Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обгрунтування позовних вимог зазначив, що реєстрація відповідача на зазначеній житловій площі утворює перешкоду у здійсненні права на користування та розпорядження майном та тягне додаткові витрати по сплаті комунальних послуг є перешкодою в отриманні субсидії, а тому позивач була змушена звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не зявилась, попередньо наддавши до суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі на підставі наявних у ній доказів. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не зявились, не повідомивши про причини своєї неявки та їх поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України. За таких обставин, за згодою позивача проводиться заочний розгляд справи. Розглянувши подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу». Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475, 97- ВР " Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції " закріплено принцип непорушності права власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що згідно договору міни від 29 квітня 2016 року позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Тахтаулове Полтавського району Полтавської області вул. Кругова, 55, та згідно договору дарування від 29 квітня 2016 року їй також належить на праві власності земельна ділянка площею 0.21 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за цією ж адресою. В 1995 році син позивачки, - [PERSON], уклав шлюб з відповідачкою по справі - [PERSON], 04 січня 1996 року у них народилася донька, відповідач - [PERSON] які спочатку проживали за адресою: [INFO], а потім [PERSON] продала квартиру і попросила позивачку прописати її та доньку у будинку в с.Тахтаулове, вул.Кругова, 55 Полтавського району Полтавської області. Як встановлено, з 14.05.2002р відповідачі: [PERSON] та [PERSON] перебувають на реєстраційному обліку місця проживання за адресою: [INFO], однак жодного дня за вказаною адресою не проживали, і це підтвержується Актом обстеження житлово-побутових умов від 27.07.2017 року, затвердженим сільським головою Тахтаулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Також з матеріалів справи вбачається, що син позивачки близько 8 років тому розлучився з [PERSON] та виїхав до іншої країни. На даний час місце перебування відповідачів не відомо, в зв'язку з чим позивач позбавлена можливості вирішити питання зняття їх з реєстраційного обліку в позасудовому порядку, так як реєстрація даних осіб у житловому будинку перешкоджає позивачу в повній мірі вільно розпоряджатися своїм нерухомим майном та є перешкодою у отриманні субсидії. Отже, єдиним способом зняти відповідачів з реєстраційного обліку є визнання їх в судовому порядку такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком за адресою: с. Тахтаулове, вул. Кругова, 55 Полтавського району Полтавської області, в зв'язку з чим позивач була змушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, який постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про-виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ст.ст. 71,72 ЖК України в разі відсутності особи за місцем проживання (реєстрації) понад шість місяців без поважних причин вона може бути позбавлена права користування цим приміщенням в судовому порядку. Отже, судом на підставі наявних доказів у справі встановлено факт того, що відповідачі втратили право користування житловим приміщення на підставі їх відсутності більше одного року у будинку, розташованому за адресою: с. Тахтаулове, вул. Кругова, 55 Полтавського району Полтавської області. За таких обставин суд вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням за адресою: с. Тахтаулове, вул. Кругова, 55 Полтавського району Полтавської області, оскільки хоч вони і зареєстровані за даною адресою, однак фактично ніколи не проживали і їх місце знаходження не відоме. На підставі викладеного та

Outcome: approved