Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 08.11.1975 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та 09.08.1977 року подружжя спільно придбали житловий будинок [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу від 09.08.1977 року покупцем будинку зазначений [PERSON] 24.03.2004 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано, але позивач продовжувала проживати з [PERSON] однією сім`єю, вели спільне господарство в своєму домоволодінні. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . Спадкоємців першої черги по закону у померлого немає. Спадкоємцями другої черги по закону є його рідний брат [PERSON] та сестра [PERSON] , відповідачі по справі. Спадкоємцем по заповіту на земельну ділянку є [PERSON] , третя особа по справі. В передбачений ст. 1269 ЦК України шестимісячний строк після смерті [PERSON] прийняли спадщину його брат [PERSON] та сестра [PERSON] , звернулися до Узинської міської державної нотконтори із заявами про прийняття спадщини. Як спадкоємець по заповіту, прийняв спадщину і [PERSON] . Позивач також прийняла спадщину, так як зареєстрована та проживала за однією адресою із спадкодавцем. Однак, оскільки із [PERSON] , на час відкриття спадщини, шлюб було розірвано, то нотаріус відмовив включити позивача в коло спадкоємців та видати свідоцтво про право власності на 1 / 2 частину будинку, як об`єкта спільної сумісної власності. Позивач зазначає, що 1/ 2 частина вказаного будинку належить їй, як частка у спільному майні подружжя, та незважаючи, що шлюб з [PERSON] був розірваний, вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки, протягом тривалого часу позивач опікувалася [PERSON] , який мав хронічну хворобу, а після його смерті, самостійно, власним коштом організувала поховання чоловіка. Позивач просить суд визнати за собою право власності на 1 / 2 частину будинку [ADDRESS] , як на об`єкт спільного майна подружжя; встановити факт її спільного проживання однією сім`єю, з [PERSON] , який помер [INFO] , з березня 2004 року по [INFO] ; визнати за [PERSON] право на спадкування за законом із спадкоємцями другої черги - [PERSON] та [PERSON] 25.09.2020 року судом відкрито провадження у даній справі, в загальному порядку.09.12.2020 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] та письмові пояснення третьої особи по справі. 13.01.2021 року було закрито підготовче провадження у справі. В судовому засіданні позивач та представник позивача адвокат Закаблук Л.О., підтримали позовні вимоги. Відповідач [PERSON] не визнала позов, надала відзив по справі, в якому зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні норм ЦПК України відносно того, що заявниця проживала зі спадкодавцем однією сім`єю, як чоловік та дружина, а долучені позивачем довідки Малоантонівського старостинського округу Узинської міської ради Білоцерківського району є неналежним та недопустимим доказом. Також, зазначила, що справа в частині встановлення факту, має розглядатися в порядку окремого провадження, вказала на процесуальні помилки суду при відкритті провадження у даній справі. Відповідач [PERSON] позов визнав. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду письмові пояснення по справі, в яких поклався на розсуд суду щодо вирішення спору. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, копію спадкової справи №70/2019, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 08.11.1975 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] .(а.с.5). Встановлено, що під час шлюбу, а саме 09.08.1977 року подружжя спільно придбали житловий будинок [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу від 09.08.1977 року власником будинку [ADDRESS] зазначений [PERSON] . Право власності на домоволодіння належно зареєстровано (а.с.8,11). Встановлено, що 24.03.2004 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний в відділі РАЦС Білоцерківського районного управління юстиції (а.с.5). Встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . (а.с.6). Встановлено, що після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] та земельна ділянка площею 3,1441 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва . Згідно довідки, виданої Малоантонівським старостинським округом №4 Узинської міської ради Білоцерківського району, [PERSON] проживала в будинку за адресою [ADDRESS] з 1977 року, згідно по господарської книги, і по даний час (а.с.12). Згідно довідки, виданої Малоантонівським старостинським округом №4 Узинської міської ради Білоцерківського району, [PERSON] проживала та доглядала до дня смерті [INFO] і поховала свого чоловіка [PERSON] (а.с.10). З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємців першої черги по закону у померлого немає. Спадкоємцями другої черги по закону є його рідний брат [PERSON] та сестра [PERSON] , відповідачі по справі, які подали заяви нотаріусу та виявили бажання прийняти спадщину після смерті свого брата. Як спадкоємець за заповітом, також, прийняв і оформив спадщину, у вигляді земельної ділянки, [PERSON] . Наведене підтверджено матеріалами спадкової справи. Встановлено, що позивач [PERSON] разом з [PERSON] , після розірвання їхнього шлюбу, продовжували проживати однією сім`єю, вели спільне господарство в будинку [ADDRESS] . Позивач та [PERSON] були зареєстровані і проживали разом в одному будинку до дня смерті [PERSON] . Наведене відповідачі в судовому засіданні не спростували. Позивач суду пояснила, що спірний будинок був придбаний нею разом з [PERSON] в шлюбі, спільними коштами, але в договорі власником був записаний її чоловік [PERSON] , щоб почував себе господарем. В їх сім`ї були непорозуміння через подружню зраду, 20 років тому [PERSON] деякий період мав стосунки з молодшою за нього на 20 років жінкою, в селі всі про це знали, а тому позивач в 2004 році наполягла на розірванні шлюбу. Непорозуміння в сім`ї були тимчасові, [PERSON] повернувся до дружини, та проживали вони разом до кінця його днів, без реєстрації шлюбу. Оскільки на час відкриття спадщини позивач не перебувала в шлюбі з [PERSON] , то нотаріус відмовила видати їй свідоцтво про право на спадщину та видати свідоцтво про право власності на 1 / 2 частину спірного будинку, як об`єкта спільної сумісної власності. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу проживала однією сім`єю з [PERSON] , вели спільно господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, протягом тривалого часу позивач опікувалася чоловіком, який хворів, несла всі витрати в зв`язку з його похованням. Позивач зазначає, що за життя, [PERSON] , порадився з нею, і оскільки власних дітей не мають, то вирішили земельну ділянку передати племіннику, сину відповідача [PERSON] , про що [PERSON] склав заповіт. Позивач після смерті чоловіка віддала заповіт племіннику, перебувала в дружніх відносинах з відповідачами. Відповідачі не допомагали і не мали жодного відношення до набуття майна позивачем і [PERSON] , так само, не несли жодних витрат на лікування і поховання свого брата. [PERSON] за життя мав хворобу нирок, часто й тривало лікувався і всі витрати й догляд здійснювала позивач. Відповідач [PERSON] , заперечуючи позов, пояснила, що її мати теж допомагала в 1970-х роках сім`ї брата [PERSON] . Відповідач провідувала в лікарні свого брата. Відповідач зазначила, що не має претензій до майна позивача, а, лише, хоче, щоб [PERSON] склала заповіт на все майно і щоб після смерті позивача все перейшло дітям [PERSON] . Відповідач не заперечила, що частка домогосподарства по [ADDRESS] належить позивачу, а також, не заперечила спадкувати майно свого брата разом з позивачем. Відповідач, фактично, визнала в судовому засіданні позовні вимоги, лише, висловлювала своє незадоволення діями позивача, яка організувала поховання [PERSON] не в тому місці де слід було, не так передала його заповіт на ім`я [PERSON] , не виконала прохання її покійного брата. Дані претензії відповідача не стосуються предмету спору, а вказують на проблему морального аспекту відносин сторін. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що його брат [PERSON] жив разом з [PERSON] , вона була гарна дружина, добре доглядала свого чоловіка, який мав захворювання нирок. Відповідач зазначив, що нінащо не претендує, а подав нотаріусу заяву про спадкування після смерті брата, лише, щоб не пропала спадщина. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , суду показала, що з дитинства знайома з позивачем, добре знає її сім`ю. В 1975 році позивач вийшла заміж за [PERSON] , проживали в старенькій хатинці, а потім за допомогою батьків позивача, придбали собі будинок по [ADDRESS] , де мешкали все життя разом. Позивач тяжко працювала, доглянула до смерті своїх батьків, двох сестер і також опікувалася своїм чоловіком, який хворів. Свідок [PERSON] суду показала, що в 1977 році позичала позивачу кошти на придбання будинку. На той час голова сільської ради давав пораду позивачу, щоб реєструвала придбаний будинок на себе, а не на чоловіка, так було б справедливо. Позивач наполягла, щоб будинок був зареєстрований за її чоловіком. [PERSON] добре проживала з [PERSON] , вони гарні господарі, трудящі. Близько двох років у позивача в сім`ї були непорозуміння, бо її чоловік мав відносини з іншою жінкою [PERSON] , що і стало причиною розірвання шлюбу, а коли чоловік повернувся до позивача, то шлюб вже не реєстрували, жили разом. У позивача були добрі відносини з чоловіком, всі в селі знали, що в них гарна, дружня й привітна сім`я. [PERSON] мав хворі нирки, всі витрати й догляд здійснювала позивач, яка постійно їздила з чоловіком по лікарнях, завжди була поряд чоловіка. Позивач належно доглянула свого хворого чоловіка та власними силами організувала його поховання. Свідок [PERSON] суду показала, що з 1963 року знайома з позивачем та її покійним чоловіком. В 1977 році позивач вийшла заміж, жили бідно, ледь назбирали грошей на придбання свого будинку. Свідок була присутня при купівлі будинку і чула пораду голови сільради, щоб позивач оформляла будинок на себе, але позивач вирішила оформити все на чоловіка. Сім`я [PERSON] жили дружньо, обоє працьовиті. [PERSON] по молодості трішки мав відносини з іншою жінкою, але повернувся до дружини, відновили відносини і проживали до березня 2020 року разом. Все село знає їх сім`ю, як дружню, щиру, працьовиту. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилами статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. В даному випадку, встановленим є те, що спірний будинок, який є об`єктом спадкового майна, було придбано позивачем і [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, а отже, дане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу в подальшому не змінює вид права власності на набуте майно. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України). Таким чином, аналізуючи надані суду докази, суд прийшов до висновку про можливість визнання за позивачем права власності на 1\\ 2 частину домоволодіння [ADDRESS] , як на об`єкт спільної сумісної власності подружжя, оскільки даний будинок був придбаний подружжям [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, спільним коштом, для сім`ї. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя. Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Згідно п.ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. В ході розгляду справи судом було встановлено, що позивач після розірвання шлюбу з [PERSON] продовжували проживати однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, були зареєстровані і проживали в одному помешканні, були пов`язані спільним побутом, спільно утримували господарство, мали спільні права та обов`язки. Наведене підтвердили допитані судом свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Суд приймає до уваги покази свідків, оскільки вони не суперечать іншим доказам по справі та узгоджуються з позицією позивача. Також, спільне проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю підтверджується довідками Малоантонівського старостинського округу №4 Узинської міської ради Білоцерківського району. Крім того, в судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив, що його брат постійно до смерті проживав з [PERSON] , додавши, що позивач була гарною дружиною, доглянула [PERSON] . Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України наданих в постанові від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування" п.21 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Відповідач [PERSON] не надала жодного належного та допустимого доказу своїм запереченням на позов, не спростувала позиції позивача. Крім того, відповідач [PERSON] не заперечила факту спільного проживання [PERSON] і [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, також, не заперечила факту догляду та піклування позивача життям і здоров`ям [PERSON] , не заперечила факту організації поховання спадкодавця коштом і зусиллями позивача. Справи про спадкування суди розглядають за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права та обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Отже, суд вважає за можливе встановити факт спільного проживання однією сім`єю, з березня 2004 року по [INFO] , [PERSON] з [PERSON] . Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Частиною другою статті 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. А підставами для задоволення такого позову є сукупність юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення зазначених вище дій; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. В даному випадку, безпорадний стан спадкодавця [PERSON] зумовлений його тяжкою хронічною хворобою нирок, [PERSON] потребував гемодіаліз, систематичне лікування, потребував сторонній догляд, допомоги та піклування. Захворювання [PERSON] підтверджено наданими суду письмовими доказами, тобто відповідними записами в медичних документах (а.с.18,19,20,25). Судом встановлено, що після розірвання шлюбу, з 2004 року, [PERSON] і [PERSON] продовжували проживати однією сім`єю, в одному будинку. Відповідачі не спростували в належний спосіб і не заперечили того, що [PERSON] постійно проживав в одному будинку з позивачем, мали спільний побут, вели спільно господарство, були сім`єю. Отже, задовольняючи позовні вимоги позивача про визнання за нею права на спадкування за законом після смерті спадкодавця разом зі спадкоємцями другої черги, суд дійшов висновку, що протягом тривалого часу позивач опікувалась спадкодавцем, який потребував сторонньої допомоги, та не міг повністю самостійно забезпечити свої потреби. Інших осіб, які були б зареєстровані чи проживали разом із спадкодавцем в одному помешканні на час відкриття спадщини, не має. З огляду наведеного вище, суд вважає, що позов підлягає до задоволення та згідно положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача понесені нею судові витрати, які складаються з суми судового збору - 2522,40 грн. /по 1261,20 грн. з кожного/, що підтверджено відповідною квитанцією (а.с. 28).

Outcome: approved