Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача і в його обґрунтування вказав про те, що 26.11.2011 року він був прийнятий на роботу до відповідача згідно наказу № 1655к від 25.11.2011 року, та 26.06.2013 року був звільнений з роботи за ст.38 КЗпП України за власним бажанням згідно наказу № 898к від 26.06.2013 року. Працював на підприємстві машиністом підземних установ другого розряду з повним робочим днем під землею видобувної дільниці № 1, гірником очисного забою п'ятого розряду з повним робочим днем під землею видобувної дільниці № 1. У день звільнення - 26.06.2013 року виплата всіх сум у повному обсязі, що належать позивачу від підприємства, проведена не була з невідомих йому причин. Підприємством у день звільнення йому була видана лише трудова книжка. Заборгованість підприємства перед позивачем з виплати заробітної плати станом на 07.11.2013 року складає 5073 грн. 28 коп. В тому числі, при звільненні йому нарахована компенсація за невикористану відпустку у розмірі 4758 грн. 00 коп. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 5073,28 грн. та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 4758 грн. 00 коп., що загалом становить 9831 грн. 28 коп. Позивач вважає дії з невиплати належних йому, як звільненому працівникові, розрахункових сум (з виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку) з боку відповідача протиправними, і просить стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку з дня звільнення - з 26.06.2013 р. по день винесення рішення суду, з розрахунку 1465 грн. 17 коп. за кожен місяць затримки розрахунку, як то передбачено ст.117 КЗпП України. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10000грн., посилаючись на те, що йому були заподіяні моральні страждання, викликані тим, що він був позбавлений джерела існування, можливості реалізувати свої життєві потреби, був порушений стан його життя. 14.02.2014 року позивач надав суду уточнений позов, в якому він просить стягнути з відповідача на його користь розрахункові суми: нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 5073 грн. 28 коп. та нараховану, але не виплачену компенсацію за невикористану відпустку у сумі 4758 грн. 00 коп., а всього: 9831 грн. 28 коп.; середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку - з 26.06.2013 року (день звільнення) по день винесення рішення суду, з розрахунку 194 грн. 33 коп. за кожен день затримки розрахунку; моральну шкоду в сумі 10000 грн. У судове засідання позивач не з»явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Уточнені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відтак суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність позивача, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Але від нього на надійшло повідомлення про причини неявки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку. З трудової книжки [PERSON] вбачається, що згідно наказу № 1655к від 25.11.2011 року він був прийнятий на ТОВ «Шахта «Садова» машиністом підземних установ другого розряду з повним робочим днем під землею видобувної дільниці № 1. Згідно наказу № 898к від 26.06.2013 року [PERSON] було звільнено з підприємства на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Стаття 43 Конституції України у відповідності зі ст. 23 Загальної декларації прав людини проголосила право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Згідно ст.47 КЗпП України власник чи уповноважений їм орган зобов'язаний у день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку і зробити з ним розрахунок у терміни, встановлені в ст.116 даного кодексу. Цю саму вимогу містить і ст. 12 Конвенції № 95 Міжнародної Організації Праці про охорону заробітної плати, згідно з якою, при припиненні дії трудового договору з працівником проводиться остаточний розрахунок із виплатою всієї належної йому заробітної плати. Однак при звільненні з позивачем не був зроблений повний розрахунок, тобто не була виплачена заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку. З довідки № 491 від 07.11.2013 року, наданої ТОВ «Шахта «Садова», вбачається, що заборгованість підприємства перед [PERSON] станом на 07.11.2013 року, складає 9831,28 грн. У тому числі, при звільненні, нарахована компенсація за невикористану відпустку в розмірі 4758,00 грн. Відповідно до ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 5073,28 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 4758,00 грн., що загалом становить 9831 грн. 28 коп. Згідно ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначених у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", якщо при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільнені, судом буде встановлено, що в день звільнення працівнику не виплачена заробітна плата, то на підставі ст. 117 КЗпП України суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення. Як видно з представленої довідки ТОВ «Шахта «Садова» № 43 від 24.01.2014 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 194,33 грн. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з 26.06.2013 року по 28.02.2014 року в розмірі 33813,42 грн., виходячи з розрахунку: 194,33 грн.(середньоденна заробітна плата) х 174 дні = 33813,42 грн. Крім того, відповідно до ст.237-1 КЗпП України власник відшкодовує моральну шкоду працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Протиправними діями відповідача порушені законні суб'єктивні права позивача, як працівника у сфері трудових відносин, на своєчасне одержання винагороди за працю. Невиплата належних позивачу розрахункових сум при звільненні, призвела до того, що він відчував і відчуває моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв'язків. Весь цей час позивач переживав та переживає у теперішній час з приводу свого існування та існування його близьких. Позивач має на утриманні двох неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач фактично був позбавлений коштів на їх утримання та виховання. Негативні емоції, переживання (в тому числі з приводу забезпечення харчування дітей), моральні страждання вплинули на душевну рівновагу, спокій і стан його здоров'я. У зв'язку з невиплатою розрахункових сум він змушений шукати і займати у сторонніх йому людей грошові кошти на харчування, лікування, оплату комунальних послуг та проїзд. Все це вплинуло на звичний життєвий уклад позивача, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року, відповідно до ст.237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових правовідносин (незаконної невиплати належних йому грошових сум), що призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності або галузевої приналежності. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 10000 грн., то суд дійшов висновку про те, що дана вимога законна, обґрунтована, підтверджена дослідженими доказами та є такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Таким чином, на основі з'ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Шахта «Садова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved