Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, свої вимоги обґрунтовуючи наступним. У відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 09.08.1993 р. позивачу та його сину - [PERSON] належить на праві власності в рівних долях [ADDRESS]. Як вказує позивач, 24.05.1994 р. син позивача - [PERSON] свою ? частину квартири за договором дарування подарував позивачу, і останній є єдиним власником цієї квартири. При цьому також у спірній квартирі зареєстровані 5 осіб: позивач, відповідач [PERSON], яка є онукою позивача від старшого сина, [PERSON], недієздатний син позивача [PERSON], в інтересах якого діє 3 особа - [PERSON] та малолітній син відповідача [PERSON] [INFO] На даний час у [ADDRESS] відповідач [PERSON] разом із своїм малолітнім сином, не проживає. Як вказано у позові, в 2003 р. відповідач вийшла заміж за [PERSON], який постійно проживає та зареєстрований у [INFO], і яка належить йому на праві приватної власності. Із листопада 2013 р. відповідач разом зі своїм сином переїхала на постійне місце проживання до свого чоловіка - [PERSON] за вищевказаною адресою - [ADDRESS]. Зі слів позивача, відповідач для вивозу на вул. Прирічна до свого чоловіка склала диван, меблеву стінку, шафу в одному кутку, накрила, але до цього часу ці меблі із квартири позивача не вивезла. Позивач неодноразово звертався до своєї онуки - відповідача по справі з проханням знятись із реєстраційного обліку у спірній [ADDRESS], але остання до цього часу, не дивлячись на не проживання не виписується. Тому позивач вважає, що відповідач разом із сином, втратили право користування жилим приміщенням в [ADDRESS], у разі відсутності її в цій квартирі понад 1 рік та просить суд визнати відповідача [PERSON] разом з сином [PERSON] [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позов підтримали у повному об'ємі, а у зустрічному позові просили відмовити мотивуючи це тим, що відповідачу ніхто не забороняв приходити у спірну квартиру, але відповідач сама винна, що сплачує за комунальні послуги та її чоловік не надав гроші на це. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні подала зустрічний позов щодо усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення. В обґрунтуванні своїх вимог вказала, що [PERSON] є її дідусем та разом із своєю другою дружиною [PERSON] - 3 особою, їй як позивачу за зустрічним позовом чинять всілякі перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме, [ADDRESS] де позивач [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] зареєстрована на законних підставах та постійно проживає. Як вказує позивач [PERSON], 17.09.2014 р. вона написала заяву в ЖЕК № 508 про те, що тимчасово не буду проживати за адресою: [ADDRESS]. Як вказано у даному позові, із осені 2014 р., відносини погіршились, і вона була змушена була захистити від такої негативної обстановки свого малолітнього сина. На де який час позивач вимушена були виїхати звідти до владнання наших взаємовідносин. Іншого житла [PERSON] (з її слів) не має, але повернутись до цього житла тепер не можу через те, що мене в квартиру не допускають. Вона була змушена викликати наряд міліції, та в присутності сторонніх осіб складати акт про не допуск до житлового приміщення. Декілька разів позивач за зустрічним позовом зверталась до ЖЕКу, подавала заяву у міліцію про захист її порушених прав. Тому просить суд зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] та її сину [PERSON] [INFO] у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] та вселити її разом із сином [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] у спірну квартиру. Суд, дослідивши усі матеріали справи суд визнає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно вищезазначеної статті, може бути припинення дії яка порушує це право. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як було з'ясовано судом, позивач [PERSON] [INFO] та відповідач [PERSON] є дідусем та онукою один по відношенню до іншого. При цьому у відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 09.08.1993 р. позивачу та його сину - [PERSON] належить на праві власності в рівних долях [ADDRESS]. 24.05.1994 р. син позивача - [PERSON] свою ? частину квартири за договором дарування подарував позивачу, і [PERSON] є єдиним власником цієї квартири. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав , передбачених законом. Як з'ясовано судом, у відповідності до форми № 3 у спірній квартирі на час слухання справи зареєстровані 5 осіб: позивач, відповідач [PERSON], її малолітній син - [PERSON] [INFO], [PERSON] - друга дружина позивача та недієздатний син позивача [PERSON], який помер [INFO] р. (а.с. 8). У відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла є право на користування цим житлом у разі відсутності цього члена понад один рік. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання юї особи, є житловий будинок, квартира в якому фізична особа ває постійно. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 р., є місце проживання її батьків, з якими вона проживає. Як вбачається з вимог законодавства малолітню дитина [PERSON] [INFO] повинен мешкати із своїми батьками за їх місцем мешкання вабо ж реєстрації. Як з'ясовано судом 9і даний факт не заперечується сторонами), і відповідач і її малолітній син [INFO] на даний час з вересня 2014 р. не перебувають за місцем реєстрації відповідача у спірній [ADDRESS], так як позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] нібито «піклуючись» за сином [PERSON], який є інвалідом 2 гр. та батьком відповідача [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] р. (зі слів позивача [PERSON]), і який був визнаний недієздатним. Як вбачається із матеріалів справи позивач [PERSON] (а.с. 31,32) 25.11.2009 р. склав заповіт 25.11.2009 р., яким заповів усе своє майно [PERSON] - другій дружні, відповідачу [PERSON] та [PERSON] [INFO], над яким із 10.03.2010 р. було встановлено опіку, а 17.02.2011 р. склав інший заповіт, яким визнав скасованим заповіт від 25.11.2009 р. та вже заповів усе своє майно тільки [PERSON] та [PERSON], таким чином порушивши права свого сина [PERSON] - батька відповідача, який (зі слів самого позивача) також перебуває на його утриманні та мешкає із ним. У даному випадку суд вбачає у діях позивача [PERSON] упереджене ставлення саме до відповідача та її дитини, а також батька відповідача [PERSON] мотивуючи це тим, що ініціатором не бажання доглядати за хворим батьком - його сином є тільки відповідач (при цьому жодного доказу щодо одноособового догляду за хворими синами, так суду і не надав). Згідно із ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. У відповідності до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У відповідно до положень ч. ч. 1, 2, п. 3 ч. 3, ч. 5 ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а лише підтвердили суду його небажання впустити відповідача із малолітньою дитиною - його правнуком у спірну квартиру та перешкоджати їм у мешканні в даній квартирі, а тмоу відмовляє у їх задоволенні. У відповідності до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначено, що у справах визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Так як у позовних вимогах [PERSON] відмовлено, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як судом було встановлено, що із боку дідуся відповідача [PERSON] - позивача за основним позовом дійсно існувало перешкоджання відповідачу у можливості мешкати із своїм батьком [PERSON] у одній квартирі та не бажання бачити правнука у «своїй квартирі». Враховуючи вищевикладене.

Outcome: approved