Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 09 серпня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 1246. Від шлюбу сторони дітей не мають. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалось. З серпня 2012 року між ними постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Відсутність між ними взаємопорозуміння та спільної думки, щодо вирішення звичайних побутових питань спонукали до повного розриву інших відносин. Позивачка вважає, що подальше фактичне спільне проживання та збереження шлюбу неможливі і є такими, що суперечили б її інтересам. З грудня 2013 року подружні стосунки між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. На даний час між ними втрачено почуття кохання, взаєморозуміння та взаємоповаги. За таких обставин, вважає, що їхня сім'я існує формально. Надалі збереження сім'ї є неможливим. Просила суд їх шлюб припинити шляхом розірвання, відновити їй для подальшого дошлюбне прізвище, стягнути з відповідача на її користь понесені та документально підтвердженні судові витрати. Позивачка в судове засідання не з'явилась, однак надала через канцелярію суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, в адресованій суду заяві вказав про визнання позовних вимог, просив суд розгляд справи проводити за його відсутності. Ураховуючи те, що сторони скористались своїми правами, передбаченими ч.2 ст.158 ЦПК України, відтак підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст.169 ЦПК України, не встановлено, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів у порядку визначеному законом. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 09 серпня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1246 та видано свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] (а.с.4). Після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище "[PERSON]". Від шлюбу сторони дітей не мають. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, наміру зберегти шлюб не мають, у своїх заявах наполягали на розірванні шлюбу. Правовідносини, що є предметом даного спору є сімейними, а відтак регулюються Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 року N 2947-III. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зі змісту ст.ст.104, 105, 110 СК України слідує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду шляхом пред'явлення позову одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню: шлюб між сторонами має бути розірваний, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. Разом з цим, підлягає до задоволення вимога позивача про відновлення їй дошлюбного прізвище, оскільки це узгоджується з приписами ст.113 СК України. Вирішуючи питання судових витрат суд керується правилами ст.88 ЦПК України, а тому стягує їх з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст.110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved