Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства " Південна залізниця" треті особи: Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Управління виконавчої дирекції фонду у Харківській області про стягнення витрат на оплату спеціального транспортного засобу, витрат на переобладнання автомобіля, грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля, зобов'язання здійснити перерахунок грошової компенсації. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок трудового каліцтва він є інвалідом 2-ї групи, з втратою професійної працездатності 100 % безстроково. Причиною каліцтва стала травма, отримана ним з вини Куп'янської дирекції залізничних перевезень, яка на даний час є підрозділом ДП «Південна залізниця», як джерела підвищеної небезпеки, внаслідок травми йому було ампутовано праве стегно та визнано інвалідом. Наявність завданої шкоди встановлена судом, на підставі рішень судів з 1980 року відповідач сплачує йому відшкодування шкоди. Забезпечення інвалідів автомобілями внаслідок шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки врегульовано нормами Цивільного кодексу України. На підставі рішень Комінтернівського районного суду від 14.02.2003 року та 23.09.2003 року, позивачем 13.01.2004 року біло отримано автомобіль. Відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, наступний автомобіль можна отримати за наявності умови експлуатації не менше 10 років попереднього автомобіля. Оскільки на даний час сплинули 10 років з дня отримання позивачем першого автомобіля та він має висновок МСЕК по визначенню медичних показань для забезпечення інвалідів автомобілями він звернувся до відповідача ДП «Південна залізниця» з заявою про оплату витрат, пов'язаних з отриманням та підготовкою до експлуатації автомобіля «Сенс» з ручним керуванням на дві руки та одну ногу виробництва Запорізького автомобільного заводу. Листом від 03.02.2014 року ДП «Південна залізниця» йому було відмовлено у оплаті відповідних витрат. Просить суд з урахуванням уточнених позовних вимог: стягнути з відповідача ДП «Південна залізниця» вартість автомобіля ЗАЗ «Сенс» у розмірі 189000 гривень, шляхом перерахування коштів виконавцю ТОВ «Запоріжжя авто», виробничі витрати по переобладнанню автомобіля ЗАЗ «Сенс» у розмірі 3579,52 грн, зобов'язати ДП «Південна залізниця» здійснити перерахунок грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за 2014 рік, зобов'язати ДП «Південна залізниця» проводити перерахунок грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля у розмірі 22 % прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, при кожному збільшенні прожиткового мінімуму, починаючи з 01.01.2015 року, зобов'язати ДП «Південна залізниця» виплачувати грошову компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля рівними частинами двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача ДП «Південна залізниця» проти задоволення позову заперечував, надав письмові заперечення, посилаючись на необґрунтованість та незаконність заявлених вимог, так як обставини, на які посилається позивач не підтверджені відповідними доказами. Пояснив, що позивач посилається на норми закону, яки були прийняті в 2004 році. Між тим, 06.10.2005 року був прийнятий Закон України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» ст. 26 якого передбачає загальний порядок забезпечення інвалідів засобами реабілітації, в тому числі і автомобілями. На виконання ст. 26 ЗУ «Про реабілітацію інвалідів в Україні», Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 999 від 19.07.2006 року «Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями», яка регулює порядок надання інвалідам спеціальних засобів пересування, в тому числі і автомобілів. Цим спеціальним нормативно-правовим актом визначається механізм забезпечення інвалідів легковими автомобілями, органи, на які покладається обов'язок по такому забезпеченню, умови, необхідність яких надає право інвалідам на забезпечення автомобілями, а також фінансування таких витрат. При цьому, якщо відповідно до п. 25 постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.1997 року № 999, яка втратила чинність у зв'язку з ухваленням Кабінетом Міністрів України зазначеної вище постанови, було передбачено , що інвалідам внаслідок каліцтва від джерел підвищеної небезпеки, автомобілі видавались за рішенням суду за рахунок підприємств, установ, організацій, з вини яких заподіяно каліцтво, то відповідно до п. 2 діючої на сьогодні постанови Кабінету Міністрів України, обов'язок по оплаті робіт і послуг з виготовлення і поставки автомобілів за рахунок державних коштів, покладений на Фонд соціального захисту інвалідів та Фонд соціального страхування відповідно до законодавства. Таким чином, затвердженим Кабінетом Міністрів України Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, не передбачено покладення обов'язку по оплаті вартості автомобіля інвалідам внаслідок каліцтва від джерел підвищеної небезпеки, на винного володільця такого джерела підвищеної небезпеки. Разом з тим, вказаний вище Порядок не вказує на те, що володілець джерела підвищеної небезпеки є іншим незабороненим законодавством джерелом, фінансування витрат пов'язаних з отриманням автомобіля. Поняття інших не заборонених законодавством джерел фінансування витрат, пов'язаних з отриманням автомобілів та підготовкою їх до експлуатації дається в ст. 11 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - це «Бюджет Фонду соціального захисту інвалідів формується за рахунок коштів державного бюджету, благодійних внесків, добровільних пожертвувань та інших надходжень». Вважає, що позивачем не доведено те, що відповідач зобов'язаний фінансувати придбання ним автомобіля. Відповідач не може нести обов'язок по відшкодуванню витрат на придбання автомобіля на підставі ст. 1195,1187,1202 ЦК України, оскільки в ст. 22 ЦК України, яка встановлює загальні правила, щодо відшкодування збитків, яких зазнала особа у результаті порушення її цивільного права, такими збитками є, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Також надав заперечення на уточнену позовну заяву щодо стягнення грошової компенсації, пояснивши, що 17.03.1998 року Кабінетом Міністрів України постановою № 296 було затверджено Положення про виплату інвалідам компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, п. 5 якої виплата цієї компенсації покладалась на підприємства, організації, установи, з вини яких заподіяно каліцтво. 21.06.2001 року постановою Кабінету Міністрів України № 680 внесені зміни до п. 5 Положення, відповідно до яких виплата компенсації на бензин, ремонтне і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування було покладено на «робочі органи виконавчих дирекцій Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання». Постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 14.02.2007 року був затверджений порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, ч.2 п. 3 якого обов'язок виплати компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування покладений на районні управління праці та соціального захисту населення після призначення такої виплати Головним управлінням праці та соціального захисту населення області. Таким чином відповідач до платника такої компенсації не відноситься. Представник третьої особи Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації в судове засідання не з'явився надав до суду письмові заперечення, в яких просив проводити розгляд справи за його відсутності та зазначив, що шкода позивачу була спричинена джерелом підвищеної небезпеки ДП «Південна залізниця», що підтверджується рішеннями судів. Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою Кабінетів Міністрів України № 999 від 19.07.2006 року не передбачає забезпечення автомобілями інвалідів, яким інвалідність було спричинено джерелом підвищеної небезпеки. Відшкодування шкоди в даному випадку передбачено ст. 1187 ЦК України. Позивачу показаний автомобіль з ручним керуванням на дві руки і одну ногу і він потребує такий автомобіль в якості стороннього догляду внаслідок шкоди, яка була завдана позивачу джерелом підвищеної небезпеки ДП «Південна залізниця». Представник третьої особи Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Управління виконавчої дирекції фонду у Харківській області в судове засідання не з'явився, надав до суду письмові заперечення в яких просив проводити розгляд справи за його відсутності та зазначив, що інвалідність [PERSON] настала у зв'язку з нещасним випадком по дорозі з роботи, акт про даний нещасний випадок не складався. За рішенням судів від 31.03.1980 року та 14.02.2003 року [PERSON] отримує виплати за рахунок коштів володільця джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19.07.2006 року Фондом не передбачено забезпечення автомобілем позивача, оскільки згідно реєстру потерпілих [PERSON] не перебуває на обліку у робочих органах Фонду, як потерпілий на виробництві. Суд вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, заперечення наданні третіми особами, приходить до наступного. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ч.1 ст. 1195 ЦК України юридична особа, яка завдала шкоду каліцтвом або іншим ушкодження здоров'я фізичній особи, зобов'язання відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ст. 1202 ЦК України, визначено порядок відшкодування шкоди. Так ч.2 ст. 1202 ЦК України передбачено оплату спеціальних транспортних засобів шляхом стягнення додаткових витрат, передбачених ч.1 ст. 1195 цього Кодексу, яку може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна. Постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999 було затверджено порядок забезпечення інвалідів автомобілями, які мають право їх отримати безоплатно або на пільгових умовах, є громадянами України і місце проживання яких зареєстровано в України в установленому законодавством порядку. Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999 зазначено: забезпечення автомобілями інвалідів за місцем реєстрації здійснюється Міністерством соціальної політики Автономної Республіки Крим, відповідними структурними підрозділами обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - головне управління соціального захисту) або управліннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі (далі - управління виконавчої дирекції). Постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом, в якому не може бути передбачено покладення обов'язку по оплаті вартості автомобіля на будь-кого, оскільки такий обов'язок визначено нормативно-правовим актом вищої юридичної сили, в даному випадку - нормами Цивільного кодексу України. Згідно ч.4 ст. 8 ЦПК України, у разі невідповідності правого акта закону України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Змістом положень ст. 46 Конституції України є те, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. На вимогу п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Відповідно до п. 2 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затверджене Постановою кабінету Міністрів України № 999 від 19.07.2006 року: фінансування витрат, пов'язаних з отриманням автомобілів та підготовкою їх до експлуатації, здійснюється: · для осіб, інвалідність, яких пов'язана з трудовим каліцтвом, що настало від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання - за рахунок коштів, передбачених у бюджеті Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України; · для інших інвалідів - за рахунок коштів, передбачених на цю мету у державному бюджеті та інших не заборонених законодавством джерел. Автомобілі для інвалідів унаслідок трудового каліцтва придбаваються Фондом соціального страхування та видаються управліннями виконавчої дирекції. Особи, інвалідність яких настала унаслідок нещасних випадків невиробничого характеру, забезпечуються автомобілями на загальних підставах за рахунок коштів державного бюджету. Мінсоцполітики за передбаченою законом про Держаний бюджет України на відповідний рік бюджетною програмою для фінансування забезпечення інвалідів автомобілями перераховує кошти на рахунок, відкритий органами Казначейства Фонду соціального захисту інвалідів. Кошти з інших не заборонених законодавством джерел перераховуються безпосередньо виконавцю відповідно до укладених угод. Згідно довідки МСЕК серія 10 ААА № 014779 від 09.10.2013 року про визначенню медичних показань для забезпечення інвалідів автомобілями, вказано, що позивач приданий до керування на дві руки та одну ногу в окулярах з щорічним переосвідченням, переогляд - безстроково. Згідно довідки МСЕК про групу та причину інвалідності, позивач є особою, інвалідність якої пов'язана з трудовим каліцтвом. Враховуючий цей факт, суд приходить до висновку про помилковість доводів відповідача щодо застосування до позивача абзацу 5 п. 2 Порядку, в якому йдеться про забезпечення автомобілями на загальних підставах за рахунок коштів державного бюджету тих інвалідів, інвалідність яких настала внаслідок нещасник випадків невиробничого характеру, оскільки інвалідність позивачем отримана внаслідок трудового каліцтва. З часу набрання чинності 03.11.1999 року Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року № 1105-XIV, позивач мав би перебувати на обліку та отримувати відшкодування шкоди у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України як особа, право якої на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків. Проте норми Закону України «Про загальнообов'язкове» державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності на позивача не поширюються, документи позивача не були прийняті Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, оскільки факт отримання позивачем в 1967 році каліцтва внаслідок нещасного випадку з вини відповідача не був задокументований ДП «Південна залізниця» належним чином у відповідному акті про нещасний випадок за формою Н-1. Відповідно до повідомлення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Харківській області від 26.02.2014 року № 386-09, яке позивач залучав до матеріалів справи, позивач не перебуває на обліку у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Харківській області та не отримує будь-які страхові виплати, через що у Фонді відсутні підстави для забезпечення позивача автомобілем. Також суд приймає до уваги заперечення третьої особи - Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, оскільки шкода позивачу була завдана джерелом підвищеної небезпеки і в даному випадку слід застосовувати ст. 1187 ЦК України. В зв'язку з тим, що відповідачем ДП «Південна залізниця» не був складений акт про нещасний випадок за формою Н-1 суд вважає необхідним застосовувати до спірних правовідносин положення Цивільного кодексу України. Отже в частині механізму фінансування витрат, пов'язаних з отриманням позивачем автомобіля та підготовкою його до експлуатації правильно застосовувати абзац 3 п. 2 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, в якому зазначено про фінансування для інших інвалідів - за рахунок інших не заборонених законодавством джерел, якими з урахуванням норм Цивільного кодексу України, є кошти Державного підприємства «Південна залізниця», як винуватця спричинення каліцтва та володільця джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 визначено, якщо у потерпілого у зв'язку з ушкодженням здоров'я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч.4 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року № 1105-XIV. Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється, підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду. При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що стягнення додаткових витрат потерпілого може бути проведено й на майбутній час у межах строків, зазначених у висновку МСЕК або судово-медичної експертизи. При стягненні сум витрат на протезування, придбання путівки на санаторно-курортне лікування, автомобіля суд повинен зазначити в рішенні, що присуджені суми підлягають перерахуванню відповідній організації, яка має надати ці послуги потерпілому. Згідно довідки ПАТ «ЗАЗ» від 05.03.2015 року № 161/М, наразі вартість автомобіля Сенс складає 189000,00 гривень, вартість його переобладнання в інвалідній комплектації складає 3579,52 грн. 24.05.2005 року Комінтернівським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення про стягнення з ДП «Південна залізниця» компенсації на бензин на 2004 рік в розмірі 52 грн. 71 коп, відповідача зобов'язано щорічно проводити виплату компенсації на бензин у встановлених законом розмірах, а з 01.01.2005 року - 142 грн. 31.03.1980 року Комінтернівським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення про стягнення з Куп'янського відділення Південної залізничної дороги на користь [PERSON] 1030 рублів за покупку транспортного засобу та 40 рублів за надання правової допомоги 14.02.2003 року Комінтернівським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення про стягнення на користь [PERSON] шкоди за період з 1.07.2002 року по 1.12.2002 року єдиноразово в розмірі 144000,25 грн., в рахунок погашення шкоди з 1.12.2002 року по 146,85 грн, в місяць, здійснюючи перерахунок при підвищенні мінімальної заробітної плати, тарифної ставки, розміру пенсії, на побутовий догляд з 1.04.2001 року по 01.12.2002 року 511,75 грн, на побутовий догляд з 01.12.2002 року по 41,25 грн, щомісячно до внесення змін до законодавства, рахунок вартості автомобіля «Таврія-110270» єдиноразово 15190, 00 грн, зобов'язано Південні залізницю виплачувати витрати на паливо, ремонт, технічне обслуговування автомобіля. З 01.01.2014 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 року № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 року № 228», якою встановлено виплату грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів у розмірі 22 % прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць. Таким чином у 2014 році зазначена сума склала 208 грн. 78 коп. Станом на теперішній час позивач отримав від ДП «Південна залізниця» компенсацію на бензин за 2014 рік у розмірі 142 грн., тобто без урахування постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 року № 536. На даний час залишилася несплаченою частина компенсації на бензин у розмірі 66 грн. 78 коп. (208,78 грн. - 142 грн. = 66,78 грн.). Вимоги позивача щодо зобов'язання здійснювати перерахунок грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за 2014 рік у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 року № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови КМ України від 14.02.2007 року № 228», також підлягають задоволенню з наведених вище підстав. З відповідача згідно зі ч.3 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню судові витрати на загальну суму 1926,46 грн. На підставі ст.ст. 8, 19, 46, 55, 64 Конституції України, ч. 6 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, Порядку «Забезпечення інвалідів автомобілями», затвердженого Постановою КМУ № 999 від 19.07.2006 року зі змінами, внесеними згідно з Постановами КМУ № 661 (661-2007-п) від 26.04.2007 р.,

Outcome: approved