Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, посилаючись на слідуючі обставини. [INFO] року в селі Білолісся Татарбунарського району Одеської області помер батько позивача - [PERSON]. За життя, а саме 07.02.2005 року спадкодавець зробив розпорядження на випадок своєї смерті, яким заповів позивачу належну йому земельну ділянку, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 040108. Спадкоємців, які б мали право успадкувати обов'язкову долю в спадщині, немає. Позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті спадкодавця, але йому було відмовлено в прийнятті заяви про відкриття спадкової справи у зв'язку з тим, що при вчиненні заповіту посадова особа не вказала в заповіті точний час вчинення нотаріальної дії. Крім того, спадкодавець заповів Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, а не саму земельну ділянку. Таким чином, заповіт не відповідає вимогам ч.4 ст.203 та ч.1 ст.1247 ЦК України. Однак, незважаючи на ці обставини, воля спадкодавця була зафіксована письмовим доказом-заповітом, в якому зазначено, що він заповів за життя позивачу Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ОД №040108, виданий 29 червня 2000 року за №77 Білоліською сільською радою. Ніхто з часу смерті спадкодавця [PERSON] заповіт не оспорював, в тому числі і спадкоємці першої черги, і тільки вказані недоліки в заповіті не дають позивачу можливості одержати правовстановлюючий документ на спадкове майно. За таких обставин, позивач звернувся з вказаним позовом до суду про визнання за ним права власності на земельну ділянку по праву успадкування по заповіту. В судове засідання позивач не з'явився, але направив до суду заяву з проханням справу заслухати у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги. Представник Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.12.2013 року (а.с.7) [PERSON] помер [INFO] року. Із копії заповіту від 07.02.2005 року (а.с.8) вбачається, що позивач є спадкоємцем по заповіту на Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 040108, виданий 29 червня 2000 року за №77 Білоліською сільською радою Татарбунарського району Одеської області належний [PERSON] В заповіті не зазначено час його вчинення. Із копії свідоцтва про народження від 10.07.1959 року (а.с.10-11)видно, що батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON]. Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 040108 від 29.06.2000 року (а.с.12-13) підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,12 га, розташованої на території Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як вбачається з листа Відділу Держземагенства у Татарбунарському районі Одеської області від 18.02.2014 року про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.15), вартість земельної ділянки площею 6,1177 га, що належить [PERSON], згідно Державного акту серії ІV-ОД № 040108, складає 157 943,57 грн. З листа нотаріуса від 18.02.2014 року (а.с.16) видно, що позивачу було відмовлено в прийнятті заяви про відкриття спадкової справи у зв'язку з тим, що при вчиненні заповіту посадова особа не вказала точний час вчинення нотаріальної дії в приміщенні Білоліської сільської ради, та відповідно заповіту, спадкодавець заповів [PERSON] не земельну ділянку, а державний акт, тобто заповіт не відповідає вимогам ч.4 ст.203 та ч.1 ст.1247 ЦК України. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 27.06.2014 року (а.с.23) повідомляється, що за результатами пошуку спадкової справи після померлого [INFO] року [PERSON] - інформація відсутня. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Частина перша статті 1223 ЦК України передбачає право на спадкування осіб, визначених у заповіті. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Інструкцією "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженої наказом Міністерства Юстиції від 03.03.2004 року №20/5 та ст.1247 ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складання заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем по заповіту після смерті [PERSON], однак отримати свідоцтво про право на спадщину через нотаріальну контору він не має можливості у зв'язку з тим, що вищевказаний заповіт не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки в ньому не зазначений точний час його вчинення, а також вказано, що спадкодавець заповів не земельну ділянку, а державний акт на право приватної власності на землю, що є помилкою. Однак, враховуючи, що воля спадкодавця [PERSON] була зафіксована письмовим доказом-заповітом, в якому зазначено, що він заповів за життя позивачу Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 040108, виданий 29 червня 2000 року за №77 Білоліською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, який йому належав на день смерті, що не заперечує відповідач в наданій до суду заяві (а.с.24), заповіт внесений в спадковий реєстр і ніхто з часу смерті спадкодавця заповіт не оспорював, в тому числі і спадкоємці першої черги (а.с.23), суд вважає, що за [PERSON] може бути визнано право власності по заповіту на земельну ділянку площею 6,12 га, розташовану на території Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, яка належала на праві приватної власності [PERSON], згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 040108.

Outcome: approved