Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним, в подальшому, уточненим позовом, у якому просить: усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження належним йому на праві власності житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнати відповідача, [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком, який розташований за вказаною вище адресою зі зняттям її з реєстраційного обліку з належного йому приватного житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 04.04.1997р. серія ААI № 542606. Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 14.12.2015р. у справі № 628/3883/15-ц шлюб між ним та відповідачем по даній справі розірвано. Неповнолітніх дітей не має, майнові спори щодо спільного майна відсутні. Відповідач,тобто колишня дружина, зареєстрована в будинку з 2000 року, але фактично не проживає у вказаному будинку з жовтня 2015 року і по теперішній час, що підтверджується актами непроживання громадянина, довідкою виконавчого комітету Куп'янської міської ради Харківської області. У жовтні 2015 року відповідачка вивезла всі необхідні їй речі і майно та виїхала з будинку. З цього моменту у будинку вона не з'являлась, її фактичне місце проживання позивачу не відомо. 2 Останнє відоме місце проживання відповідача - це за адресою розташування будинку позивача : Харківська область, [ADDRESS]. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період його не проживання не існує. На даний час особистих речей відповідача у будинку немає, відповідач за комунальні послуги не платить, у будинку не проживає без поважних причин більше року. Позивач посилається також на те, що реєстрація місця проживання відповідача у будинку перешкоджає йому у повній мірі скористатися правом на отримання субсидії. В судовому засіданні позивач доводи позову підтримав, просив його задовольнити, у зв'язку з неявкою відповідача просив ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась. Суд вважає, що вона належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, оскільки місцезнаходження її невідоме, і вона була викликана в суд через оголошення у пресі, а саме, у газеті «Слобідський край» № 6 від 21 січня 2017 р. Третя особа також не з'явилася в судове засідання, надавши заяву, у який просить розглядати справу без участі свого представника, вказавши, що при ухваленні рішення покладається на розсуд суду (а.с.28). Справа розглядалася у заочному провадженні, що відповідає ст. 224 ЦПК України. Заслухав позивача, допитав свідка та дослідив матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 4.04.1997 р. [PERSON] на праві власності належить 29/50 частин домоволодіння під [ADDRESS] (а.с.5). У довідці, наданій уповноваженим виконкому Куп'янської міської ради по квартальному комітету, вказано про те, що [PERSON] дійсно зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] один. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але з 2015 р. за вказаною адресою не проживають (а.с.6). З актів непроживання громадянина за місцем його реєстрації від 21.07.2016 р., 29.10.2016 р., 17.12.2016 р., 24.01.2017 р., за підписами уповноваженого виконавчого комітету та скріпленими печаткою виконавчого комітету Куп'янської міської ради, вбачається, що [PERSON], яка зареєстрована в [ADDRESS], фактично не проживає за місцем реєстрації і не користується житловим приміщенням з кінця грудня 2015 року по теперішній час (а.с.7,44, 58, 80). Згідно відомостей, наданих адресно-довідковим відділом ГУДМС УДМС України в Харківській обл., [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] з 8.11.2000 р. (а.с.17). Аналогічна адреса реєстрації міститься у паспорті [PERSON] (а.с.11). Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 14 грудня 2015 р., яке набрало законної сили 25.12.2015 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.12). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає з позивачем в одному дворі за адресою: [ADDRESS]. Наприкінці приблизно жовтня - початку листопада, точно не пам'ятає, 2015 року колишня дружина [PERSON] - [PERSON] вибралася з будинку, і свідок особисто бачила, як, забравши свої речі, [PERSON] казала їй, що жити там не буде. У теперішній час свідку невідомо, де перебуває [PERSON], до будинку вона більш не з'являлася. Підстав сумніватися в правдивості свідчень у суду немає. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що у будинку, який на праві приватної власності на підставі договору дарування належить [PERSON], з 2000 3 року зареєстрована, як член сім'ї , його дружина, шлюб з якою був розірваний у 2015 році. Наприкінці 2015 року [PERSON] виїхала з вказаного будинку, і з цього часу за місцем реєстрації не з'являлася. Відомості про поважність причин відсутності відповідача за місцем реєстрації матеріали справи не містять. Відомостей, щоб спростовували доводи позивача, матеріали справи також не містять. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном Цивільний кодекс України містить норму, яка визначає підстави для втрати особою права користування житловим приміщенням в разі відсутності цієї особи без поважних причин. Так, відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач набув право користування належним позивачу житлом на підставі ч. 1 ст. 405 ЦК України, оскільки він являвся членом сім'ї власника будинку та був зареєстрований у встановленому законом порядку в спірному будинку, розташованому за адресою: Харківська область, [ADDRESS]. Оскільки судом встановлено, що відповідач, яка була членом сім'ї власника, з 2015 року, тобто більше одного року відсутня без поважних причин жилим приміщенням за вказаною вище адресою, тобто не виявляє інтересу до цього житла, не сплачує комунальні платежі, вона дійсно втратила право користування цим житловим приміщенням.. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. 4 Таким чином, як випливає зі вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У суду не викликає сумніву те, що реєстрація відповідача у найманій позивачем квартирі створює позивачу перешкоди у здійсненні ним права користування. Таким чином, відповідач підлягає подальшому зняттю з реєстраційного обліку. За таких обставин суд вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню На підставі викладеного,

Outcome: approved