Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, де вказує, що він є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач проживає у квартирі та відмовляє позивачу в доступі до неї. На підставі викладеного позивач просить суд усунути перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою шляхом вселення позивача у неї. Вищевказана справа була призначена до судового розгляду, проте у судове засідання учасники справи не явилися. Через ненадання відповідачем, який не має статусу підприємця, інформації щодо його адреси відповідна судова повістка була йому надіслана за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Крім того, про призначене судове засідання було розміщене відповідне повідомлення на офіційному веб-сайті судової влади України. При цьому, позивач просив розглядати справу за його відсутності, заперечивши на заочний розгляд справи. Отже, у порядку ст. 223 ч.3 п. 1 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності учасників справи. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За поясненнями позивача, на які стороною відповідача заперечень не надходило, відповідач проживає у квартирі та відмовляє позивачу в доступі до неї. При цьому, у суду немає підстав не довіряти вказаним поясненням позивача, зважаючи на виниклий між сторонами спір та на те, що, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, приміщення за вищевказаною адресою є зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання відповідача. При цьому, судом встановлено, що позивач є співвласником спірної квартири за адресою: [ADDRESS] , про що слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де право спільної сумісної власності позивача зареєстроване на підставі свідоцтва про право власності від 05.07.1996 року. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. За ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 35 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Оскільки право власності є абсолютним правом, що включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник на підставі ст. 391 ЦК України та ст. 150 ЖК України може захистити своє порушене право шляхом вселення. На підставі викладеного,

Outcome: approved