Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями і побутовими спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS], у зв'язку із набувальною давністю. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просить слухання справи проводити у його відсутності та у відсутності його довірителя [PERSON], позов підтримує, просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але суду подано письмову заяву представника Бродівської міської ради Львівської області Данильчука А.Р. від 12.01.2018 року, в якій позовні вимоги [PERSON] визнають в повному обсязі, слухання справи проводити у відсутності представника міської ради. Суд розглянув справу у відсутності позивача та представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини по справі, взявши до уваги заяви сторін, приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства, ст. 47 Конституції України, ст. 328, 344, 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку за адресою [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9595172 від 17 січня 2006 року (а.с.7). Дане нерухоме майно позивач набув на підставі договору дарування від 29 грудня 2005 року (а.с. 6). Згідно даних КП ЛОР « Золочівське МБТІ» станом на 17 січня 2005 року власником іншої частки в розмірі 1/2 була [PERSON] (а.с. 20), яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с. 19) і після її смерті ніхто не оформив правовстановлюючих документів на її частку. З пояснень позивача, зазначених в позовній заяві, вбачається, що з часу оформлення договору дарування він постійно проживає в даному житловому будинку і користується не 1/2 часткою, а всім житловим будинком. З дня отримання в дар 1/2 частки житлового будинку по даний час він постійно проживає в даному житловому будинку, офіційно зареєстрований, добросовісно заволодів майном і продовжує безперервно володіти і користується даним житловим будинком, обробляє земельну діляклу, яка знаходиться біля даного будинку, сплачує земельний податок, проводив як капітальний ремонт, так і поточні ремонти, сплачує страхові внески і всі комунальні платежі. Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно. Враховуючи ту обставину, що позивач заволодів нерухомим майном добросовісно, продовжує ним безперервно володіти понад 10 років, а також враховуючи, що право власності на 1/2 на нерухоме майно ні за ким не зареєстроване, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved