Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 19 липня 1997 р. зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції в м.Києві. Від даного шлюбу у них народилися доньки: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, шлюб та сім'ю, та несумісність характерів. Між ними часто виникають сварки та суперечки з приводу побутових питань та виховання дітей. Шлюбні відносини між сторонами поступово погіршувались, що у 2010 році призвело до фактичного ії припинення. Спільне господарство сторони не ведуть. В ході розгляду справи позивач підтримав позовні вимоги про розірвання шлюбу в повному обсязі і просив суд шлюб між сторонами розірвати, оскільки збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем неможливе. Крім того, [PERSON] зазначив, що основною причиною розірвання шлюбу є аморальний спосіб життя відповідача, який негативно впливає на психіку їхніх неповнолітніх дітей. Відповідач до надання судом строку для примирення проти розірвання шлюбу заперечувала, посилаючись на те, що проблеми в їхній сім'ї виникають з вини позивача, оскільки він часто не ночує дома. [PERSON] зазначила, що у позивача на даний час є інша жінка. В ході розгляду справи сторонам надавався строк на примирення, після закінчення якого шлюбні стосунки між ними не відновились. Сторони наполягали на розірванні шлюбу. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 19 липня 1997 року року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, про що складено актовий запис № 622. Від цього шлюбу подружжя має неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що з 2010 року сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільне господарство, окремо проживають. Між ними часто виникали конфлікти з приводу методів виховання дітей, поглядів на життя, взаємних обов»язків. Зазначені обставини були встановлені при розгляді справи в судовому засіданні. Ухвалою суду від 28 березня 2014 року сторонам було надано строк для примирення тривалістю три місяці. Після закінчення строку для примирення шлюбні стосунки між сторонами не відновились, взаємовідносини не покращились. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим в зв»язку з відсутністю бажання позивача на відновлення шлюбних стосунків, відсутністю взаєморозуміння між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved