Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою про визнання недійсним Державний акт на право приватної власності на землю Серія ДП Шр № 452 зареєстрованого 29.02.1996 року у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю площею 0,25 гектарів в межах згідно з планом розташованої під домоволодінням по [ADDRESS] та передана для обслуговування житлового будинку та скасувати його державну реєстрацію. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що йому 29.02.1996 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю прощею 0,25 гектарів, що був затверджений комісією не зважаючи на те, що проект не був погоджений одним із суміжників, а саме третьою особою по у справі - [PERSON], тобто вищевказана земельна ділянка була передана без встановлення меж в натурі. За результатами робіт приватної землевпорядної організації щодо виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) встановлено, що фактичні розміри не співпадають з загальною площею земельної ділянки визначеної в Державному акті, фактичною площею земельної ділянки є 0,2116 га. У зв'язку з чим позивач позбавлений можливості зареєструвати належну йому на праві приватної власності земельну ділянку та отримати витяг з Державного земельного кадастру. Особи, які беруть участь у справі, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в судове засідання не з'явилися, в своїх заявах позивач та його представник позов підтримали, відповідач позов визнав повністю і беззаперечно. Розгляд справи проводиться в порядку ст. 197 ч.2 ЦПК України за відсутності осіб,які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи у сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню оскільки, відповідно до ст.. 22 Земельного кодексу України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до п.3 Декрету Міністрів України від 26.12.1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельниx ділянок» право приватної власності громадян на земельні ділянки передані, зокрема для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарськиx будівель (присадибна ділянка), посвідчується відповідною Радою народниx депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастровиx документа, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Суд погоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", згідно якої у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. Дані судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачеві, оскільки вона у заяві просила суд їй їх не відшкодовувати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved