Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] треті особи служба у справах дітей Покровської райдержадміністрації , орган опіки та піклування Гродівської селищної ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 2004 року до 22.10.2008 року. Від сумісного проживання мають дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Вироком Димитровського міського суду Донецької області від 05.09.2011 року зміненим Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04.11.2011 року відповідач був засуджений до трьох років позбавлення волі за злочин , передбачений ч. 2 ст. 156 КК України, скоєний у відношенні доньки. Після відбування покарання відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків , не цікавиться її життям та здоров`ям, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, просить позбавити батьківських прав у відношенні неповнолітньої [PERSON] . В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідач визнав позовні вимоги повністю, просив його задовольнити. Представник третьої особи служби у справах дітей Покровської райдержадміністрації в судовому засіданні пояснила, що позбавлення батьківських прав відповідача є доцільним. Суд, вислухавши пояснення позивачки, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 13.07.2004 року по 22.10.2008 рік ( а. с. 8). Від сумісного проживання мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] ( а. с. 7). На підставі виконавчого листа № 2-5265 від 17.11.2005 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менш одного неоподаткованого мінімуму для дитини відповідного віку. ( а. с. 11). Згідно довідки державного виконавця за № 15.26-22/267 від 13.06.2019 року заборгованість по аліментам за виконавчим листом № 2-5265 станом на 12.06.2019 року становить 112083,66 грн. ( а. с. 13). Згідно довідки Загальноосвітньої школи 1-111 ступенів № 6 учениця 9-А класу [PERSON] регулярно відвідує заняття у школі. Мати дитини спілкується з педагогами, які навчають доньку, цікавиться шкільним життям дитини, контролює стан навчання. Батько дитини [PERSON] контакту зі школою не підтримує, із вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує протягом усього періоду навчання дитини ( а. с. 14). Згідно характеристики [PERSON] мати здійснює постійний контроль за навчанням і поведінкою доньки, батько школу не відвідував, з класним керівником не спілкується.( а. с. 15). Згідно довідки з місця проживання неповнолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 17). Згідно вироку Димитровського міського суду від 05.08.2011 року [PERSON] визнано винним за ст. 156 ч. 2 КК України та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без позбавлення займати відповідні посади або займатися відповідною діяльністю ( а. с. 18-22). Згідно ухвали Апеляційного суду Донецької області від 04.11.2011 року вирок Димитровського міського суду від 05.08.2011 року змінено, вважати [PERSON] засудженим за ч. 2 ст. 156 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до трьох років позбавлення волі, без позбавлення права займати відповідні посади і займатися відповідною діяльністю. ( а.с. 26). Як встановлено в судовому засіданні , відповідач [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки, останній раз дитину бачив дев`ять років тому, аліменти не сплачує, має заборгованість у розмірі 112083,66 грн. Згідно висновку служби у справах дітей Покровської райдержадміністрації позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON] , [INFO] , є недоцільним ( а. с. 57). Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 15, в абзаці 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, І судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Як встановлено в судовому засіданні відповідач по справі [PERSON] був засуджений за вчинення умисного злочину щодо дитини, окрім того, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню неповнолітньої [PERSON] , не цікавиться її життям, здоров`ям, навчанням, матеріально дитину не утримує. В судовому засіданні представник третьої особи служби у справах дітей Покровської райдержадміністрації висловила свою думку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача у відношення неповнолітньої [PERSON] Зазначення зовсім протилежного висновку, що був наданий до матеріалів справи пояснила фактом не ознайомлення членів комісії з питань захисту прав дитини з матеріалами справи на момент складання такого висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Аналогічні роз`яснення містяться у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 , відповідно до яких у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом було досліджено всі обставини справи, оскільки інтереси стосувались неповнолітньої дитини. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема встановлені факти засудження відповідача на вчинення умисного злочину щодо дитини, ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також той факт, що визнання позову не суперечить закону, права, свободи чи інтереси інших осіб, зокрема неповнолітньої дитини, не порушує, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] доведені та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені судові витрати - судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved