Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивач звернулася в суд з цивільним позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що у шлюбі сторони перебувають з 25.12.2005 року. Від шлюбу в них народилося двоє дітей, донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Стверджує, що стосунки, які склалися між сторонами перешкоджають їх подальшому спільному проживанню, вона неодноразово намагалася налагодити відносини, однак відповідач не виявляє бажання підтримувати нормальну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Більше пів року вони не підтримують шлюбних відносин та спільно не проживають. Вважає, що примирення між сторонами не є можливим. Ухвалою від 16.08.2017 року відкрито провадження по справі. Позивач у судове засідання не з'явилась, однак подала на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Відповідач у судове засідання 06.02.2018 року не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Подав до суду заяву від 20.11.2017 року через канцелярію про заперечення позовних вимог та розгляд справи після 15.04.2018 року, однак жодних доказів підстав та причин такого тривалого нерозгляду справи суду не надав, як і не обгрунтував заперечення позову. Відтак, беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Оскільки в судове засідання не явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст.247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25.12.2005 року, який був зареєстрований Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 21, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 25.12.2005 року Виконкомом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Від шлюбу у сторін є двоє дітей, донька [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Виконкомом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області 07.02.2007 року, та син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Виконкомом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області 23.01.2013 року. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Відповідач, подавши заяву, у якій заперечив розірвання шлюбу, жодних обгрунтувань та доказів таких не надав. У відповідності із положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги пояснення позивача у позовній заяві, відсутність її згоди на примирення, ненадання відповідачем обгрунтованих заперечень, суд вважає, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, таким чином прохання позивача про те, щоб після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем "[PERSON]" є законним та обґрунтованим. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 640,00 грн., що підтверджується квитанцією. Оскільки позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved