Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 12 січня 2010 року в Угринській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №01. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. За час спільного подружнього життя належної сім'ї не склалося. З відповідачем вони разом не проживають три місяці. Між ними виникали постійні сварки та суперечки, відповідач ніякої допомоги не надає, про сім'ю не дбає, неодноразово виганяв її з дитиною з дому. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Просить розірвати шлюб з [PERSON], після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], дитину залишити проживати з нею, стягнути з відповідача в її користь судові витрати по справі. Позивачка [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити, миритися не бажає. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає, суду пояснив, що з позивачкою не проживають разом з серпня минулого року, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вислухавши позивачку, відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12 січня 2010 року, який зареєстрували в Угринській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №01, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Між сторонами часто виникають сварки та непорозуміння, сторони проживають окремо протягом останніх шести місяців, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного, миритися не бажають. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки та малолітньої дитини, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Малолітню дитину сторін після розірвання шлюбу суд залишає проживати з матір'ю. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача в користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: approved