Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 16 травня 1997 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис № 2. Від шлюбу народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що причиною розірвання шлюбу є те, що вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, у зв'язку з чим не можуть порозумітись. З відповідачем вони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, дітей разом не виховують, однак він забезпечує дітей матеріально. Ураховуючи те, що між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння, що притаманні сім'ї, позивач вважає, що сім'я розпалась остаточно, збережена бути не може, оскільки її збереження буде суперечити його інтересам та сім'ї в цілому, що є підставою для припинення шлюбу шляхом його розірвання судом. Позивач в судове засідання не з'явився, однак в прохальній частині позову вказав, що позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, не заперечує проти задоволення позову, просить справу розглядати за її відсутності. Після розірвання шлюбу для подальшого іменування просить залишити їй прізвище, набуте в зв'язку із реєстрацією шлюбу "[PERSON]". Ураховуючи те, що сторони скористалась наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку. Суд, вивчивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 16 травня 1997 року виконавчим комітетом Росошанської сільської ради Липовецького району, про що складено відповідний актовий запис № 2 та видано свідоцтво про одруження серія [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], на що вказують свідоцтва про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER], які видані виконкомом Росошанської сільської ради, Липовецького району. Суд враховує, що сім'я є добровільним союзом двох людей, примушування подружжя до збереження шлюбу є неприпустимим. Судом з'ясовано, що жодна із сторін не має наміру на збереження шлюбу, про що висловили це у своїх заявах. Сторони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, дітей разом не виховують, господарства спільно не ведуть. Отож між сторонами втрачено почуття любові, поваги та взаємопідтримки, тобто відсутні ознаки сім'ї, тому суд прийшов до висновку про те, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, відтак збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дітей, що має істотне значення. Також підлягає до задоволення вимога відповідача про залишення їй для подальшого іменування прізвище набуте в зв'язку із реєстрацією шлюбу, оскільки це відповідає положенням ст.113 СК України. Статтею ст. 88 ч. 1 ЦПК України, передбачено порядок вирішення питання про розподіл судових витрат. Ураховуючи те, що позов задоволено на користь позивача, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.3, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved