Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-27 00:00:00

Позивач звернулася з позовом, про визначення часток у спільній сумісній власності подружжя. В позові посилається на те, що 04 вересня 1988 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб. Від спільного проживання неповнолітніх дітей у них немає, є повнолітній син [PERSON] , [INFO] . У 2019 році коли вона перебувала на тимчасових заробітках за кордоном, відповідач звернувся до Новоселицького районного суду Чернівецької області із позовною заявою про розірвання шлюбу. На підставі заочного рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 18 листопада 2019 року шлюб розірваний. Після укладення шлюбу, їм як молодому подружжю була виділена земельна ділянка за адресою [ADDRESS] . За час перебування у шлюбі на вищевказаній земельній ділянці спільними зусиллями та за спільні кошти було побудовано нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Згідно технічного паспорту дворогоподарство по [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ. А - 1994 рік побудови; гараж літ. Б - 1997 рік побудови; літньої кухні літ.В- 1996 рік побудови; сараїв літ. Г,Д,Е - 1996 рік побудови; навісу літ. Є- 1996 рік побудови; убиральні літ. Ж; колонки питної №1; огорожи №2-5; вигрібні ями №6,7. Станом на 25 травня 2021 року інвентарна вартість вказаного дворогосподарства становить 1.097.731 грн.. Однак після розірвання шлюбу у 2020 році, відповідач зареєстрував на своє ім`я спільне нажите майно подружжя та перешкоджає їй користуватися даним майном. Просить суд припинити право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок та визнати за [PERSON] , [INFO] . ІПН: [NUMBER] право власності на Ѕ частину житлового будинку літер А, сараю літер Г,Д,Е, літньої кухні літер В, гаражу літер Б, убиральні літер Ж, колонки питної №1, огорожі №2-5, вигрібна яма №6,7 розташований по [ADDRESS] . Припинити право спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку та визнати за [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0.2500 га за кадастровим номером 7323084700:01:003:0421 з цільовим призначенням для особистого житлового будівництва розташоване по [ADDRESS] . 19 серпня 2021 представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, а саме про зменшення позовної вимоги в частині земельної ділянки та просить припинити право спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку та визнати за [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0.1234 га за кадастровим номером 7323084700:01:003:0421 з цільовим призначенням для особистого житлового будівництва розташоване по [ADDRESS] . В підготовчому судовому засіданні представник позивача позов підтримав позов в повному обсязі та просив винести рішення у підготовчому засіданні, у зв`язку із визнанням відповідачем позову. Відповідач та його представник в підготовчому засіданні позов визнали в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Суд враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, враховуючи що визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Матеріалами справи судом встановлено, що 04 вересня 1988 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у виконавчому комітеті Маршинецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області за актовим записом № 12. Згідно технічного паспорту, виготовленого ТОВ «БТІ-БудТехІнвест» дворогоподарство по [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ.А - 1994 рік побудови; гараж літ. Б - 1997 рік побудови; літньої кухні літ.В- 1996 рік побудови; сараїв літ. Г,Д,Е - 1996 рік побудови; навісу літ. Є- 1996 рік побудови; убиральні літ. Ж; колонки питної №1; огорожі №2-5; вигрібні ями №6,7. Інвентарна вартість вказаного дворогосподарства становить 1.097.731 грн., що підтверджено довідкою № 30 від 17 травня 2021 року, яку було складено спеціалістом БТІ- БудТехінвест. З виписки з по господарської книги № 725 від 27 серпня 2020 року виданої Старостинським округом № 1 с. Маршинці Чернівецького району Чернівецької області в домоволодінні по [ADDRESS] зареєстровані та проживали голова двору [PERSON] , дружина [PERSON] та син [PERSON] . Заочним рішенням Новоселицького районного суду № 720/148/0/19 від 18 листопада 2019 року шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у виконавчому комітеті Маршинецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області за актовим записом № 12 - розірваний. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 248663970 господарство по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , дата державної реєстрації 15 жовтня 2020 року. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 223864814 земельна ділянка площею 0, 1234 га, кадастровий номер 7323084700:01:003:0421 по [ADDRESS] , належить [PERSON] , дата державної реєстрації 07 вересня 2020 року. Враховуючи, що спільне майно подружжя набуте як до 01 січня 2004 року так і після, тому правовідносини у справі регулюються положеннями Кодексу про шлюб та сім`ю України та Сімейний кодексом України. Згідно зі ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Отже під час шлюбу сторони як подружжя створили майно - збудували будинок, а введення його в експлуатацію - це вимога закону, як і державна реєстрація, що необхідна для юридичного оформлення права власності на цей об`єкт нерухомості, а тому введений в експлуатацію після розірвання шлюбу будинок, але побудований за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя і підлягає поділу як будинок між колишнім подружжям. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Однак, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст.377 ЦК України. Аналогічну позицію висловив і Верховний Суд України у постанові від 21 березня 2018 року по справі № 686/9580/16-ц провадження №61- 3478 св.18. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву, щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, враховуючи, що набуте сторонами в період шлюбу дворогосподарство, що знаходиться за адресою [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - в розмірі 1/2 частини вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об`єкт на режим спільної часткової власності.

Outcome: approved