Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що 14.06.2004 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно. На підставі цього свідоцтва він став власником 23/50 частин будинку [ADDRESS] . Його місце проживання зареєстровано за вищезазначеною адресою з 28.11.2015 року. 17.09.2015 року позивач отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно замість втраченого свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.06.2004 року. 08.06.2006 року між позивачем, [PERSON] та [PERSON] , був укладений шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (актовий запис №602). Після укладення шлюбу з [PERSON] , вона зареєструвала своє місце мешкання у будинку [ADDRESS] . Також за даною адресою вона зареєструвала місце мешкання своїх дітей: [PERSON] , 1993 року народження та [PERSON] , 1987 року народження. 26.08.2009 року шлюб між сторонами розірвано (актовий запис №365). 03.09.2015 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] та змінив прізвище з [PERSON] на [PERSON] (актовий запис №1360). Відповідачі не проживають за міісцем реєстрації з 2014 року, тобто не користуються будинком. Цей факт підтверджується актом сусідів від 17.04.2019 року. Крім того, ніяких особистих речей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації не має. Де наразі проживають відповідачі невідомо. Згідно інформації з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №18» Одеської міської ради [PERSON] , 1959 року народження за медичною допомогою за вказаною адресою не зверталася. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що відповідачі втратили право користування будинком [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, понад один рік, без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачують за комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житлового приміщення. [PERSON] , як власник житла вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідачі створюють йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Враховуючи зазначене, позивач просив його позов задовольнити, визнавши відповідачів, [PERSON] , 1959 року народження, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 1987 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, будинком за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 27 травня 2019 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачам строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 26,27). Позивач в судове засідання не прибув та його представник надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову. (а.с. 62). Відповідачі про розгляд справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. (а.с. 58-60). Також відповідачів про розгляд справи було повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті суду. (а.с. 70). Окрім того, відповідач [PERSON] 16 вересня 2019 року знайомився з матеріалами справи, що підтверджується власноруч написаною розпискою. (а.с. 61). Відповідачі своїм правом на надання відзиву на позов не скористались. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що 14.06.2004 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно. На підставі цього свідоцтва він став власником 23/50 частин будинку [ADDRESS] . Його місце проживання зареєстровано за вищезазначеною адресою з 28.11.2015 року. 17.09.2015 року позивач отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно замість втраченого свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.06.2004 року. (а.с. 6-9). 08.06.2006 року між позивачем, [PERSON] та [PERSON] , був укладений шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (актовий запис №602). Після укладення шлюбу з [PERSON] , вона зареєструвала своє місце мешкання у будинку [ADDRESS] . Також за даною адресою вона зареєструвала місце мешкання своїх дітей: [PERSON] , 1993 року народження та [PERSON] , 1987 року народження. 26.08.2009 року шлюб між сторонами розірвано (актовий запис №365). (а.с. 13). 03.09.2015 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] та змінив прізвище з [PERSON] на [PERSON] (актовий запис №1360). (а.с. 11). Відповідачі не проживають за місцем реєстрації з 2014 року, тобто не користуються будинком. Цей факт підтверджується актом сусідів від 17.04.2019 року. (а.с. 12). Крім того, ніяких особистих речей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації не має. Згідно інформації з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №18» Одеської міської ради [PERSON] , 1959 року народження за медичною допомогою за вказаною адресою не зверталася. (а.с. 16). Відповідачі не проживають в даному будинку, не сплачують комунальні платежі та в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком вони не цікавляться. Як вказано у Постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За результатом розгляду вказаної справи ВСУ постановив: «Усунути перешкоди [PERSON] у користуванні будинком, що розташований [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням». Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" - громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, визнавши [PERSON] , 1959 року народження, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 1987 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, будинком за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved