Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач звернувсяв суд з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів. Позов мотивує тим, що з 05.09.2004 року перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на даний час. В шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO]. 14.12.2010 року рішенням Луцького міськрайонного суду з нього стягуються аліменти на утримання сина в розмірі ? частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дане рішення набрало законної сили, виконавчий лист було предявлено до виконання. На час винесення рішення він працював, мав дохід у формі щомісячної заробітної плати. На даний час він не працює, можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі він немає. Просить суд, зменшити розмір аліментів, які підлягають до стягнення до 1/7 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач у судове засідання не зявився, а подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявилася, а подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала частково. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 14 грудня 2010 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки, щомісячно з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня подання позовної заяви 05.11.2010 року до повноліття дитини. Як зазначив позивач у позовній заяві, то його матеріальне становище змінилося, а саме він на даний час не працює, не має постійного заробітку, розмір аліментів, які з нього стягуються є значним, крім того, аліменти з нього стягуються ще на одну дитину. Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи із вказаної диспозиції статті суд в будь-якому випадку повинен встановити мінімальний розмір аліментів на дитини у відсотках від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім цього, статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу N 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ч.2 ст.12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 cт.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи те, що позивач довів зміну свого матеріального та сімейного стану, що є підставою для зменшення розміру аліментів, з урахуванням положень Конвенції про рівний обовязок батьків у прийнятті участі у забезпеченні дитині необхідних умов життя для її розвитку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved