Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обгрнутування позовних вимог в позові зазначив, що 30.03.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського (нині Дніпровського) міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 2469 за кредитним договором № NKT0GA00000012 від 29.08.2006 року, укладеного між ним та ПАТ КБ " ПриватБанк" про стягнення заборгованості на користь банку грошових коштів у розмірі 557452,24 грн. З вказаним виконавчим написом позивач не згоден, так як вважає, що нотаріус не дотримався актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, оскільки виконавчий напис вчинено за наявності раніше винесеного судового рішення про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, крім того посилається на те, що виконавчий напис вчинений поза строками позовної давності. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд визнати виконавчий напис від 30.03.2016 року реєстраційний № 2469, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення заборгованості, таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 22.12.2020 року було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни копію виконавчого напису №2469 від 30.03.2016 року та матеріалів, на підставі яких його було вчинено, а також залучено в якості третьої особи Баштанський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Одеса). 26.01.2021 року до суду надійшли копія виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни №2469 від 30.03.2016 року та матеріалів, на підставі яких його було вчинено. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, заперечень щодо ухвалення заочного рішення не надходило. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання були повідомлені вчасно та належним чином (рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення). Відзив на позов до суду не надавали. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Представник третьої особи - Баштанський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Одеса) у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином. Враховуючи наведене, з урахуванням положень ст.ст. 280,281 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 29.05.2014 року; копію рішення апеляційного суду Миколаївської області від 02.07.2014 року; копію ухвали Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2015 року; копію постанови заступника начальника відділу Баштанського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Одеса) від 21.10.2020 року про відкриття виконавчого провадження; копію виконавчого напису від 30.03.2016 року за №2469; копію заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» від 09.03.2016 року; копію письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором; копію фіскального чеку від 03.03.2016 року; копію кредитного договору № NKT0GA00000012 від 29.08.2006 року; копію виписки з рахунку боржника), суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість задоволення позову. Судом встановлено, що 29.08.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір за № NKT0GA00000012, згідно умов якого позивач отримав кредит в розмірі 11003 доларів США, строком до 28.08.2010 року. Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 29.05.2014 року було відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором за № NKT0GA00000012 від 29.08.2006 року в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 02.07.2014 року рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 29.05.2014 року в частині відмови зверненя стягнення на предмет іпотеки скасовано та постановлено нове рішення про звернення стягнення на предмет іпоки. Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2015 року рішення апеляційного суду Миколаївської області від 02.07.2014 року скасовано із залишенням в силі рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 29.05.2014 року. 30.03.2016 року за зверненням ПАТ КБ «Приватбанк» (нині АТ КБ «Приватбанк»), приватним нотаріусом Дніпропетровського (нині Дніпровського) міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 2469 про стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 22626,52 доларів США, що еквівалентно 557452, 24 грн. за кредитним договором № NKT0GA00000012 від 29.08.2006 року на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», а всього з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису 559152,24 грн. Постановою заступника начальника відділу Баштанського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Одеса) від 21.10.2020 року за вказаним виконавчим написом відкрито виконавче провадження №63354625. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1., 1.2, 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зі спірного вищевказаного виконавчого напису вбачається, що нотаріусом було запропоновато стягнути заборгованість за період починаючи з 29.08.2006 року по 19.01.2016 року. При цьому, з наявної в матеріалах справи копії рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 29.05.2014 року, залишеного без змін ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2015 року, вбачається, що судом було було відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором за № NKT0GA00000012 від 29.08.2006 року, яка виникла станом на 27.03.2014 року, в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Таким чином, судом мало місце вирішення спору щодо заборгованості за вищевказаним кредитним договором, за період, що охоплений вказаним спірним виконавчим написом нотаріуса. Розглядаючи справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки суд досліджував факт невиконання боржником (позивачем) зобов`язань за кредитним договором від 29.08.2006 року станом на 27.03.2014 року. Разом з тим, за наявності вищезазначеного рішення суду, приватний нотаріус Бондар І.М. вчинив оскаржуваний виконавчий напис, відповідно до якого задовольнив вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 29.08.2006 по 19.01.2016 роки. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 04.03.2015 у справі № 6-27цс15, згідно з якою та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за зазначеним кредитним договором, спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника. Таким чином, вище наведені обставини спростовують безспірність такої заборгованості позивача. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необхідність визнання вказаного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанн , оскільки до часу його вчинення існувало судове рішення щодо спору про заборгованість за вказаним кредитним договором. При цьому, суд бере до уваги, що метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Разом з тим, станом на час вчинення ним виконавчого напису вже існував вирішений судом по суті спір щодо даної заборгованості. Вказані обставини спростовують безспірність заборгованості боржника. Також нотаріус при видачі виконавчого напису не врахував пропуск банком строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. На час звернення банку до нотаріальної контори сплив строк позовної давності. Як зазначено вище, згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Згідно з п. 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року (далі - Порядок) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Оскаржуваний виконавчий напис не підтверджує безспірність заборгованості позивача перед відповідачем, так як нотаріусом проведено стягнення заборгованості за період з 29.08.2006 року по 19.01.2016 року, при встановленому загальному трирічному строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) та однорічному строку для стягнення штрафу та пені (ст. 258 ЦК України). Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 840,80 грн. На підстав викладеного та

Outcome: approved