Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики від 23.04.2019 р. в розмірі 1 282 155,6 грн., що на момент звернення до суду з позовом становить еквівалент 50 000 дол. США. Вимоги позову обґрунтовує тим, що між сторонами укладено договір позики, внаслідок невиконання відповідачем вимог якого виникла зазначена заборгованість. 02.08.2019 р. ухвалою суду відкрито провадження по вказаній справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 28.11.2019 р. ухвалою суду постановлено закрити підготовче провадження, призначити справу до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав та не заперечував щодо їх задоволення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що 23.04.2019 між сторонами укладено договір позики у формі розписки, згідно з якою відповідач отримав від позивача позику в сумі 1 338 768, 55 грн., що є еквівалентом 50 000 дол. США, та зобов`язався її повернути до 13.05.2019 в гривні, що буде еквівалентом 50 000 дол. США по офіційному курсу НБУ на дату повернення позики. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. ст. 1046,1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, або позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивачем зобов`язання за договором виконались, а саме відповідачу надались кошти, що підтверджується розпискою та визнано сторонами під час судового розгляду. В свою чергу, відповідачем зобов`язання за договором позики належним чином не виконуються, а саме станом на день звернення позивача до суду позика не повернута, що також визнано сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників В суду відсутні сумніви щодо достовірності обставин, які визнані сторонами в процесі судового розгляду, та відсутні підстави для сумніву в добровільності їх визнання відповідачем. Отже, відповідач, не сплативши у вказаний договорі строк позику, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Зокрема, в судовому засіданні відповідачем визнані вимоги позову в повному обсязі, у зв`язку з чим, на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд ухвалює рішення про задоволення вимог позову. При цьому, зазначене визнання відповідачем вимог позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, зокрема зворотнього судом не встановлено. З огляду на викладене вище, а також враховуючи положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову в частині стягнення з відповідача боргу за договором позики в сумі 1 282 155,60 , що є еквівалентом 50 000 дол. США станом на день пред`явлення позову до суду. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved