Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому пояснила, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 21.05.2001 року. Однак до теперішнього часу колишні власники нерухомого майна відповідачі по справі так і не знялись з реєстраційного обліку, хоча з 2001 року за вказаною адресою не проживають, про що було складено акт МКП «Основаніє». Жодних їхніх речей також немає за вказаною адресою. крім того, в договорі дарування був зазначений пункт, згідно якого даруватель зобовязався знатись з реєстраційного обліку за вказаною адресою до 05.08.2001 року, однак цього так і не зробив. Позивач вимушена сплачувати за них комунальні платежі, що створює їй перешкоди в користуванні її власністю. Де на даний час вони перебувають позивач не знає. Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу без її присутності, не заперечує проти розгляду справи заочно. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про день, час і місце слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку, в звязку з чим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши заяву позивача та письмові докази в справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки він відповідає вимогам закону та обґрунтований письмовими доказами. Згідно ст. 13 Конституції України кожному гарантується державний захист прав власності. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 21.05.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 1463, [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Право власності зареєстроване в ОП ЗМБТІ за реєстровим № 38872 від 08.06.2001 року. Згідно свідоцтва про одруження від 14.03.1998 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] Римбаєм Сабітовичем, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківської районної ради м. Запоріжжя, актовий запис № 114, та взяла прізвище «Тонкобаєва». 15.05.2001 року шлюб було розірвано. 17.07.2009 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, виданим Шевченківським відділом РАЦС ЗМУЮ, актовий запис № 297, та взяла прізвище «Кокарєва». Відповідно до п. 8 Договору дарування від 21.05.2001 року, даруватель [PERSON] зобовязався звільнити квартиру [ADDRESS] до 25.05.2001 року та виписатися до виписатися до 05.08.2001 року. Згідно акту № 394 від 07.10.2015 року комісії МКП «Основаніє», [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не мешкають з 08.06.2001 року по теперішній час. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власником квартири на теперішній час є [PERSON], а оскільки між відповідачами та позивачем не існує ніяких правовідношень, передбачених главою 32 ЦК України з приводу користування майном, суд дійшов до висновку, що відповідачі безпідставно продовжують бути зареєстрованими в квартирі, оскільки втратили право користування нею. В добровільному порядку відповідачі не припинили порушення права позивача власності шляхом зняття з реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, чи остаточного рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином, дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суддійшов висновку, що реєстрація відповідачів за вказаною адресою чинить перешкоди позивачу у користуванні належною їй на праві приватної власності квартири, чим порушується її право власності, тому вважає його таким, що підлягає захисту у спосіб, обраний позивачем. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved