Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, вимоги мотивуючи тим, що 16.04.2014 року померла його бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на частину будинку № 21 по вулиці Набережна в місті Фастові Київської області. Звернувшись до нотаріуса з документами для отримання свідоцтво про право власності на спадщину, позивачу було відмовлено у зв'язку з тим, що будинок знаходиться під забороною відчуження. Тому просить припинити дію заборони відчуження житлового будинку, накладену на підставі ухвали Народного суду м. Фастова б/н від 10.07.1998 року. В судове засідання позивач не зявився, своєю письмовою заявою підтримав позовні вимоги, посилаючись на вищевказані обставини та просив справу розглянути без його участі. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Судом встановлено, що 12/21 частин будинку №21 по вулиці Набережна в місті Фастові належав на праві спільної часткової власності [PERSON] та 9/21 частина належала [PERSON] (а.с. 17). [PERSON] 04.02.1966 року уклала Шлюб з [PERSON] та змінили прізвище з «Архіпчук» на «Кудь». В подальшому, при укладанні другого шлюбу прізвище було змінене на «Осадча» (а.с. 15, 20, 21). 16.04.2015 року [PERSON] померла, в результаті чого відкрилась спадщина на належну їй частину будинку. Як вбачається з листа Фастівської міської державної нотаріальної контори від 19.08.2015 року №1091/02-17, заяви про прийняття спадщини подали онуки спадкодавці [PERSON] (позивач по справі) та [PERSON] Також, у цьому листі зазначено, що при проведенні перевірки встановлено, що на житловий будинок №21 по вулиці Набережна в місті Фастові накладено арешт на підставі узвали Народного суду м. Фастова б/н від 10.07.1998 року на імя [PERSON] (чоловіка спадкодавця), який помер 27.02.2015 року (а.с. 10-12). Листом № 03.3-22/13242-4 Відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції повідомлено, що станом на 21.08.2015 року згідно бази даних ЄДРВП виконавчі провадження, де боржником є [PERSON], на виконанні у відділі ДВС Фастівського МРУЮ не перебувають (а.с. 13). Таким чином, судом не було встановлено належних та достатніх підстав для того, що ця заборона була продовжена та тривала. Відповідно до п. 4.17. глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про спадщину затримується до зняття арешту. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися з позовом про зняття арешту з майна. Суд зазначає, що з 01.01.2013 року відповідно до ст.ст. 8, 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (з наступними змінами та доповненнями), державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до статті 46-1 Закону України «Про нотаріат», нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Разом з тим, статтею 74 Закону України «Про нотаріат» чітко визначені випадки, при наявності яких нотаріус може зняти заборону відчуження нерухомого майна, а тому відповідач як реєстратор не має визначених чинним законодавством України підстав для скасування (вилучення) за заявою позивача записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо реєстрації обтяження (заборони відчуження) вищезазначеного нерухомого майна. Однак, враховуючи, що обтяження (заборона відчуження) порушує права та законні інтереси позивача як спадкоємця своєї померлої бабусі, оскільки унеможливлює його право повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися спадковим майном, суд приходить до висновку, що позов права позивача підлягають поновленню шляхом припинення дії заборони на відчуження житлового будинку № 21 по вулиці Набережній в місті Фастові Київської області, накладеної на підставі Ухвали Народного суду м. Фастова б/н від 10.07.1998 року. Пунктом 78 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 встановлено, що державна реєстрація припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно у результаті зняття нотаріусом заборони проводиться нотаріусом, яким знято заборону. Як регламентує Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009року, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Зважаючи на те, що припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, суд вважає можливим вийти за межі заявлених позовних вимог та захистити порушене право позивача шляхом внесення відповідних даних про припинення обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вимоги щодо стягнення судового збору позивачем не заявлялись. На підставі викладеного,

Outcome: approved