Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15.04.1999 року її чоловік [PERSON] придбав у відповідачів двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу був укладений на Товарній біржі «Криворізька», проте не був засвідчений в нотаріальному порядку. Згідно цього договору квартира була зареєстрована на праві власності за [PERSON] в КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 11.08.1999 року. [INFO] року чоловік позивачки помер, у зв'язку з цим відкрилась спадщина на його майно і вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги. Позивач, звернувшись з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в Третю Криворізьку державну нотаріальну контору, отримала постанову державного нотаріуса про відмову в видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки договір купівлі-продажу квартири, укладений не був засвідчений в нотаріальному порядку і є недійсним. У зв'язку з цим позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу від 15.04.1999 року, укладений на Товарній біржі «Криворізька» дійсним, та визнати за нею право власності на квартиру. До початку судового засідання позивач та її представник надали до суду заяву, в якій просять розглядати справу без їх участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачі [PERSON], [PERSON], про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили (а.с.42, 43, 72, 79, 81-82). Заяв про розгляд справи за їх відсутності не надавали. Представник відповідача [PERSON], в судове засідання не з'явився, неодноразово повідомлявся про дату слухання справи (а.с. 73, 80). Представник третьої особи Товарної біржи «Криворізька» в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений, про що свідчать корінці поштових повідомлень, які повертались на адресу суду. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача (відповідачів), який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. В силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось Суд проаналізувавши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 7). Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.04.1999 року [PERSON] придбав двокімнатну квартиру за адресою6 [ADDRESS] у [PERSON], який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] 18.03.1999 року в реєстрі за №2056, від імені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до цього договору 11.08.1999 року квартира була зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] (чоловіком позивачки) в КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (а.с.9 зворот). [INFO] року [PERSON] помер (а.с. 8), у зв'язку з чим відкрилась відкрилася спадщина на його майно, і позивачка є єдиним спадкоємцем за законом першої черги. [PERSON] звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в Третю Криворізьку державну нотаріальну контору, однак постановою державного нотаріуса від 22.10.2013 року в видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки: «При огляді документів було виявлено, що вищевказана квартира належить гр. [PERSON] на підставі договору міни, посвідченого Товарною біржею «Криворізька» 15 квітня 1999 року за реєстраційним номером «001/468-Н. Згідно ж «Закону про біржі», товарні біржі мали повноваження посвідчувати лише угоди про продаж нерухомого майна між членами біржі. Невідповідність цієї вимоги зумовлює, як наслідок недійсність договору.» (а.с. 4) Крім цього, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03.03.2005 року, усунено перешоду у користуванні власністю [PERSON], шляхом зняття відповідачів [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 62). Рішення суду не оскаржено. Що також підтверджує, що відповідачі по даній справі після укладання договору купівлі-продажу добровільно не знялись з обліку, в спірній квартирі не проживають, особистих речей в ній не мають. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від його нотаріального посвідчення за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Крім цього ст. 60 ЦПК передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу Відповідачем [PERSON] та її представником [PERSON] надавались до суду численні клопотання та заперечення проти позову (а.с. 53, 54, 55, 56-57). Однак, клопотання були подані без дотримання законодавства (зокрема за деякі з них не сплачено судовий збір), та ні представник, ні відповідач в зал судового засідання не з'явились для висловлення своєї думки відносно наданих клопотань. Заяв про розгляд без їх участі до суду не надавали. Таким чином, відповідно до ст. 60 ЦПК України, відповідачем не доведено тих обставин, на які вона посилається. Вислухати думку представника третьої особи Товарної біржі «Криворізька» не вдалось, оскільки встановити хоча б якісь відомості не є можливим. На численні виклики до суду ніхто не з'явився, пояснень на предмет позову не надавали. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», №20 від 22 грудня 1995 року, судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визнання права власності на майно. Оскільки при укладенні договору всі вимоги, передбачені ст. 15 ЗУ "Про товарні біржі", між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам ст.657 ЦК України чинного законодавства, що позбавляє можливості в подальшому проводити відчуження нерухомого майна, суд вважає за необхідне визнати укладений між сторонами договір дійсним та визнати за позивачем право власності на нерухоме майно. На підставі викладеного, та

Outcome: approved