Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивачка - [PERSON] звернулася до Енергодарського міського суду Запорізької області 20 жовтня 2016 року з вищезазначеною позовною заявою, в якій зазначила, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який 25 липня 2016 року був розірваний в судовому порядку на підставі рішення суду. Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], батьком дітей записаний та є відповідач. З відповідачем проживають окремо, у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач не надає. Просить суд стягувати щомісячно з [PERSON]на її користь на утримання неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі по 700 гривень 00 копійок на кожну дитину, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі (а.с.17). Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про перенесення слухання справи до суду не надав, повідомлявся судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (а.с.12), яка співпадає з місцем проживання зазначеним позивачем у позовній заяві (а.с.1). Однак до суду повернулися поштові конверти з відміткою пошти (а.с.13, 16) Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, відповідно до положень ст.74 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим належним чином. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач повідомлений про час та місце слухання справи, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача у порядку заочного провадження відповідно до ст.ст.169, 224-226 ЦПК України. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх сторін по справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків: Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 25 липня 2016 року, яке набрало законної сили 06 серпня 2016 року (а.с.3), у сторін від шлюбу є двоє малолітніх дітей: донька [PERSON] (а.с.4) та син - [PERSON] (а.с.5). Діти проживають з позивачкою (а.с.6), позивачка отримує одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 1075,00 грн. (а.с.7) Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конститу\-ції України, є одним з головних Конституційних обов'язків. Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 17 підкреслено, що за відсутності домовленості, той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно зі ст.ст. 1, 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 141 СК України, обидва батьки мають рівні обов'язки щодо утримання неповнолітніх дітей. Згідно ч.1 ст.184 СК України, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявністю інших обставин, що мають істотне значення, суд, за заявою платника або одержувача, може визначити аліменти в твердій грошовій сумі. Тобто, відповідач зобов'язаний, згідно чинного законодавства, утримувати своїх неповнолітніх дітей. Визначаючи розмір аліментів в твердій грошовій сумі, які підлягають стягненню, суд виходить з наступного. Виконання передбачених статтею 150 СК України, обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізичного, так і духовно. Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року №928-УШ встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з травня 2016 р. визначено у розмірі 1531 грн., з 1 грудня 2016 року - 1689 грн., а для дітей віком до 6 років з травня 2016 р. - 1228 грн., з грудня 2016 р. -1355 грн. У зв'язку з тим, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька дитини, а позивачка просить суд про щомісячне стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі по 700,00 грн. на місяць на кожного, що становить менше ніж половина розміру прожиткового мінімуму встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік». Відповідачем не надано доказів того, що він не в змозі надавати матеріальну допомогу на утриманні спільних з позивачкою дітей Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, згідно із змістом ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним погіршенням матеріального становища платника аліментів він може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів, і таке погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни розміру їх присудження, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що зазначений у позовних вимогах розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 700,00 гривень, на кожну дитину, є таким, що підлягає задоволенню, оскільки він є об'єктивним з огляду на вимоги закону та обов'язку батьків утримувати своїх дітей. Крім того, згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у правах про стягнення аліментів. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно із п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду, фізичною особою, позовної заяви немайнового характеру, розмір ставки судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 р.», розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року становить 1378 гривень, тобто розмір судового збору, який підлягає сплаті, становить 551 грн. 20 коп. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як зазначено вище, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, також з відповідача підлягає стягненню розмір судового збору на користь держави. На підставі ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved