Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом та уточнивши його просила стягнути на його користь на відшкодування матеріальної шкоди 77 000 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй на праві власності належить автомобіль [NUMBER], який вона придбала в автосалоні за 77 000 грн. 21.01.2015 року на підставі ухвали про надання дозволу на проведення обушку, автомобіль у неї вилучено та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні відносно її чоловіка [PERSON] Постановою слідчого автомобіль було передано на тимчасове зберігання МВМ м.Дніпропетровська по вул.Передовій, 427. Усі необхідні слідчі дії з автомобілем було проведено, вона просила повернути його на відповідальне зберігання та отримала відмову. 01.03.2015 року на зазначеному майданчику для тимчасового зберігання автомобіль згорів у результаті підпалу. Вважає, що знищення її майна стало можливе завдяки бездіяльності співробітників відповідача, які неналежно виконували охорону майданчика, чим їй спричинено шкоду, яку просить відшкодувати на підставі ст.100 КПК України, ст.1176 ЦК України. В досудовому порядку у виплаті відшкодування їй відмовлено через брак коштів. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач та третя особа своїх представників у судове засідання не направили, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили, у зв'язку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 20.10.2014 року позивач придбала автомобіль ВАЗ 210994-20, номер кузова [NUMBER], вартістю 77 000 грн. /а.с.8/ Відповідно до Закону України "Про дорожній рух", позивачем було зареєстровано транспортний засіб за собою за д/н [NUMBER] /а.с.11/ 21.01.2015 року слідчий СВ АНД РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області на підставі ухвали слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.01.2015 року, у межах кримінального провадження №12015040630000038 від 08.01.2015 року автомобіль ВАЗ 210994-20, номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER] було вилучено у позивача. /а.с.13-17/ 25.01.2015 року слідчий СВ АНД РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Савін Д.Ю. виніс постанову про визнання автомобіля [NUMBER] речовим доказом у кримінальному провадженні 12015040630000038 від 08.01.2015 року та визначив місцем його зберігання територію МВМ -4 м.Дніпропетровська по вул.Передовій, 427а в м.Дніпропетровську. /а.с.9-10/ Відповідно до витягу з ЄРДР №120150406300000416 від 01.03.2015 року, листів прокуратури АНД району від 15.04.2015 року, ГУМВС України в Дніпропетровській області від 20.04.2015 року, встановлено факт згорання автомобіля позивача підчас його зберігання на території МВМ-4 в м.Дніпропетровську, тобто, підчас його утримання правоохоронними органами у якості речового доказу. /а.с.19-24/ Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09.07.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.10.2015 року, вирішено долю речового доказу - автомобіля [NUMBER], а саме вирішено повернути його власнику. /а.с.58-65/ Спеціальним законом, яким врегульовані правовідносини, що виникають внаслідок втрати речових доказів стороною кримінального провадження, є положення ч. 4 ст. 100 КПК України, якою встановлено, що у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов'язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. Підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних зобов'язань визначені відповідними нормами цивільного законодавства. Відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків згідно зі ст.1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах. За приписами ч.1ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. N 1104, умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. Зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках Державтоінспекції МВС для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1 - 26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв'язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно. Перевірка стану та умов зберігання речових доказів, правильності ведення документів щодо їх приймання та обліку проводиться щокварталу керівником слідчого підрозділу. Відповідно, оскільки Амур-Нижньодніпровський РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області не є окремою (самостійною) юридичною особою, на час виникнення спірних правовідносин, підпорядковувався Дніпропетровському міському управлінню ГУМВС України в Дніпропетровській області, яке являлось юридичною особою та мало самостійний баланс, що було визначено наказом УМВС України в Дніпропетровській області від 15.11.2007 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 р. № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичну особу публічного права ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та утворено як юридичну особу публічного права Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Отже, враховуючи встановлені обставини, суд вважає доведеним, що порушення службовими особами слідчого відділу АНД РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та міського відділення міліції №4 АНД РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області порядку зберігання вилучених під час обшуку речових доказів призвело до знищення автомобіля позивача, вартістю 77 000 грн. Суд враховує, що правонаступника ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Кабінетом Міністрів України не визначено, а Дніпропетровське відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області також таким не є. Відповідно до ст.25 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконного прийняття рішення, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою у порядку встановленому законом. Згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України №460/2011 від 13 квітня 2011 року, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство фінансів України. 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», відповідно до ст.3 якого виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Враховуючи викладене, суд вважає доцільним відшкодувати завдану шкоду за рахунок державного бюджету України. Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільняються від сплати судового збору, вони компенсуються за рахунок держави. Таким чином, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved