Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за наступними підставами. Як вказує позивач, 02.06.2017 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про вчинення виконавчого напису щодо стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 03.04.2012 року. Такий виконавчий напис було вчинено нотаріусом 02.06.2017 року і на підставі цього виконавчого напису 09.01.2018 року Якимівським районним ВДВС було відкрито виконавче провадження. Проте, позивач вважає, що вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню, вказуючи, по-перше, на те, що заборгованість, яка стягнута з нього на підставі цього виконавчого напису не є безспірною, про що відповідачеві відомо, оскільки у провадженні Якимівського районного суду перебувала цивільна справа за позовом КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення саме цієї заборгованості, [PERSON] заперечував проти позову, письмові заперечення надсилалися Банку і [PERSON] надавав до суду свої пояснення з приводу цих заперечень. По-друге, позивач зазначає, що Бнаком не було надано нотаріусу усіх документів, необхідних для вчинення виконавчого напису, та пропущено строк, протягом якого може бути вчинено виконавчий напис, оскільки, на думку позивача, право вимоги повернення боргу виникло у Банку з 03.04.2012 року. На підставі викладеного позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №4712, вчинений 02.06.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] щодо звернення стягнення заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк», код платника податків згідно ЄДРПОУ 14360570, з [PERSON], [INFO] (ІПН [NUMBER]), що не сплачена в строк за кредитним договором №б/н від 03.04.2012 року, підлягає стягненню 137499,11 гривень. Відповідач надав письмовий відзив на позов, в якому заперечує проти задоволення заявлених [PERSON] вимог, мотивуючи свою позицію наступним. Так, відповідач зазначає, що анкета-заява позивача від 03.04.2012 року, оригінал якої надавався нотаріусу, є складовою частиною кредитного договору, тому слід вважати, що Банком надано оригінал договору, на підставі якого заборгованість підлягає стягненню з позивача. Крім того, представник відповідача посилається на те, що заборгованість є безспірною на підставі наданого Банком розрахунку та виписку по особовому кредитному рахунку [PERSON] Також зазначає про те, що Банку не було відомо про незгоду позивача із сумою заборгованості, оскільки на повідомлення про необхідність сплати боргу [PERSON] не відповідав. Доводи позивача з приводу того, що право вимоги боргу виникло у Банку 03.04.2012 року вважає хибними, зазначаючи, що ця дата - це день укладення кредитного договору, а право вимоги виникає, згідно до умов договору, з моменту несплати позичальником чергового платежу. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Третя особа - приватий нотаріус [PERSON] жодних відзивів з приводу позовної заяви до суду не надав. У судовому засіданні сторона позивача на задоволенні позову наполягає із зазначених у позовній заяві підстав. Представник відповідача у судовому засіданні у задоволенні позову просить відмовити повністю, посилаючись на доводи, викладені у письмовому відзиві. Третя особа до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 02.06.2017 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про вчинення виконавчого напису щодо стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 03.04.2012 року у розмірі 137499,11 гривень. Такий виконавчий напис було вчинено нотаріусом 02.06.2017 року і на підставі цього виконавчого напису 09.01.2018 року Якимівським районним ВДВС було відкрито виконавче провадження. Ці обставини визнаються та не оспорюються сторонами, тому, на підставі статті 182 ЦПК України, суд вважає їх достовірно встановленими. Проте, позивач, із зазначених нею у позові підстав, вважає цей виконавчи напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до вимог Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року за №296/5, та статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1-1 цього Переліку, затвердженого постановою Кабміну від 29.06.1999 року за №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку основного зобов'язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору, оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов'язання, засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Згідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Проте, з огляду на досліджені матеріали нотаріальної справи щодо вчинення оскаржуваного нотаріального напису, копія яких надана на вимогу суду та вивчена судом під час судового слідства, вбачається, що заборгованість у даному випадку вважати безспірною неможна. По-перше, у матеріалах нотаріальної справи відсутня прямо вказана у Переліку довідка фінансової установи про ненадходження платежів. По-друге, позивачем до позову було надано матеріали (копія позовної заяви, копія ухвали суду), з яких вбачається, що [PERSON] з вимогою про стягнення суми заборгованості за вказаним кредитним договором звертався до суду. По-третє, також позивачем надано копію письмових пояснень представника Банку з матеріалів вище вказаної цивільної справи №330/1789/16-ц провадження Якимівського районного суду №2/330/31/2017, з яких вбачається, що Банком було отримано відзив [PERSON], в якому він заперечував проти позову. Все це дає підстави вважати, що відповідачеві на момент звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису було достеменно відомо про незгоду [PERSON] із сумою заборгованості за вказаним кредитним договором. Крім того, суд також звертає увагу на те, що у заяві про вчинення нотаріального напису, з якою звернувся відповідач до приватного нотаріуса [PERSON], зазначено про стягнення заборгованості за період з 03.04.2012 року по 20.04.2017 року. Про це зазначено і у оскаржуваному виконавчому написі. Проте, у відповідності до вимоги, визначеній у статті 88 Закону України "Про нотаріат", необхідною умовою для вчинення виконавчого напису є те, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Таким чином, суд приходить до висновку по обгрунтованість доводів позивача та хибність заперечень представника відповідача з приводу того, що право вимоги виникло у Банку 03.04.2012 року, тобто більше, ніж за три роки до вчинення виконавчого напису. З огляду на наведене, судом робиться висновок про обґрунтованість позиції сторони позивача та наявність підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved