Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, відповідно до якої просить розірвати шлюб, який був зареєстрований 20 серпня 1988 року виконавчим комітетом Курячелозівської сільської ради народних депутатів Кривоозерського району, актовий запис №11. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що шлюбні стосунки з відповідачем припинені, причиною цьому стало те, що у них різні погляди на подружнє життя. Вважає, що сім`я розпалась остаточно, тому строк для примирення надавати недоцільно. В судове засідання сторони не з`явилися. Відповідач надала заяву, відповідно до якої просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. За положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20 серпня 1988 року у виконавчому комітеті Курячелозівської сільської ради народних депутатів Кривоозерського району, актовий запис №11, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видано повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кривоозерського районного управління юстиції у Миколаївській області 07 жовтня 2014 року(а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено даними свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Курячелозівською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області 01 вересня 2004 року(а.с.9). Спільне життя у сторін не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше сумісне життя і збереження сім`ї є неможливим. Тому, згідно положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, як інвалід ІІ групи (а.с.8). Відповідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України та вважає за необхідне 50 відсотків судового збору, тобто 454 грн., компенсувати за рахунок державного бюджету. Решта 50 відсотків судового збору у сумі 454 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат. На підставі ст.112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved