Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті тітки [PERSON], яка померла 03 червня 2005 року. Свої вимоги обґрунтував тим, що 03 червня 2005 року померла його тітка [PERSON], яка по день смерті проживала та була зареєстрована [INFO]. За життя остання зробила заповітне розпорядження, за яким заповіла йому квартиру №2, шо по вулиці Калініна, 106 в місті Знам'янка Кіровоградської області. У вказаній квартирі він зареєструвався та проживав ще при житті тітки, всі документи на квартиру знаходилися також у нього. Заяви про прийняття спадщини [PERSON] у передбачений законом шестимісячний строк нотаріусу не подав так як вважав, що для прийняття спадщини достатньо того, що він володіє спадковим майном, тобто прийняв спадщину фактичними діями. Вказав, що разом з тіткою не проживав, але постійно дбав про неї і здійснив її поховання. Наразі звернувся до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, але нотраіус відмовив йому та повідомив, що ним пропущено строк для прийняття спадщини. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить справу розглядати за своєї відсутності. Відповідач у судове засідання також не з'явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі і просить розглядати справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, 03 червня 2005 року в місті Знам'янка померла [PERSON] (а.с.6). За життя, а саме 16 грудня 1998 року вона склала заповіт, яким заповіла належну їй на праві власності приватизовану квартиру за №2, що знаходиться в місті Знам'янка по вулиці Калініна в будинку за №106, [PERSON] Дані про те, що вказаний заповіт скасований або змінений відсутні (а.с.10). На день смерті остання була зареєстрована та проживала [INFO] одиноко (а.с. 13). Після її смерті у Знам'янській міській державній нотаріальній конторі 22 листопада 2005 року заведено спадкову справу №382/2005. З матеріалів спадкової справи вбачається, що до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини від 22 листопада 2005 року звернулася [PERSON] 14 грудня 2005 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину житлового будинку, який розташований в місті Знам'янка , по вулиці Черняхівського,17. Свідоцтв про право на спадщину на інше спадкове майно не видавалося. Судом також з'ясовано, що нотаріусом відмовлено позивачу у прийнятті заяви про прийняття спадщини [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з пропуском ним встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини. За даними паспорта, витягу з домової книги та довідки КП «Знам'янський комбінат комунальних послуг» позивач з 17 травня 2002 року зареєстрований, а з квітня 1995 року проживає по вулиці Калинова (колишня назва Калініна), 106 кв.2 в місті Знам'янка (а.с.4,9). Право власності спадкодавця на вказану квартиру підтверджується долученими до матеріалів справи договором міни квартир та реєстраційним посвідченням (а.с.7,8). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, що кореспондується з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до статті 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є: принцип неприпустимості позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом; справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 41 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Підставою виникнення права приватної власності є також успадкування майна, що базується на правонаступництві. Цивільний процесуальний кодекс України у статті 1 закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколів до неї про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом №11 від 11 травня 1994 року, який діє для України з 11 вересня 1997 року та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи з рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. За змістом положень книги 6 ЦК України, спадкове право захищає власність фізичних осіб. На ім'я [PERSON] [PERSON] складено заповіт, тобто усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, субєктом яких є позивач. З урахуванням положень ст.8 Конституції України щодо верховенства права, та збереження справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення ЄСПЛ у справі "Федоренко проти України" від 01 червня 2006 року), а також визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки решту спадкового майна також за заповітом успадкувала відповідач, інші спадкоємці не встановлені, враховуючи, що позивач проживав у квартирі, яку йому заповіла [PERSON] ще задовго до її смерті, суд вважає, що причина пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, є поважною, позовні вимоги обґрунтовані та доведені, а тому вважає за можливе визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного ст.ст.1220, 1222, 1268-1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved