Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить у стягнути з відповідача на його користь 20 000 грн. вкладу; 657 грн. процентів; 80 грн. 3 % річних; 620 грн. індексу інфляції та 775 грн. пені. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що у 23.09.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № 347210. На підставі даного договору ним було передано відповідачу 20 000 грн. строком на 90 календарних днів до 22.12.2014 року із процентною ставкою 24,5 % річних. 23 грудня 2014 року зняв в банкоматі з власного поточного рахунку суму 500 грн., оскільки відповідач самовільно встановив ліміт на поточний рахунок у розмірі 5000 грн. на місяць. 25 грудня 2014 року він звернувся до відповідача із заявою про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків. Однак, відповідач не повернув належних йому коштів. В зв'язку із чим просить стягнути з відповідача суму банківського вкладу. Крім того, оскільки боржник прострочив виконання грошового зобов'язання, просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 775 грн., суму депозиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми на підставі ст.625 ЦК України. Позивач подав до суду заяву в якій позов підтримала в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. У наданих суду письмових запереченнях на позов зазначив, що у відповідності до п.4.2 договору після закінчення строку дії договору позивачу було перераховано суму вкладу на його поточний рахунок, відтак, банком дотримано усі умови даного договору. Просить в задоволенні позову відмовити. Дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч.ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Судом встановлено, що між сторонами 23 вересня 2014 року було укладено договір банківського вкладу № 347210 (вклад «Цікавий»), відповідно до якого позивач передав відповідачу суму грошові кошти в сумі 20 000 грн., терміном на 90 днів до 22 грудня 2014 року, із процентною ставкою 24,5 процентів річних. За умовами договору відповідач брав на себе зобов'язання на вимогу вкладника повернути вклад та виплатити нараховані на суму вкладу проценти. 25.12.2014 року у зв'язку із закінченням строку дії договору позивач звернувся із заявою про повернення йому депозиту або зняття ліміту на зняття готівки з власного поточного рахунку. Однак, незважаючи на вимогу позивача відповідач зобов'язання не виконав та не повернув позивачу суму банківського вкладу готівкою та нарахованих відсотків за договором банківського вкладу. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином та відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач не повернувши позивачу належну йому суму, не виконав взятих за договором зобов'язань, відтак, з нього слід стягнути суму внесеного вкладу 20 000 грн. за договором банківського вкладу № 347210 та 657 грн. відсотків за даним договором за період з 23.12.2014 р. по 10.02.2015 р. Позовна вимога про стягнення з відповідача пені в розмірі 775 грн. до задоволення не підлягає, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пені). Разом з тим, договором банківського вкладу № 347210 (вклад «Цікавий») укладеним між сторонами, не передбачено відповідальності у вигляді сплати відповідачем позивачу пені, у разі невиконання умов договору. Крім того, нормами ЦК України (параграфом 3 та главою 72 ЦК України), що регулюють спірні правовідносини також не передбачено відповідальності у вигляді сплати пені, відтак, підстави для стягнення з відповідача пені відсутні, а тому в цій частині позову слід відмовити. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути 243 грн. 60 коп. На підставі ст. 526, 610, 625,1058, 1060 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved