Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Позивач, згідно позовних вимог звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі в період якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . 28 грудня 2012 року шлюб між ними розірвано, а відповідачка на даний час змінила прізвище на [PERSON] . [PERSON] зловживає алкогольними напоями, з 2012 року з дитиною не проживає, матеріально не забезпечує, за цей період жодного разу не привітала сина з днем народження, залишивши його без материнської турботи. Протягом всього часу вихованням сина не займалася, не цікавилась навчанням та розвитком, не піклувалась про стан здоров`я, не створювала належних умов для проживання, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала, ухиляючись тим самим від виконання своїх батьківських обов`язків. Неповнолітній [PERSON] проживає разом зі своїм батьком та повністю знаходиться на його утриманні, умови проживання родини задовільні. Відповідачка разом з ними не проживає, участі у житті неповнолітньої дитини не приймає. На даний час [PERSON] навчається в КЗО «НВК №106» ДМР, вихованням якого займається позивач. За період навчання неповнолітньої дитини в навчальному закладі, відповідачку жодного разу не бачили. [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, не проявляє до неї батьківської турботи та піклування, не приділяє уваги навчанню [PERSON] , фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків тим самим проявляє байдужість до подальшої долі неповнолітньої дитини. Внаслідок такої бездіяльності з боку матері створилися умови, які шкодять інтересам дитини. Тому позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав та стягнути на утримання дитини [PERSON] аліменти, в розмірі 1/4 частини усіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачка та представник третьої особи, які про час та місце розгляду справи повідомлені, в судове засідання не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили. У зв`язку з неявкою у судове засідання відповідачки, яка бере участь у справі, суд, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутність відповідачки, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи та за згодою позивача у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні 29 квітня 2021 року, представник третьої особи, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених у висновку органу опіки та піклування. Суд, заслухавши позивача, з`ясувавши думку дитини, з приводу заявленого позову, заслухавши свідків, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов в частині позбавлення батьківських прав не підлягає задоволенню, в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789 - ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24 березня 2004, актовий запис №72, [PERSON] є матір`ю [PERSON] - [INFO] (а.с. 6). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] в [ADDRESS] від 11 грудня 2018 року вбачається, що за даної адресою проживають [PERSON] , його батько [PERSON] та співмешканка батька [PERSON] . [PERSON] стан приміщення задовільний, у дитини є своя кімната, всі необхідні умови та речі для навчання, взаємовідносини в сім`ї благополучні, вихованням дитини займаються, але не достатньо контролюють її поведінку та навчання (а.с. 7). Як вбачається з характеристики в.о. директора школи та класного керівника КЗО «НВК №106» від 11 грудня 2018 року, [PERSON] зарекомендував себе як не уважний і не стриманий учень, мотивація до навчання не сформована, програму засвоює з труднощами, має низький рівень досягнень з основних предметів, не виявляє зацікавленості до навчання, потребує постійного контролю, на уроках пасивний, домашні завдання вдома не виконує, правила поведінки виконує на вимогу вчителя, має постійні порушення дисципліни на уроках, не користується повагою серед викладачів, має шкідливі звички, вживає нецензурну лексику під час навчально-виховного процесу. Батько та його співмешканка приділяють увагу вихованню сина, але не здійснюють достатнього контролю над його навчанням та поведінкою, батьківські збори відвідують періодично. Рідна мати не проживає і не спілкується з дитиною та не бере участі у її вихованні (а.с. 11). Згідно висновку органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради № 1/14-24 від 12 лютого 2019 року вбачається, що [PERSON] була запрошена на засідання комісії з питань захисту прав дитини, але не з`явилась, тим самим проявила байдужість до вирішення даного питання та подальшої долі дитини. На засіданні комісії була заслухана думка [PERSON] , який наполягав на позбавленні батьківських прав матері. Таким чином мати ніякої участі у житті дитини не приймає, ухиляючись тим самим від виконання батьківських обов`язків, у зв`язку з чим орган опіки та піклування вважає за доцільне в інтересах неповнолітнього позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] (а.с. 36, 37). Допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] повідомив суду, що він проживав з матір`ю коли був малолітнім, вона вживала алкогольні напої, у зв`язку з чим батько забрав його та він проживає з ним, навчається в школі, має сестру, дідуся та бабусю, з матір`ю не спілкується та не має бажання з нею спілкуватися. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , показала, що вона десять років знайома з позивачем та неповнолітнім [PERSON] , зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] не приїжджала та не надавала будь-яку допомогу на утримання дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вони з позивачем є сусідами, матір неповнолітньої дитини вона не знає, ніколи не бачила та не спілкувалася. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 57, 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей. Статтею 164 СК України передбачені підстави позбавлення осіб батьківських прав, а саме, якщо він чи вона: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.п. 15, 16, 18 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін., що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 5, 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Оцінюючи досліджені докази в сукупності суд приходить до висновку, що позивач не довів, що позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини є заходом спрямованим на захист інтересів дитини. Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачка не цікавиться життям сина, з наданої характеристики навчального закладу вбачається, що вона видана станом на 11 грудня 2018 року і не відображає подій, які відбувались на час розгляду справи. Крім того, враховуючи ту обставину, що відповідачка мешкає в іншій місцевості, а також те, що між позивачем та відповідачкою склалися неприязні стосунки, суд вважає, що дані обставини впливають на формування негативного ставлення дитини до відповідачки і небажання дитини спілкуватись з матір`ю. Також суд враховує те, що позивач до січня 2019 року не звертався до суду з позовом про стягнення з відповідачки аліментів і був не зацікавлений в частині участі відповідачки в житті сина. Суд не погоджується з висновками органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки, оскільки зі змісту висновку вбачається, що він є поверхневим, без детального дослідження ставлення відповідачки до дитини, без наведення конкретних фактів, які свідчать про свідоме ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. Оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що відсутні підстави для застосування до відповідачки такого крайнього заходу впливу як позбавлення її батьківських прав. Суд враховує думку неповнолітнього [PERSON] , який допитаний в судовому засіданні, щодо не заперечення проти позбавлення батьківських прав відповідачки, але суд не виключає, що така позиція дитини може обґрунтовуватись поведінкою позивача. Також, суд не приймає покази свідків, оскільки їм відомо те, що відповідачка [PERSON] не виконує свої обов`язки щодо виховання та розвитку дитини зі слів позивача, а вони особисто з нею не спілкувалися, тому покази свідків не можуть бути доказом ухилення від виконання відповідачки батьківських обов`язків. Тому, суд вважає, що в судовому засіданні підстав для застосування до відповідачки такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] не встановлено, навіть при доведеності тих обставин, що вона не в повній мірі виконує обов`язки по вихованню неповнолітньої дитини, так як ці обставини ще не свідчать про винне, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками і тому в задоволені позову про позбавлення батьківських прав слід відмовити. Даний висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду викладеній в постанові від 06 травня 2020 року по справі № 753/2025/19. Разом з тим, згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні, відповідачка добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини позивачу не надає, хоча зобов`язана це робити. Враховуючи вищезазначені норми, вважає необхідним стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: approved