Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, [PERSON], [INFO], право на земельну ділянку площею 0,63 га., з них: 0,45 га. ріллі, 0,12 га. інших сільськогосподарських угідь та 0,06 га. під будівлями, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] яка належала спадкодавцю [PERSON], який помер [INFO] в с. Цибуленки, Недригайлівського району Сумської області, в порядку спадкування. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Представник Засульської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, відповідача по справі, в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст.197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки зазначені правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п.4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. У відповідності до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтями 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа , який засвідчує його право власності Відповідно до ч.ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би міг підтвердити право [PERSON] на земельні ділянки, які фактично успадковані після смерті спадкодавця, але юридично не оформлені, то позивач не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки після смерті спадкодавця. З огляду на наведене, позов [PERSON] про визнання за нею права на земельну ділянку підлягає задоволенню, оскільки в такому разі рішення суду буде правовстановлюючим документом для належного оформлення нею свого права на земельну ділянку.

Outcome: approved