Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач звернулася до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь борг у сумі 43469,00 грн., 250 грн. в якості відшкодування витрат на правову допомогу; 551,20 грн. відшкодування оплати судового збору. Позивач обґрунтувала свої позовні вимоги тим, що в квітні 2015 року до неї звернувся [PERSON] з проханням позичити йому 1700 доларів США. 22.04.2015 року позивач передала [PERSON] вказану суму, про що останній дав їй розписку про отримання цих коштів. Вказаний борг відповідач зобовязався повернути до грудня 2015 року. По перебігу вказаного терміну відповідач борг не повернув, почав уникати з нею зустрічі та розмов на цю тему. Позивач зрозуміла, що відповідач її обманув і в добровільному порядку не збирається їй повертати борг, чим порушив взяті на себе зобовязання. В судовому засіданні 11.05.2016 року позивач [PERSON] пояснила, що кошти які їй винен відповідач є коштами які були виручені [PERSON] за продаж автомобіля «Опель Омега», яка була придбана нею за власні кошти, однак оформлений на сина [PERSON] Кошти за продаж автомобіля відповідач не повертає. В наданій до суду 16.06.2016 року заяві зазначила, що заявлені позовні вимоги за її позовом до [PERSON] про повернення боргу за продаж автомобіля підтримує повністю та просить їх задовольнити. Дану справу просила розглянути у її відсутність. В судовому засіданні 11.05.2016 року відповідач [PERSON] пояснив, що його внук [PERSON] залишив у нього в гаражі автомобіль «Опель Омега», який в подальшому за вказівкою його матері позивачки, він продав автомобіль отримавши тисячу доларів, коштів не повернув, так як перебував в скрутному матеріальному становищі. В наданій до суду 16.06.2016 року заяві зазначив, що позовні вимоги [PERSON] про повернення коштів визнає повністю та безумовно. Повідомив, що визнання ним позову не порушує права чи інтереси інших осіб. Справу просив розглянути у його відсутність. Третя особа [PERSON] в надісланих на адресу суду 20.05.2016 року поясненнях просив дану справу розглянути у його відсутність. В поясненнях зазначив, що автомобіль «Опель» був куплений його матірю позивачкою по справі за власні кошти, але оформлено документи були на нього. Даний автомобіль залишив у свого діда відповідача по справі. Так як пізніше поїхав за кордон, домовилися з [PERSON] що останній продасть автомобіль «Опель» і кошти передасть його матері [PERSON] Відповідачем був проданий автомобіль чи відданий за певні борги, проте кошти за даний автомобіль відповідач по справі ні йому, ні його матері не повернув. Розмовляючи з ним по мережі «Skype» відповідач погодився надати розписку про заборгованість коштів. У вказаний термін в розписці відповідач коштів не повернув. Суд вважає, що позов належить задовольнити, так як відповідач позов визнав повністю та визнання ним позову не суперечить закону та будь-чиїм правам та інтересів враховуючи таке. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6 - 63 цс 13, від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс 14, яку згідно зі ст. 360-7 ЦПК України суди мають враховувати при застосування таких норм права. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Крім того, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За положеннями ч.1ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Довести суду ці обставини належними доказами з дотриманням вимог цивільно-процесуального законодавства повинен позичальник. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи, зокрема, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона, згідно ст.10 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обовязок доказування передбачений також і ст.60 ЦПК України. Згідно ч.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб ( не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.1 ст. 604 ЦК України зобовязання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Відповідно до вимог ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобовязанням. Заміна боргу позиковим зобовязанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст.1047 ЦК України). Відповідно до приписів ст.604 ЦК України новація - це підстава припинення первісного зобовязання шляхом домовленості сторін первісного зобовязання про заміну його новим зобовязанням між тими ж сторонами. Новація не допускається щодо зобовязань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини констатував: « суд повторює, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N 1 (994_535), має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і , таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1 ( див. Broniowski v. Poland, N31443/96, пар.98)». В судовому засіданні з матеріалів справи встановлено, що відповідно до розписки від 22.04.2015 року відповідач по справі [PERSON] отримав від позивача 1700 тис. доларів США, та даний борг не повернув. Однак з їхніх пояснень встановлено, що кошти відповідач [PERSON] по даній розписці не отримував, а зобовязався повернути кошти за проданий автомобіль марки «Опель», який доручила йому продати позивачка [PERSON] за згодою її сина [PERSON] Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем. Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до довідки Жмеринського територіального відокремленого безбалансового відділення №10001/0112 філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» станом на 12.04.2016 року офіційний курс гривні Національного банку України до: дол. США складає за 100 Дол. 2557-0599 грн. (а.с.5). Таким чином 1700 доларів США , які позичив відповідач, еквівалентно 43469,00 грн. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] за домовленістю між ними виникла зміна зобовязань новими зобовязаннями, а саме позикові зобовязання з припиненням первісних зобовязань відповідно до доручення на продаж автомобіля. У визначений договором строк в грудні 2015 року відповідачем [PERSON] грошові кошти позивачу [PERSON] не повернуті, що підтверджується оригіналом розписки від 22.04.2015 року. Враховуючи вимоги та положення ст.ст.526,610,611,1046 ЦК України, суд прийшов до висновку, що відповідачем не виконано зобовязання за договором позики в порядку новації боргу від 22.04.2015 року, а тому заборгованість за цим договором підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки укладанням договору позики в порядку новації боргу первісні зобовязання між сторонами були припинені за їх же домовленістю, суд не вважає необхідним досліджувати первісні зобовязання чи давати їм правову оцінку, враховуючи, що обмеження в новації, зазначені у ч.3 ст.604 ЦК України, по справі не встановлені і сторони на такі обмеження не посилаються. В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 250 грн. та 551,20 грн. на відшкодування судового збору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до квитанції № 12 позивачу [PERSON] адвокатом [PERSON] була надана правова допомога, на яку позивач понесла витрати в сумі 250 грн. (а.с.12) та відповідно квитанції №ПН1727594 від 12.04.2016 року відділення №29 «Перший інвестиційний банк» м. Жмеринка (а.с.1) позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Данні обставини визнаються відповідачем, тому відповідно до ст. 61 ЦПК не підлягають доказуванню. На підставі ст.ст. 5, 10,30,60,61,212-215 ЦПК України,

Outcome: approved