Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідачів. В обґрунтування посилається на те, що їй та відповідачам на праві спільної часткової власності належить трикімнатна квартира [ADDRESS]. 15 червня 1991 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON]. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2012 р. шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON], 1992 року народження. За час перебування в зареєстрованому шлюбі вони разом з донькою та батьками відповідача, приватизували вказану квартиру. Після розірвання шлюбу позивачка проживає окремо, вищевказана квартира, яка є їх спільною власністю, ринкова вартість якої станом на серпень 2014 року становить 58 000 доларів США, що за курсом НБУ на цей період еквівалентно 722 600 грн., знаходиться в користуванні відповідачів. Тому позивачка просить суд стягнути на її користь компенсацію вартості 1/5 частини квартири в розмірі 114 520,00 грн., що еквівалентно 11 600,00 доларів США, припинивши її право власності на вказану частку квартири. Представник позивачки надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до вказаної заяви, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до правил ст.ст.169, 224, 225 ЦПК України - заочно. В зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 15 червня 1991 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданого Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 17.05.2011 року. Відповідно до довідки КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради №8008 від 22.07.2014 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS], містяться відомості щодо права власності: 1/5 частка за [PERSON] на підставі свідоцтва про права власності на житло від 16.02.1998 року, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне», згідно з розпорядженням № 395-98 від 16.02.1998 року та зареєстровано в КП ДМБТІ ДОР в реєстровій книзі № 364п за реєстровим № 27-54. Вказана квартира житловою площею 41,9 кв.м (загальною площею 70,09 кв.м), складається з трьох житлових кімнат, коридору, кухні, комори, ванної, туалету та лоджії, що підтверджується викопіровкою з поповерхового плану будинку, наданою Комунальним підприємством «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради. Відповідно до ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України житло, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2012 року, яке набрало законної сили 26.06.2012 року, шлюб між позивачкою та відповідачем [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу право спільної власності на майно, набуте за час шлюбу шляхом приватизації, позивачка не втратила. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради № 01-341 від 31.01.2014 року позивачка та відповідачі у справі, а саме колишній чоловік позивачки, їх донька та батьки чоловіка, зареєстровані в [ADDRESS]. Судом встановлено, що позивачка зареєстрована за вказаною адресою з 08.08.1991 року до цього часу, що підтверджується її паспортом Серії [NUMBER]. Після припинення шлюбних відносин з відповідачем [PERSON] та через взаємовідносини, що склалися між позивачкою та іншими співвласниками квартири, позивачка не проживає за вказаною адресою та не має можливості володіти і користуватися належним їй житлом для вільного використання і проживання на свій розсуд. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно частин 1 і 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.ч.1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), та може належати їм на праві спільної часткової або спільної сумісної власності. Згідно ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Враховуючи, що позивачці належить на праві власності 1/5 частка квартири [ADDRESS], та беручи до уваги положення ст.370 ЦК України, кожному із співвласників вказаної квартири належить по 1/5 її частки. Відповідно до частин 1, 2 ст.364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, право співвласника на виділ частки із спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. Обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. Станом на серпень 2014 р. ринкова вартість спірної квартири становить 58 000 доларів США, що на цей період еквівалентно 722 600 грн. Таким чином вартість 1/5 частини спірної квартири, що повинні компенсувати відповідачі позивачці, становить 114 520 грн. Враховуючи вищезазначені вимоги закону та обставини справи, а саме згоду співвласниці [PERSON] на отримання грошової компенсації вартості належної їй частки; неможливість поділити спільну квартиру на дві окремі повноцінні квартири, оскільки позивачці належить незначна її частка, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки слід стягнути понесені судові витрати у вигляді сплаченого нею судового збору в розмірі 1 445,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved