Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про відшкодування шкоди у зв?язку з дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу. Свої вимоги мотивував тим, що 03.04.2015 року на 31 км + 800 м а/д Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів: марки «Пежо» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Рено» д.н.з. [NUMBER], власником якого є [PERSON] Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2015 року відповідача у справі визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На дату скоєння ДТП відповідач у справі не мав чинного договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому потерпіла особа звернулася до позивача з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі звіту №1000 про оцінку матеріального збитку спричиненого автомобілю потерпілої особи, був складений наказ №4385 від 25.08.2015 року про виплату страхового відшкодування. Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 16\~437, 90 грн., що підтверджується платіжним дорученням №438/5рв від 26.08.2015 року. Також позивачем були понесені витрати за послуги аварійного комісара з метою визначення матеріального збитку завданого автомобілю потерпілої сторони в розмірі 852,00 грн., про що свідчить платіжне доручення №26394 від 25.05.2015 року., які позивач просить стягнути на його користь з відповідача та 1600 грн. понесених судових витрат. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з»явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Суд вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку за її відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів, проти чого не заперечував представник позивача у справі. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод\~ чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно із ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. організації і громадяни, діяльність яких пов?язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов?язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Аналізуючи зазначені норми законодавства, роз»яснення, викладене в Постанові Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку про стягнення спричиненої матеріальної шкоди з відповідача, який на момент ДТП керував автомобілем та своїми діями завдав матеріальних збитків водію іншого автомобіля. Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. В судовому засіданні встановлено, що 03.04.2015 року на 31 км + 800 м а/д Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів: марки «Пежо» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Рено» д.н.з. [NUMBER], власником якого є [PERSON] Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2015 року відповідача у справі визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 4). На підставі звіту №1000 про оцінку матеріального збитку спричиненого автомобілю потерпілої особи (а.с. 7-18), був складений наказ №4385 від 25.08.2015 року про виплату страхового відшкодування (а.с. 20). Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 16\~437, 90 грн., що підтверджується платіжним дорученням №438/5рв від 26.08.2015 року. Також позивачем були понесені витрати за послуги аварійного комісара з метою визначення матеріального збитку завданого автомобілю потерпілої сторони в розмірі 852,00 грн., про що свідчить платіжне доручення №26394 від 25.05.2015 року (а.с. 21). 26.08.2015 року №3/1-05/24001 МТСБУ звернулось до відповідача з листом про компенсацію витрат в добровільному порядку, який залишено без задоволення (а.с. 23). Враховуючи все вищевикладене, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову та можливість його задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору в сумі 1 600.00 грн.. Що стосується вимоги щодо стягнення із відповідача 852,00 грн. за витрати на послуги аварійного комісара, то вона теж підлягає задоволенню на підставі ст.. 133 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved