Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивач звернувсь до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про позбавлення її батьківських прав, який мотивував тим, що в с. Вахнівка проживає сім`я [PERSON], на утриманні якої знаходиться її племінник - [PERSON], який у 2015 року прибув до тітки з тимчасово окупованої території - селища Миронівське м. Дебальцеве Донецької області. Як повідомила [PERSON], мати [PERSON] - [PERSON], проживає на тимчасово окупованій території у м. Луганськ. Відомості про батька дитини записані згідно статті 135 СК України, тобто зі слів матері. Тітка [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] Протягом 2015 - 2017 років працівниками служби у справах дітей Липовецької РДА проводились відвідування сім'ї [PERSON], при цьому обстежувались умови проживання дітей, проводились бесіди з [PERSON] щодо виконання [PERSON] батьківських обов'язків стосовно її сина - [PERSON]. Восени 2017 року служба у справах дітей звернулась до Липовецького ВП з приводу надання інформації про [PERSON], зокрема місце її проживання. За результатами розгляду звернення Липовецьке ВП повідомило, що не володіє інформацією про місце проживання [PERSON] Оскільки матір не піклується про розвиток і навчання дитини, не забезпечує її харчуванням, медичним доглядом, не проявляє будь-якої батьківської турботи, це стало підставою для ухвалення Липовецькою РДА висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON], а також звернення до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав відносно її сина [PERSON] і стягнення аліментів на користь дитини в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник позивача просила суд позов задовольнити. Відповідач, будучи оповіщеною про час і місце судового розгляду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання повторно не з'явилася, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи у її відсутність до суду не подала, про причини неявки суд не повідомила, відзив до суду не подала. З огляду на зазначене, суд ухвалює рішення на підставі наявних в справі доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] народився [PERSON], матір'ю якого в Свідоцтві про народження (а.с. 5) записана - [PERSON], а відомості про батька вказані згідно статті 135 ЦПК України (а.с. 6). В 2015 року [PERSON] переїхав разом з тіткою [PERSON] в с. Вахнівка Липовецького району Вінницької області (а.с. 9, 10), де відвідує 7 клас Вахнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів (а.с. 13). Мати дитини залишилась проживати на тимчасово окупованій території (м. Луганськ), у зв'язку з чим вихованням та утриманням дитини займається тітка (а.с. 11, 12). Питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно її сина було предметом розгляду органу опіки і піклування 30.10.2017 року, за наслідками якого було складено висновок (а.с. 15) про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її сина - [PERSON]. Зі змісту ст. 164 ч.1 п.2 СК України слідує, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (пункт 16), особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Обставини викладені в позовній заяві та факти того, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, не цікавиться його навчанням, не спілкуються з дитиною, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання в судовому засіданні підтвердив [PERSON], а також свідки - [PERSON] (голова Вахнівської сільської ради), [PERSON] (старший інспектор з ювінальної превенції Липовецького ВП ГУНП у Вінницькій області), [PERSON] (тітка дитини), [PERSON] (головний спеціаліст сектору опіки і піклування служби у справах дітей Липовецької РДА), [PERSON] (директор Липовецького районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Липовецької районної ради). Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини викладені в позові. Зазначену поведінку відповідача суд розцінює як ухилення від виховання дитини та виконання покладених на неї законодавством обов'язків, що є підставою для позбавлення її батьківських прав, у зв'язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зі змісту ст. 180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини, присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст.182 ч.2 СК України). Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати (ст. 182 ч.1 СК України): стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач не повідомила суд про наявність обставин, що мають істотне значення при вирішенні судом питання щодо розміру аліментів та не надала суду доказів того, що вона позбавлена можливості сплачувати аліменти на утримання сина в запропонованому позивачем розмірі. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь дитини аліментів на його утримання в розмірі 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що їх слід задовольнити. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до Глави 8 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved