Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до Куликівської селищної ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , права на земельну частку (пай) площею 2,03 умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташований на території Надичівської сільської ради (на сьогоднішній день - Куликівської селищної ради Львівського району Львівської області), право на який [PERSON] мала на підставі сертифіката серії [NUMBER], виданого Надичівською сільською радою 17.04.1997 року та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 908 та права на земельну частку (пай) площею 2,19 умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташований на території Надичівської сільської ради (на сьогоднішній день - Куликівської селищної ради Львівського району Львівської області), право на який [PERSON] мала на підставі сертифіката серії [NUMBER], виданого Надичівською сільською радою 17.04.1997 року та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 907 та який фактично успадковий [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , однак юридичною не оформлений. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] на підставі рішення Надичівської сільської ради від 20.06.1995 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,19 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території Надичівської сільської ради. Землю було передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства. Ще за життя, а саме 28.09.1995 року, [PERSON] склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , заповіт нею не змінювався і не скасовувався. [PERSON] була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] , разом із [PERSON] , 1936 року народження за даною адресою. Позивачка зазначає, що так як [PERSON] була зареєстрована і проживала разом із своєю тіткою, [PERSON] , як наслідок вони вели спільне господарство, а тому [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] . Стверджує, що 31.05.2017 року [PERSON] звернулася в Жовківську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , внаслідок чого було зареєстровано спадкову справу № 243/2017, однак за життя [PERSON] не встигла юридично оформити спадщину після смерті [PERSON] , хоча фактично таку прийняла. Також [PERSON] на підставі рішення Надичівської сільської ради від 20.06.1995 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,03 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території Надичівської сільської ради. Землю було передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства. Позивачка вказує, що 02.07.2013 року [PERSON] було складено заповіт, згідно якого вона на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] . Позивачка звертає увагу, що своє дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] вона змінила внаслідок реєстрації шлюбу із [PERSON] [INFO] . Як наслідок [PERSON] склала заповіт в її користь. [PERSON] померла [INFO] , а тому після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме право на середню земельну частку (пай), яке належало їй на підставі сертифіката, а також і на право на земельну частку (пай), належний [PERSON] , який був фактично успадкований за заповітом, але юридично не оформлений [PERSON] після смерті [PERSON] . [PERSON] стверджує, що на час смерті [PERSON] вона не була зареєстрована та не проживала разом із [PERSON] . В той же час 27.01.2020 року звернулася в Жовківську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , тобто подала нотаріусу в шестимісячний строк після смерті спадкодавця заяву, як наслідок є такою, що прийняла спадщину, виходячи із норми ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Однак Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) листом № 734/01-16 від 16.08.2021 року фактично відмовила їй, [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), площею 2,03 га, що розташований на території Надичівської сільської ради Жовківського району Львівської області та належав [PERSON] , померлій [INFO] , та на право на спадщину на земельну частку (пай), площею 2,19 га, що розташований на території Надичівської сільської ради Львівського району Львівської області і належав [PERSON] , померлій [INFO] , після смерті якої [PERSON] спадщину фактично прийняла, а юридично не оформила, так як нею не було подано в нотаріальну контору оригіналів правовстановлюючих документів нового взірця на вищезгадані земельні паї та роз`яснено про необхідність звернення в судові органи для оформлення права на вищевказані земельні паї в порядку спадкування. Стверджує, що правовстановлюючі документи на право на дані земельні частки (паї) нового зразка не можуть бути видані на ім`я померлих, оскільки вони втратили цивільну правоздатність та дієздатність, а тому враховуючи наведені вище обставини, вважає, що її право на дані земельні частки (паї) підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок просить задовольнити позовні вимоги. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Куликівської селищної ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Куликівської селищної ради Львівського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в підоготове судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від них на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, думку щодо позову не висловлено. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] народилася [INFO] у селі Віднів, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у копії паспорта громадянина України № [NUMBER] , який виданий 20.04.2018 року органом 4615. З копії сертифіката на право власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER] від 17.04.1997 року, вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Надичівської сільської ради від 20.06.1995 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,19 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території Надичівської сільської ради. Землю було передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства. Даний сертифікат зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 907. [PERSON] народилася [INFO] , її батьками були [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00018137619 від 31.05.2017 року. Ще за життя, а саме 28.09.1995 року, [PERSON] склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] . Даний заповіт посвідчений Паславською Богданою Михайлівною , секретарем виконавчого комітету Надичівської сільської ради Жовківського району Львівської області і зареєстрований в реєстрі за № 142, що підтверджується його копією. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане Надичівською сільською радою Жовківського району Львівської області 07.10.1996 року, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 07.10.1996 року було зроблено запис за № 46. Заповіт не змінювався і не скасовувався. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, суд приходить до висновку про те, що до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Згідно з ч. 1, 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з статтею 534 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Як наслідок суд констатує, що спадкування після смерті [PERSON] відбувалося по заповіту. Згідно з ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Суд враховує, що [PERSON] померла у віці 85 років, відповідно її батьки померли ще раніше. [PERSON] не була одруженою, дітей не мала, відповідно неповнолітніх або непрацездатних дітей спадкодавця (в тому числі усиновлених), а також непрацездатного чоловіка, батьків (усиновителів), утриманців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає. Як наслідок судом встановлено, що [PERSON] , на користь якої було складено заповіт [PERSON] , була спадкоємцем за заповітом всього майна після смерті спадкодавця. Згідно з ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями . Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Довідкою № 1237, яка видана 31.08.2021 року Куликівською селищною радою Львівського району Львівської області, старостою села Надичі, села Гребінці, села Нове Село, села Кошелів, села Стронятин, села Віднів, села Сулимів, села Звертів, стверджується, що на день смерті, [INFO] , [PERSON] була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] , разом із [PERSON] , 1936 року народження за даною адресою. З копії довідки № № 1236, яка видана 31.08.2021 року Куликівською селищною радою Львівського району Львівської області, старостою села Надичі, села Гребінці, села Нове Село, села Кошелів, села Стронятин, села Віднів, села Сулимів, села Звертів, вбачається, що [PERSON] була зареєстрована і проживала разом із померлою [PERSON] до дня її смерті, [INFO] , в [ADDRESS] . Так як [PERSON] була зареєстрована і проживала разом із своєю тіткою, [PERSON] , як наслідок вони вели спільне господарство, а тому суд приходить до висновку, що [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що 31.05.2017 року [PERSON] звернулася в Жовківську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , внаслідок чого було зареєстровано спадкову справу № 243/2017, номер у спадковому реєстрі 60728017, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 47920928 від 31.05.2017 року. Однак суд бере до уваги, що за життя [PERSON] не встигла юридично оформити спадщину після смерті [PERSON] , хоча фактично таку прийняла. [PERSON] народилася [INFO] , її батьком був [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . З копії сертифіката на право власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER] від 17.04.1997 року вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Надичівської сільської ради від 20.06.1995 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,03 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території Надичівської сільської ради. Землю було передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства. Даний сертифікат зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 908. Судом встановлено, що 02.07.2013 року [PERSON] було складено заповіт, згідно якого вона на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] . Даний заповіт посвідчено Дацко Надією Михайлівною , секретарем виконавчого комітету Надичівської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 27. По даних, які знаходяться у виконавчому комітеті Надичівської сільської ради, заповіт заповідачем не змінено і не скасовано, що підтверджується його копією. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 28.03.2018 року, вбачається, що позивач своє дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] змінила внаслідок реєстрації шлюбу із [PERSON] [INFO] . Таким чином, дошлюбним прізвищем позивачки є [PERSON] . Як наслідок судом встановлено, що [PERSON] склала заповіт в користь позивачки. [PERSON] померла [INFO] , про що 08.01.2020 року було складено відповідний актовий запис № 4 та що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане Надичівською сільською радою Жовківського району Львівської області 08.01.2020 року. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. А тому після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме право на середню земельну частку (пай), яке належало їй на підставі сертифіката, а також і на право на земельну частку (пай), належний [PERSON] , який був фактично успадкований за заповітом, але юридично не оформлений [PERSON] після смерті [PERSON] . Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Частиною 1 статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. З копії довідки № 1235, яка видана 31.08.2021 року Куликівською селищною радою Львівського району Львівської області, старостою села Надичі, села Гребінці, села Нове Село, села Кошелів, села Стронятин, села Віднів, села Сулимів, села Звертів, вбачається, що на день смерті, [INFO] , [PERSON] була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] сама. Тобто на час смерті [PERSON] позивач [PERSON] не була зареєстрована та не проживала разом із [PERSON] . В той же час судом встановлено, що позивач 27.01.2020 року звернулася в Жовківську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , тобто подала нотаріусу в шестимісячний строк після смерті спадкодавця заяву. Як наслідок, суд приходить до висновку, що позивачка є такою, що прийняла спадщину, виходячи із норми ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Внаслідок звернення [PERSON] у Жовківську державну нотаріальну контору було зареєстровано спадкову справу №39/2020, номер у спадковому реєстрі 65411021, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59165636 від 27.01.2020. Позивачці 16.08.2021 року Галань О. Я. , державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області, видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , а саме на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] і складається з двох кімнат, житловою площею 34,1 кв. метри, кухні, коридору, санвузла, веранди, загальною площею 58,4 кв. метри, при будинку є погріб, два сараї, споруди. Житловий будинок належав [PERSON] , померлій [INFO] , на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Надичівської сільської ради Жовківського району Львівської області 18.07.1991 року, зареєстрованого в Червоноградському бюро технічної інвентаризації 18.07.1991 року за № 35, після смерті якої [PERSON] спадщину фактично прийняла, але юридично не оформила. Дане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 977, що підтверджується його копією. Позивачем зареєстровано право власності на даний житловий будинок, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 270645096 від 16.08.2021 року. Однак Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) листом № 734/01-16 від 16.08.2021 року фактично відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), площею 2,03 га, що розташований на території Надичівської сільської ради Жовківського району Львівської області та належав [PERSON] , померлій [INFO] , та на право на спадщину на земельну частку (пай), площею 2,19 га, що розташований на території Надичівської сільської ради Львівського району Львівської області і належав [PERSON] , померлій [INFO] , після смерті якої [PERSON] спадщину фактично прийняла, а юридично не оформила, так як позивачем не було подано в нотаріальну контору оригіналів правовстановлюючих документів нового взірця на вищезгадані земельні паї та роз`яснено про необхідність звернення в судові органи для оформлення права на вищевказані земельні паї в порядку спадкування. Суд звертає увагу на те, що згідно копій довідок № 1238 та № 1239, які видані 31.08.2021 року Куликівською селищною радою Львівського району Львівської області, старостою села Надичі, села Гребінці, села Нове Село, села Кошелів, села Стронятин, села Віднів, села Сулимів, села Звертів, вбачається, що на земельний пай площею 2,03 га, який належав [PERSON] , та на земельний пай, площею 2,19 га, який належав [PERSON] відповідно, які надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Надичівської сільської ради Жовківського району Львівської області, заборони та арештів немає. З матеріалів справи вбачається, що ніхто крім позивача не звертався за прийняттям спадщини після смерті [PERSON] . Тобто суд приходить до висновку, що позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , прийняла спадщину після її смерті, оскільки в шестимісячний строк після відкриття спадщини, тобто після смерті спадкодавця звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до статті 8 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" постановою Кабінет Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 затверджено відповідну форму сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Сертифікати саме такої форми слід подавати до нотаріальної контори. [PERSON] та [PERSON] ще за життя необхідно було обміняти сертифікати на земельну частку (пай) старого зразка на новий, який затверджений постановою Кабінет Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801. Згідно з ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а відтак позивачкою не може бути пред`явлено для оформлення спадщини сертифікати на ім`я [PERSON] , [PERSON] нового зразка, оскільки вони померли, а тому втратили цивільну правоздатність та дієздатність. Отже, позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , прийняла після її смерті спадщину, оскільки протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, не відмовилася від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після її смерті. Однак спадщини на право на земельну частку (пай) в розмірі 2,03 га умовних кадастрових гектарів, який належав [PERSON] згідно сертифіката на право на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка та спадщини на право на земельну частку (пай) в розмірі 2,19 га умовних кадастрових гектара, який належав [PERSON] згідно сертифіката на право на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка та який фактично був успадкований [PERSON] , однак юридично не оформлений, не може оформити, так як відсутні правовстановлюючі документи на право на дані земельні частки (паї) нового зразка, які водночас не можуть бути видані на ім`я померлих, оскільки вони втратили цивільну правоздатність та дієздатність. Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що право позивачки на дані земельні частки (паї) підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок позовні вимоги підлягають задоволенню. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачки.

Outcome: approved