Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив скасувати реєстраційний запис державного реєстратора виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Зайцева Антона Вадимовича про реєстрацію права власності за АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АЛЬФА-БАНК» (далі - АТ «АЛЬФА-БАНК») на квартиру [ADDRESS] , поновити відомості у державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про зазначений об`єкт нерухомого майна, що передували скасованим записам, та покласти судові витрати на відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 14 лютого 2007 року між АКЦІОНЕРНО-КОМЕРЦІЙНИМ БАНКОМ СОЦІАЛЬНОГО РОЗВИТРКУ «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК», а в подальшому - АТ «АЛЬФА-БАНК», та ним було укладено договір №07.1/43-7 про надання відновлювальної кредитної лінії. Цього ж дня між сторонами було укладено іпотечний договір №103, відповідно до якого позивач передав банку в якості забезпечення іпотекодавцем зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №07.1/43-7 від 14 лютого 2007 року квартиру [ADDRESS] , загальною площею 69,1 кв.м. З інформаційної довідки від 26 січня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна позивачу стало відомо, що за рішенням третьої особи здійснено реєстрацію права власності на квартиру за відповідачем. Позивач вважає, що дії відповідача є незаконними, оскільки зазначена квартира є єдиним його місцем проживання, а тому зазначене майно є таким, що відповідає підпункту першому пункту першого Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і його не може бути примусово стягнуто (відчужено без згоди власника) протягом дії зазначеного Закону. Зазначає, що будь-яких повідомлень про подання заяви на проведення реєстраційних дій йому не надходило. Таким чином, фактично відбулося примусове стягнення майна без згоди власника, не зважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 10 березня 2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, згідно якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що АТ «АЛЬФА-БАНК» обрало передбачений положеннями іпотечного договору та ст.ст.35,37 Закону України «Про іпотеку» спосіб захисту порушеного права - позасудове врегулювання спору. Звертає увагу, що у даній справі звернення стягнення на квартиру позивача як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки іпотекодавець надав іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя, що передбачено п.5.6, п.5.9 іпотечного договору №103 від 14 лютого 2007 року. Таким чином, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до даних правовідносин. Рішенням Дніпровського апеляційного суду у справі №203/4097/16 від 30 вересня 2020 року встановлено невиконання [PERSON] зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №07.1/43-7 від 14 лютого 2007 року у забезпечення по якому, останнім було передано в іпотеку спірну квартиру. Крім того, зазначає, що іпотекодержатель звертався до позивача на всі відомі банку адреси з повідомленням від 31 липня 2020 року за №819/10 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. Доказом цього є опис вкладення у лист за ф.107, відправлені на ім`я позивача зі штемпелем Укрпошти від 29 серпня 2020 року, а також список згрупованих відправлень АТ «АЛЬФА-БАНК» №356 від 28 серпня 2020 року, оформлених АТ «Укрпошта», рекомендованим повідомленням про вручення, та чек про відправку кореспонденції. Зазначає, що реєстраційна дія реєстратором була вчинена на підставі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, тобто із завершенням 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем відповідної вимоги. 23 березня 2021 року до суду надійшли заперечення на відзив, в яких позивач вказує, що доводи відповідача, викладені у відзиві, не можуть бути прийняті до уваги. Додатково вказує, що будь-яких повідомлень від третьої особи він не отримував; пункт 4.6.3, про який йде мова у п.5.9, в іпотечному договору відсутній; розмір заборгованості, що вказаний в повідомленні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, не відповідає дійсності. Крім того, зазначив, що на час направлення йому зазначеного повідомлення рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська не набрало законної сили. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради належним чином засвідчену копію реєстраційної справи державного реєстратора виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Зайцева Антона Вадимовича про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» від 17 грудня 2020 року (номер запису про право власності 39851168). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» Тернова І.В. в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві та просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Додатково пояснила, що в спірній квартирі зареєстрована лише [PERSON] , а позивач зареєстрований в квартирі своєї матері за іншою адресою. Повідомила, що дійсно не дивлячись на те, що судове рішення про стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] набрало законної сили лише 30 вересня 2020 року, банк вирішив до розгляду справи по суті скористатися своїм правом на альтернативнив спосіб звернення стягнення. Третя особа державний реєстратор виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Зайцев А.В. у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 14 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК», і позивачем укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/43-7, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 99000 доларів США зі сплатою 13% річних за користування кредитом на строк до 13 лютого 2022 року (а.с.63-65). 14 лютого 2007 року між тими ж сторонами укладено іпотечний договір №103, відповідно до умов якого позивач передає в іпотеку банку, у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №07.1/43-7 від 14 лютого 2007 року, квартиру [ADDRESS] , загальною площею 69,1 кв.м. Згідно п.2.4.7 вказаного договору передбачено, що іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання іпотекодавцем хоча б одного із зобов`язань, передбачених договором кредиту, та/або пунктами 2.1.1.-2.1.11. цього договору для задоволення в повному обсязі своїх вимог, що вказані в п.1.3, 2.4.5. цього договору, які визначаються на момент фактичного задоволення. Відповідно до п.5.4, п.5.6.2. вказаного іпотечного договору, дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у разі невиконання іпотекодержателем зобов`язань, передбачених договором кредиту (в тому числі в разі несвоєчасного погашення процентів) та/або у разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань, передбачених підпунктами 2.1.1.-2.1.11. цього договору, та або у разі припинення (обмеження) дієздатності (правоздатності) іпотекодавця. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки і рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с.6-11). 28 червня 2008 року сторони уклали додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії та збільшили процентну ставку до 14% з 1 липня 2008 року. 11 листопада 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК», і [PERSON] укладено договір про внесення змін № 2 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії, згідно з яким викладено цей договір та графік погашення кредитної заборгованості у новий редакції. У цей же день ними укладено договір про внесення змін № 3, в якому узгоджено порядок зарахування сплачених позичальником коштів. Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 25 січня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, а саме: стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» заборгованість по договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/43-7 від 14 лютого 2007 року в розмірі 151 586 доларів США 53 центи, що за офіційним курсом НБУ станом на день винесення рішення становить 4 375 605,82 грн., яка складається з: 85 349 дол. США 82 цента - сума заборгованості за кредитом; 66 236 дол. США 71 цент - сума заборгованості за відсотками; стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» витрати по сплаті судового збору в розмірі 56 879 грн. 83 коп.; в решті позову відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2018 року змінено в частині стягнення з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" заборгованості за відсотками, зменшивши суму з 66236,71 доларів США до 44,29 доларів США; змінено в частині стягнення з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судового збору, зменшивши суму з 56879, 83 грн. до 36967,11 грн; в іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.63-65). Частиною четвертою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. АТ «АЛЬФА-БАНК» листом від 31 липня 2020 року надіслав на адресу позивача письмове повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, яке отримано позивачем 2 вересня 2020 року (а.с.58-62,148). 17 грудня 2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Зайцевим Антоном Вадимовичем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про право власності АТ «АЛЬФА-БАНК» на квартиру [ADDRESS] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55859956 від 22 грудня 2020 року, номер запису про право власності/довірчої власності 39851168 (а.с.23-24). Станом на час розгляду справи заборгованість по договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/43-7 від 14 лютого 2007 року, визначена судовими рішеннями, не сплачено. У позивача, окрім спірної квартири [ADDRESS] , у власності будь-якого житла не має (а.с.13-15). Відповідно до довідки Голови правління ОСББ «Робочий» від 27 січня 2021 року, позивач постійно проживає в квартирі [ADDRESS] з 2002 року по теперішній час (а.с.92). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (у редакції чинній станом час виникнення спірних правовідносин) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року N 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Судом встановлено, що умовами іпотечного договору від 14 лютого 2007 року, зокрема пунктами 2.4.7, 5.4, 5.6.2 іпотечного договору, передбачено, що іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання іпотекодавцем хоча б одного із зобов`язань, передбачених договором кредиту, та/або пунктами 2.1.1.-2.1.11. цього договору для задоволення в повному обсязі своїх вимог, що вказані в п.1.3, 2.4.5. цього договору, які визначаються на момент фактичного задоволення; дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у разі невиконання іпотекодержателем зобов`язань, передбачених договором кредиту (в тому числі в разі несвоєчасного погашення процентів) та/або у разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань, передбачених підпунктами 2.1.1.-2.1.11. цього договору, та або у разі припинення (обмеження) дієздатності (правоздатності) іпотекодавця. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки і рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з частиною другою статті 18 якого порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України N 1127 від 25 грудня 2015 року (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком (пункти 1, 40 Порядку). Відповідно до пункту 12 Порядку під час розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Судом встановлено, що відповідач надсилаючи позивачу 31 липня 2020 року повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, вказав там суму заборгованості, яка не відповідає дійсності, оскільки між сторонами основного зобов`язання не було вирішено у судовому порядку спір щодо наявності кредитної заборгованості, так як судове рішення у справі 203/4097/16 набрало законної сили лише 30 вересня 2020 року. Так відповідач в даному повідомленні вказав суму заборгованості за основним зобов`язанням, яка вдвічі більша аніж та, що визначена судовими рішеннями, оскільки в судовому порядку позовні вимоги АТ «АЛЬФА-БАНК» були задоволені частково, із загального розміру заборгованості за кредитним договором у сумі 193434,89 доларів США з [PERSON] судом першої інстанції стягнуто 151 586 доларів США 53 центи, яка складається з: 85 349 дол. США 82 цента - сума заборгованості за кредитом; 66 236 дол. США 71 цент - сума заборгованості за відсотками, та в подальшому судом апеляційної інстанції зменшено суму заборгованості за відсотками з 66236,71 доларів США до 44,29 доларів США. Звертаючись до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності відповідач також надав йому вказане повідомлення із завищеною вдвічі сумою заборгованості за основним зобов`язанням. Таким чином, на момент надсилання повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням - 31 липня 2020 року, Банку було відомо про наявність невирішеного спору щодо підстав стягнення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про спірність кредитної заборгованості. Письмова вимога про усунення порушень іпотекодержателем, де було б зазначено дійсний розмір кредитної заборгованості, позивачу не спрямовувалася та відповідно державному реєстратору документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем такої письмової вимоги банком не було надано. Щодо поширення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки суд зазначає наступне. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України від 12 травня 1991 року N1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. З огляду на викладене, суд вважає, що на спірну квартиру, не може бути звернуто стягнення в позасудовому порядку на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «АЛЬФА-БАНК» як забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті. Кредитний договір є споживчим і спору з цього приводу між сторонами немає. У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом враховуються висновки щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 листопада 2019 року у справі N 802/1340/18-а, провадження N 11-474апп19; від 19 травня 2020 року у справі N 644/3116/18-ц, провадження N 14-45цс20; постанови Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/9842/19, провадження № 61-18782св19. Крім того, судом враховується, що іпотечний договір №103 від 14 лютого 2007 року містить суперечливу інформацію, а саме в п.5.9. зазначено, що у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності ст. 37 Закону України «Про іпотеку», п.4.6.3. цього договору (застереження про задоволення вимог кредиторів), цей договір є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за цим договором, та є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотекодержателем в органах БТІ (а.с.6-11). Проте зазначений договір пункту 4.6.3. не містить. З огляду на викладене позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав того, що на спірну квартиру не може бути звернуто стягнення, оскільки на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також з підстав не вирішення на момент спрямування банком позивачу повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням між сторонами основного зобов`язання спору про стягнення заборгованості за кредитним договором. Доводи представника відповідача з приводу того, що позивач зареєстрований за іншою адресою, а тому має інше місце проживання, аніж в спірній квартирі, судом до уваги не приймаються та висновків суду не спростовують, оскільки в судовому засіданні встановлено, що саме спірне нерухоме майно використовується позивачем як місце постійного проживання та в його власності будь-яке інше нерухоме житлове майно не перебуває. Представник відповідача в судовому засіданні підтвердила, що нерухоме майно, де зареєстрований позивач, належить іншій особі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 908 грн (а.с.5)

Outcome: approved