Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 10.05.2006 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 27. В обґрунтування вимог зазначила, що починаючи з 10.05.2006 вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. З відповідачем сумісно не проживають з липня 2006 року, шлюб існує формально. Перебування в шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам. Спору про майно подружжя немає. В період часу з 01.03.2006 по 30.06.2006 вони проживали за місцем мешкання її батьків, за адресою: [ADDRESS]. На даний час позивач фактично проживає однією сім»єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], та виховують спільного сина - [PERSON], [INFO]. Оскільки на момент народження дитини позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, останній був зазначений батьком дитини. Позивач в судове засідання не з»явилася. Від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.. Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, заяв про розгляд справи без його участі суду не надав. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв»язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідач є громадянином [PERSON]. Відповідно до ч.9 ст. 110 Цивільного процесуального Кодексу України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). П.10 постанови ПВСУ за №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. ст. 21 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що починаючи з 10.05.2006, сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 27. Актом підтвердження проживання від 22.01.2016 встановлено, що [PERSON], [INFO] дійсно проживав за адресою: [ADDRESS] з 01.03.2006 по 30.06.2006. Відповідно до довідки № 284 від 25.01.2016, виданої виконкомом Новопсковської селищної ради [PERSON], її чоловік [PERSON], [INFO] проживав за адресою: [ADDRESS] з 01.03.2006 по 30.06.2006. Відповідно до довідки № 297 від 26.01.2016, виданої виконкомом Новопсковської селищної ради [PERSON] про те, що вона має такий склад сім»ї: мати [PERSON], [INFO], племінник [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], співмешканець [PERSON], [INFO] Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганської міського управління юстиції у Луганській області, 20.09.2012 року народився [PERSON], але у зв»язку з тим, що позивач на той час перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем батьком дитини у свідоцтві про народження зазначений [PERSON] [PERSON]. Спору про майно подружжя немає. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, подружні відносини припинені, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 113 СК України після розірвання шлюбу позивач бажає залишити прізвище набуте у шлюбі - «[PERSON]».

Outcome: approved