Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом та просила усунути перешкоди в користуванні і розпорядженні [PERSON] , належною їй на підставі права власності вкартирою [ADDRESS] шляхом визнання гр. [PERSON] , 1992 року народження і його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування вказаним нерухомим майном. В обгрунтування позову зазначено, що позивач [PERSON] , є одноособовим власником окремої двокімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується наданою мною до позову копією Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лосінець С.М., реєстрац. № 1553 від 18.12.2013 року. Як власник нерухомого майна, використовуючи своє право по володінню, користуванню та розпоряджанню належним позивачеві майном вона зареєструвала для проживання з належній їй квартирі [ADDRESS] свого сина - відповідача по справі [PERSON] разом з його малолітньою дитиною- сином [PERSON] , [INFO] , інтереси якого в справі представляє мати дитини -відповідач [PERSON] . Відповідачі [PERSON] і [PERSON] на той час перебували в зареєстрованому шлюбі, свого житла не мали і вселились з дозволу позивача в належне їй житло-зазначену квартиру як члени сім`ї і стали в ньому проживати. Будь-яких договорів оренди житла позивач ні з відповідачем [PERSON] , ні з відповідачем [PERSON] не укладала. В квітні 2015 року відповідачі забажали жити окремо від позивача, своєю сім`єю, тому з належної їй квартири [ADDRESS] добровільно виїхали і стали мешкати в іншій адресі- спочатку в дачному будиночку в м. Кривому Розі, а потім оселилися у батьків відповідачки [PERSON] в смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області. Але спільне життя подружжя не склалось і вже в 2016 році їх сім`я розпалася і відповідач [PERSON] на початку 2017 року звернулась до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовом про розірвання шлюбу,в якому зазначила, що сім`я розпалась, спільне господарство подружжя перестало вести з ЗО грудня 2016 року, після чого відповідач [PERSON] повернувся жити в м. Кривий Ріг, а відповідач [PERSON] разом з дитиною залишилась проживати в смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області.. Рішенням суду від 23 березня 2017 року шлюб між відповідачами був розірваний у встановленому порядку. В рішенні суду про розірвання шлюбу між відповідачами, зазначено, що «між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] досягнуто згоди про місце проживання сина [PERSON] ,2013 року народження разом з позивачем, тобто в смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області». Таким чином,\~як встановлено\~вказаним рішенням\~Софіївського районного\~суду Дніпропетровської\~області ні\~відповідач [PERSON] ,\~ні його\~неповнолітня дитина\~ [PERSON] ,\~2013\~року народження,\~за місцем\~своєї реєстрації-\~в належній\~позивачеві особистій\~власності-\~квартирі [ADDRESS] \~остаточно не\~проживають з\~ЗО грудня\~2017\~року.\~ Через наявність реєстрації відповідача і дитини в належній позивачеві квартирі на неї, позивача [PERSON] , комунальними органами проводяться додаткові нарахування комунальних платежів за водопостачання та водовідвід, що для неї обтяжливо, оскільки суми нарахувань через економічну кризу в Україні постійно збільшуються , а її матеріальне положення незадовільне: позивач військовий пенсіонер, має невелику пенсію, в силу віку стала хворіти, тому більшу частку пенсії витрачаю на оплату комунальної платні і придбання ліків - відповідно, коштів не вистачає і позивач фактично не має можливості для сплати додаткових платежів замість відповідача. Крім того, через наявність реєстрації в квартирі відповідача [PERSON] і його неповнолітньої дитини позивач не можу оформити субсидію. Позивачеві відомо, що відповідач [PERSON] зараз постійно мешкає в м. Києві, адресу проживання відповідача вона не знає. З відповідачем [PERSON] , яка є законним представником неповнолітньої дитини [PERSON] , 2013 року народження, позивач також в досудовому порядку вирішити спір не може: дитина мешкає разом з нею проживає в [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] . Дитина- [PERSON] , 2013 р.н., дійсно постійно мешкає в смт. Софіївка разрм із матір`ю, вчиться в першому класі Софіївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. № 1, школа розташована по вул.. Чкалова, 1. Ухвалою суду від 17 березня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 28.05.2020 року було витребувано докази, з Софіївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. № 1 (53100, смт Софіївка, Софіївського району Дніпропетровської області . вул. Чкалова, 1) і долучити до матеріалів справи довідку про те, з якого часу і в якому класі школи навчається дитина [PERSON] , [INFO] , з ким і за якою адресою мешкає дитина . \~ \~ \~ \~В судове засідання сторони не з`явилися. \~ \~ \~ \~Позивач до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову підтримала з підстав, викладених в заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. \~ \~ \~ \~Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Від третьої особи заяв не надходило. Згідно вимог\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання, не повідомили причини неявки, не подали відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2ст. 247\~ЦПК Україниу\~разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Як встановлено судом, [PERSON] , є одноособовим власником окремої двокімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується наданою мною до позову копією Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лосінець С.М., реєстрац. № 1553 від 18.12.2013 року. ( а.с. 10-11, 12). Як власник нерухомого майна, використовуючи своє право по володінню, користуванню та розпоряджанню належним позивачеві майном вона зареєструвала для проживання з належній їй квартирі [ADDRESS] свого сина - відповідача по справі [PERSON] разом з його малолітньою дитиною- сином [PERSON] , [INFO] , інтереси якого в справі представляє мати дитини -відповідач [PERSON] ( а.с. 13, 14). В квітні 2015 року відповідачі забажали жити окремо від позивача, своєю сім`єю, тому з належної їй квартири [ADDRESS] добровільно виїхали і стали мешкати в іншій адресі- спочатку в дачному будиночку в м. Кривому Розі, а потім оселилися у батьків відповідачки [PERSON] в смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області. ( а.с. 15). Але спільне життя подружжя не склалось і вже в 2016 році їх сім`я розпалася і відповідач [PERSON] на початку 2017 року звернулась до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовом про розірвання шлюбу,в якому зазначила, що сім`я розпалась, спільне господарство подружжя перестало вести з ЗО грудня 2016 року, після чого відповідач [PERSON] повернувся жити в м. Кривий Ріг, а відповідач [PERSON] разом з дитиною залишилась проживати в смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області.. Рішенням суду від 23 березня 2017 року шлюб між відповідачами був розірваний у встановленому порядку. В рішенні суду про розірвання шлюбу між відповідачами, зазначено, що «між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] досягнуто згоди про місце проживання сина [PERSON] ,2013 року народження разом з позивачем, тобто в смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області».(а.с. 16). Таким чином, як встановлено вказаним рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області ні відповідач [PERSON] , ні його неповнолітня дитина [PERSON] , 2013 року народження, за місцем своєї реєстрації- в належній позивачеві особистій власності- квартирі [ADDRESS] остаточно не проживають з ЗО грудня 2017 року. Через наявність реєстрації відповідача і дитини в належній позивачеві квартирі на неї, позивача [PERSON] , комунальними органами проводяться додаткові нарахування комунальних платежів за водопостачання та водовідвід, що для неї обтяжливо, оскільки суми нарахувань через економічну кризу в Україні постійно збільшуються , а її матеріальне положення незадовільне: позивач військовий пенсіонер, має невелику пенсію, в силу віку стала хворіти, тому більшу частку пенсії витрачаю на оплату комунальної платні і придбання ліків - відповідно, коштів не вистачає і позивач фактично не має можливості для сплати додаткових платежів замість відповідача. Крім того, через наявність реєстрації в квартирі відповідача [PERSON] і його неповнолітньої дитини позивач не можу оформити субсидію. Позивачеві відомо, що відповідач [PERSON] зараз постійно мешкає в м. Києві, адресу проживання відповідача вона не знає. З відповідачем [PERSON] , яка є законним представником неповнолітньої дитини [PERSON] , 2013 року народження, позивач також в досудовому порядку вирішити спір не може: дитина мешкає разом з нею проживає в [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] . Дитина- [PERSON] , 2013 р.н., дійсно постійно мешкає в смт. Софіївка разрм із матір`ю, вчиться в першому класі Софіївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. № 1, школа розташована по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою наданою суду директором школи КЗ Софіївська опорна ЗОШ І-ІІІ ст. Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області від 19.06.2020 року № 240. Відповідно до\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення\~статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Згідно пункту 39 Постанови, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша\~статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення\~статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Аналогічне викладено в ч. 2\~ст. 405 ЦК України, відповідно до якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідачі, як члени сім`ї власника житла, не проживає у спірній квартирі, без поважних причин понад строки, визначені\~ст. 405 ЦК України, а саме з 2015 року згідно даних акту, суд вважає можливим позов задовольнити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved