Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що згідно договору дарування житлового будинку від 04 жовтня 2002 року вона стала власником житлового будинку № 92 по вул. Головна (Леніна) в с. Руське Поле, Тячівського району Закарпатської області. Однак, у вищезазначеному будинку є зареєстрованим її колишній чоловік [PERSON], з яким вона у 2014 році розірвала шлюб, і який з моменту розірвання шлюбу у ньому фактично не проживає. Оскільки відповідач з лютого 2014 року в житловому будинку № 92 по вул. Головна (Леніна) в с. Руське Поле, Тячівського району Закарпатської області не проживає, добровільно з реєстрації не знімається, просить суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений. Представник третьої особи - відділу державної реєстрації Тячівської міської ради Закарпатській області в судове засідання не зявилася, однак подала заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, проти позову не заперечує. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у звязку з наступним. Згідно договору дарування житлового будинку від 04 жовтня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] стала власником житлового будинку № 92 по вул. Головна (Леніна) в с. Руське Поле Тячівського району Закарпатської області (а.с.11). Із довідки №1537/02-34.1 від 10 серпня 2016 року, виданої старостою с. Руське Поле Тячівської міської об'єднаної територіальної громади, вбачається, що [PERSON], більше двох років, не проживає в житловому будинку № 92 по вул. Головна (Леніна) в с. Руське Поле Тячівського району Закарпатської області (а.с.9). Згідно довідки №1562/02-34.1 від 12 серпня 2016 року, виданої старостою с. Руське Поле Тячівської міської об'єднаної територіальної громади, вул. Леніна в с. Руське Поле перейменована на вул. Головна (а.с.8). Із рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2014 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7). Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК). Враховуючи те, що відповідач [PERSON] в спірному житловому будинку не проживає більше одного року, суд вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України він втратив право користування житловим будинком № 92 по вул. Головна (Леніна) в с. Руське Поле Тячівського району Закарпатської області. Що стосується судових витрат в частині сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору. На підставі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.72, 150 ЖК України, ст.ст.319, 321, 383, 405 ЦК України,

Outcome: approved