Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Позивач звернулися до суду з позовом про визнання права на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної частки (пай), яка розташована на території Березанської міської ради Київської області (на момент 2002 року Яблунівська сільська рада). Зазначає, що станом на день подачі позову за [PERSON] числиться земельна ділянка [ADDRESS] у розмірі 0,7903га, на підставі сертифікату на право на земельну частку, однак державний акт не видавався, а оригінал сертифікату був використаний у момент оформлення іншої земельної ділянки у 2003 році. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву в якій позов підтримує, просила справу розглядати за її відсутності (а.с.25) Представник відповідача Березанської міської ради Київської області надав суду письмову заяву в якій просив справу розглянути за відсутності їх представника (а.с.24). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.4) У 2001 році [PERSON] , отримав земельну частку (пай) в розмірі 3,33га на території Яблунівської сільської ради, згідно сертифікату РН №351995 від 12.03.2001, що підтверджується копією витягу з поземельної книги. (а.с.9) Державний акт на право приватної власності на частину земельної частки (паю) розміром 2,4187га виготовлений у 2003 році. Залишилась решта, не оформлена частка земельної ділянки в розмірі 0,7903га, оскільки виділення в натурі земельних ділянок під багаторічним насадженнями, садами відбулося пізніше. Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 17.12.2008 по справі №2-1063/2008 за позивачем визнано право власності на земельну частку (пай) в розмірі 2,4187га. Згідно довідки №152 від 17.05.2021 виданої Яблунівським старостинським округом виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області, земельна ділянка № [NUMBER] в кварталі № [NUMBER] (ділянка для ведення сільськогосподарського виробництва під багаторічними насадженнями, садами) у розмірі 0,7903га числиться за [PERSON] на підставі сертифікату на право не земельну частку (пай) РН №351995 від 12.03.2001 (а.с.6) Судом також досліджено довідку Яблунівського старостинського округу виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області № 153 від 17.05.2021 згідно якої, [PERSON] , [INFO] , дійсно проживав і був зареєстрований по день смерті [INFO] в [ADDRESS] . (а.с.5) Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом першим частини першої ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Суд також враховує приписи Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року з наступними змінами внесене ними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.1992 року та № 15 від 25.05.1998 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування". У відповідності до п.4 зазначеної постанови, якщо у вказаний строк позивач вступив в управління, або володіння спадковим майном, або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Судом враховується факт, що позивач постійно проживала разом із своїм батьком [PERSON] до дня його смерті, вели спільне господарство, то згідно з ст. 549 ЦК УРСР визнається, що вона прийняла спадщину, оскільки я своїми діями фактично вступила в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За відсутності у позивача правовстановлюючого документа на спірне земельну ділянку, позивач згідно з положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» позбавлена можливості одержати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на цю спадщину, яке було набуто спадкодавцем за життя у встановленому законом порядку, а тому захищаючи її охоронювані законом права, таке право слід визнати за нею рішенням суду. Отже, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved