Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про виділення із спільної власності окремий об`єкт нерухомості та припинення права спільної власності на квартиру. Свої вимоги мотивує тим, що сторонам на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Після смерті їх батька [PERSON] , померлого [INFO] між сторонами виникають конфлікти щодо користування, розпорядження та утримання зазначеним майном, а угоди про\~спосіб виділення\~в натурі\~їх частки\~із сумісного\~спільного володіння\~не досягнуто.Позивачі користуються квартирою [ADDRESS] , а відповідачі квартирою [ADDRESS] . Вважають, що виділ в натурі належної їм частки нежилого майна є технічно можливим, оскільки квартира [ADDRESS] є технічно відокремленою, має окремий вхід/вихід і може бути виділена в натурі, а тому змушені звернутись до суду за захистом свого права та інтересу. Просять позов задоволити. Ухвалою судді від 23.12.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.04.2021 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивачі в судове засідання не з`явилися, однак 03.12.2021 року подали через канцелярію суду клопотання, в якому просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, однак 01.06.2021\~рокуподали через\~канцелярію судузаяву, з якої видно, що просить справу заслухати у їх відсутності, позов визнають, не заперечують щодо поділу квартири [ADDRESS] на дві окремі №29 та №30 та не заперечують проти зменшення частки в спільному майні без відшкодування компенсації у зв`язку з сплатою позивачем вартості боргу за комунальні послуги. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судові засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись судом належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованими листами із повідомленнями за адресою останньою відомого місця їх проживання та реєстрації. В подальшому, відповідно до ч.11\~ст. 128 ЦПК України, судом розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідачів [PERSON] , [PERSON] до суду, однак останні в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явилися, жодних заперечень проти позову не подали, заяв про розгляд справи без їх участі до суду не надіслали, про причини неявки суд не повідомили. Частиною 11\~статті 128 ЦПК України\~передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення\~ст. 130 ЦПК України\~суд вважає, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] належним чином повідомлені про дату та час судового розгляду справи, тому справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , загальною площею - 136,5 кв.м, житловою площею - 79,8 кв.м., що підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] про право власності на квартиру від 24.10.2007р., виданого Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу за № 1394-Ж-Ф від 24.10.2007р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16441844 від 29.10.2007 року/а.с.30-31/ Згідно з свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 01.04.2019 року [PERSON] , помер [INFO] /а.с.25/. Після його смерті спадщину прийняли сторони, але свідоцтва на спадщину на частину квартири не отримали. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5\~статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1\~статті 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3\~статті 1296 ЦК України). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Стаття 41 Конституції України\~наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до частини першої\~статті 15\~ ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою\~статті 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини першої\~статті 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша\~статті 319 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.3 ст.321 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення їх прав. Згідно з\~статтею 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до\~статті 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Стаття 382 ЦК України\~визначає поняття\~квартири,\~як окремого\~об`єкта\~права власності.\~Квартирою є\~ізольоване помешкання\~в житловому\~будинку,\~призначене та\~придатне для\~постійного у\~ньому проживання.\~Усі власники\~квартир та\~нежитлових приміщень\~у багатоквартирному\~будинку є\~співвласниками на\~праві спільної\~сумісної власності\~спільного майна\~багатоквартирного будинку.\~Спільним майном\~багатоквартирного будинку\~є приміщення\~загального користування\~(у\~тому числі\~допоміжні),\~несучі,\~огороджувальні та\~несуче-огороджувальні\~конструкції будинку,\~механічне,\~електричне,\~сантехнічне та\~інше обладнання\~всередині або\~за межами\~будинку,\~яке обслуговує\~більше одного\~житлового або\~нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (частина друга\~статті 382 ЦК України). Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб. Аналогічне право\~міститься в\~ст.150\~ЖК України,\~відповідно до\~якої громадяни,\~які мають\~у приватній\~власності будинок\~(частину\~будинку)\~квартиру,\~користуються ним\~(нею)\~для особистого\~проживання і\~проживання членів\~їх сімей\~і мають\~право розпоряджатися\~цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з правилами статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, для здійснення виділу майна в натурі зі спільної сумісної власності суд має встановити частки кожного зі співвласників. При цьому відповідно до припису частини другої\~статті 370\~ЦК України закон встановлює презумпцію рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності. Дана презумпція може бути спростована домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. За таких обставин, судом встановлено, що вказана квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власність, що сторонами вказані обставини не заперечується. Також, з врахуванням відсутності рішень суду та даних про встановлення між власниками домовленості щодо зміни часток у праві власності, суд приходить до переконання, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто по 1/8 частині квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч.3 ст.370 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому\~статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.3\~ст.364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Тобто, вказані норми передбачають можливість виділення співвласнику (співвласникам) частки із майна, що є як у спільній частковій власності, так і у спільній сумісній власності, за умови визначення правового статусу такого майна. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до\~п.\~14\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №20\~від 22\~грудня 1995\~року «Про\~судову практику\~у справах\~за позовами\~про захист\~права приватної\~власності» -\~роз`яснити\~судам,\~що квартира,\~яка є\~спільною сумісною\~чи спільною\~частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що\~стаття 358 ЦК України\~свідчить про\~те,\~що первинне\~значення у\~врегулюванні відносин\~між співвласниками\~має домовленість.\~Очевидним є\~те,\~що рішення\~суду не\~може підмінити\~собою їх\~домовленість.\~Водночас,\~при виникненні\~конфліктної ситуації,\~яка унеможливлює\~добровільне встановлення\~порядку користування\~спільним майном\~між співвласниками,\~такий порядок\~користування може\~встановити суд.\~При здійсненні\~права власності\~співвласниками щодо\~спільного майна\~потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 03.10.2018 року у справі №363/928/16-ц, при цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. При поділі нерухомого майна в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 6 листопада 2019 року у справі № 127/14320/15-ц. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку\~статті 364 ЦК України\~право спільної власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція). Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Отже, для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка яка залишається у іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні\~ст. 181 ЦК України, тобто, з певної точки зору при будь-якому виділі частки з нерухомості, завжди відбувається поділ цієї нерухомості на два самостійних об`єкта. Відповідно до\~висновку щодо\~технічної можливості\~поділу об`єкта\~нерухомого майна\~ за\~№1075-1\~від 31.05.2021\~року,\~виконаного суб`єктом\~господарювання-фізичної\~особи підприємцем\~ [PERSON] \~приміщення колишньої\~квартири [ADDRESS] \~не з`єднанні\~між собою,\~мають окремі\~виходи на\~сходову клітку\~загального користування,\~розділені між\~собою та\~можуть використовуватись,\~як окремі\~об`єкти нерухомого\~майна з\~присвоєнням поштових адрес. На квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] видано технічні паспорти за інвентарним номером 1075 від 31.05.2021р. ФОП [PERSON] .. Склад новоутворених об`єктів нерухомого майна та їх адреса: - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - власники квартири [ADDRESS] . - [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - власники квартири [ADDRESS] . Згідно зазначеного висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна за №1075-1 від 31.05.2021 року, виконаного суб`єктом господарюванняфізичної особи підприємцем [PERSON] за технічними показниками об`єкт згідно з інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за N 774/14041 та наказу Мінрегіонбуду від 12.09.2014 №250 "Про внесення змін до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 30.09.2014р. за №1179/25956 може бути поділено без проведення будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення. Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №4718 від 03.11.2021 року, виконаного ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» технічно можливо поділити квартиру [ADDRESS] на дві самостійні з присвоєнням окремих номерів: 1)приміщенням: 1/9.8 кв.м.(коридор); 2/17.9 кв.м. (житлова); 3/0.5 кв.м. (кладова); 4/10.7 кв.м.(житлова); 5/2.9 кв.м.(ванна); 6/1.4 кв.м.(вбиральня); 7/12.1 кв.м.(житлова); 8/8.1 кв.м,(кухня); 9/0.6 кв.м.(балкон); 10/0.6 кв.м. (кладова); 1 1/1.7 кв.м.(балкон) - загальною площею 66.3 кв.м., житловою площею 40.7 кв.м., присвоїти окремий квартирний номер в будинку [ADDRESS] . 2)приміщенням: 12/5.7 кв.м. (коридор); 13/0.6 кв.м.(кладова); 14/17.0 кв.м. (житлова); 15/1.7 кв.м.(балкон); 16/6.5 кв.м.(коридор); 17/12.2 кв.м.(житлова); 18/4.5 кв.м.(лоджія); 19/0.8 кв.м. (кладова); 20/9.9 кв.м.(житлова); 21/7.1 кв.м. (кухня); 22/1.4 кв.м.(вбиральня); 23/2.8 кв.м.(ванна) - загальною площею 70.2 кв.м., житловою площею 39.1 кв., присвоїти окремий квартирний номер в будинку [ADDRESS] . Відтак, суд приходить до висновку, що за технічними показниками житлові квартири [ADDRESS] є відокремлені, мають окремий вихід і можуть бути виділені в натурі. Крім цього, власникам, що залишаються, може бути виділена окрема площа, яка є ізольованою від приміщення інших співвласників, має окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складає окремий об`єкт нерухомого майна. Разом з тим, як встановлено судом, що між сторонами протягом тривалого часу фактично встановлений порядок користування квартирою [ADDRESS] ; квартирою [ADDRESS] , зокрема, позивачі користуються квартирою [ADDRESS] , яку й просили виділити їм. При цьому, суд вважає, що різниця у виділених сторонам частках не є суттєвою. Ринкова вартість квартири [ADDRESS] , станом на дату оцінки 17.06.2021 року, становить 1 020 000 гривень, що підтверджується висновком про вартість об`єкта оцінки від 17.06.2021 року, здійсненого ПП «Західний експертно-консалтинговий центр». Ринкова вартість квартири [ADDRESS] , станом на дату оцінки 17.06.2021 року, становить 1 286 400 гривень, що підтверджується висновком про вартість об`єкта оцінки від 17.06.2021 року, здійсненого ПП «Західний експертно-консалтинговий центр». Слід відзначити, що\~стаття 364 ЦК України\~не передбачає внесення вартості різниці між виділеними та ідеальними частками сторін. Відшкодування вартості такої різниці можливе за згодою відповідачів. Під час розгляду справи відповідачі не виявили бажання на отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, а тому суд, не вирішує питання щодо стягнення такої компенсації. Натомість відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у письмовій заяві від 01.06.2021 року/а.с.73/ не заперечують проти зменшення їм частки в спільному майні без відшкодування компенсації у зв`язку з сплатою позивачем вартості боргу за комунальні послуги. Довідкою ЛКП «Магістральне» від 01.12.2021 року підтверджується, що з позивача [PERSON] згідно виконавчого провадження у 2018 році стягнуто 42 035,49 гривень в рахунок погашення заборгованості за комунальні послуги. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються, визнаються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки між сторонами існує конфлікт з приводу користування майном, яке перебуває у спільній власності, тому єдиним способом захисту права позивачів є виділ частки із спільної власності та те, що до поданих висновків технічно можливо поділити квартиру [ADDRESS] на дві самостійні квартири з присвоєнням окремих номерів та таке виділення не суперечать нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved