонами, про що вони вказали в заявах. Відповідач надав суду заяву про визнання позову. На підставі ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення. Враховуючи, що визнання відповідачами позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачами позову та ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі. На підставі глави 84, ст.ст. 1218, 1223, 1225, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved