Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] . В позові посилається на те, що з 1998 року почала проживати в квартирі [ADDRESS] . Минула власниця виїхала до іншого міста та віддала ключі позивачу, оскільки вони дуже добре спілкувалися, дозволивши не лише проживати, але й оформити на себе особові рахунки та здійснювати ремонт. Повертатися назад наміру не мала. Вказує, що при вселенні сплатила всі борги, які були за комунальні послуги, та продовжує і до теперішнього часу сплачувати рахунки. Здійснює ремонт. Зв`язок із минулою власницею давно втрачений, щодо відновлення права власності на квартиру до неї ніхто не звертався. Вважає, що оскільки більше десяти років безперервно володіє вказаною квартирою, має право набути право власності на квартиру в порядку набувальної давності. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, суду пояснила, що [PERSON] є знайомою її бабусі. В 1998 році власниця квартири поїхала до Російської федерації та віддала їй ключі від квартири, дозволивши проживати в ній. Квартира була в поганому стані, з боргами за комунальні послуги. Поступово вона сплачувала борги, робила ремонт. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце слухання справи повідомлена належним чином, що підтверджується конвертами (а.с. 40, 41, 46, 48, 51, 53, 65), заяв до суду не надала, відзив на позов також не надходив. Суд, на підставі ст. 280 ЦПК України, ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача в заочному порядку. Вислухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 02.09.1993 року № 1922 [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). В матеріалах справи міститься копія технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , де замовником зазначена [PERSON] (а.с. 8), копії квитанцій на сплату комунальних послуг (а.с. 15-22), копії накладних та товарних чеків на придбання будівельних матеріалів (а.с. 13-14) для здійснення [PERSON] ремонту. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є сестрою позивача. Знає, що десь у 1998 році [PERSON] поїхала та залишила квартиру позивачу. З тих пір вона безперервно в ній проживає разом зі своїм чоловіком. До того як [PERSON] поїхала, сестра винаймала у неї вказану квартиру, оскільки навчалася в м. Бердянськ. Свідок [PERSON] пояснив суду, що є чоловіком позивача. Проживає разом із нею в квартирі [ADDRESS] з 2004 року - з тих пір як познайомився із майбутньою дружиною. Знає, що раніше в квартирі проживала [PERSON] , але ніколи її не бачив. Проживає як в своїй квартирі, робить ремонт. З наведеного суд приходить до висновку, що позивач більше 10 років відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, а тому набув право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] .

Outcome: approved