Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, яким просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 2013 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, адже між ними відсутнє порозуміння з приводу виховання сина, різні погляди на сімейне життя, відсутність спільних інтересів. Фактично сімейні відносини не підтримуються з 01 червня 2015 року. Через наведені обставини звертається з даним позовом до суду. У підготовче судове засідання позивач не прибула, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Строку на примирення не потребує, зауважує, що їх шлюб існує лише формально, а подружні відносини тривалий час не підтримуються та не можуть бути відновлені. Відповідач до зали судових засідань не прибув. Також надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, із доводами позову погоджується, проти розірвання шлюбу не заперечує. Строку на примирення не потребує, вважає, що сімя розпалась остаточно. Згідно з ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 26 жовтня 2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 464. Дружина у зв"язку з реєстрацією шлюбу прізвище не змінювала. Також встановлено, що сторони мають малолітнього сина, [PERSON], 28 січня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про народження останнього. За положеннями п. 3 ч. 2 ст.\~18, ч.1 ст.\~51, ч. 3 ст.\~56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ч. 3\~ст.105\~Сімейного кодексу\~України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із доводів позову вбачається, що шлюбні відносини між сторонами тривалий час не підтримуються та припинені з причини відсутності взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя, виховання дитини. Позивач на розірванні шлюбу наполягає; відповідач позов визнає, з його доводами погоджується, проти розірвання шлюбу не заперечує. Сторони зазначили про відсутність намірів щодо примирення. Враховуючи наведене, а також положення ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, за якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд дійшов висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить принципу його добровільності та інтересам сторін. Відповідно до\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у зв"язку з реєстрацією шлюбу прізвище не змінювала, а тому і надалі іменується своїм прізвищем. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1\~статті 142 ЦПК України\~передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Дана норма права кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». З доданої до позову квитанції вбачається, що позивачем за подання даного позову був сплачений судовий збір у розмірі 704,80 гривень. До початку розгляду справи по суті відповідачем подано заяву про визнання позову. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% понесеного позивачем судового збору, що становить 352,40 гривень. Решта сплаченого позивачем судового збору (50%), що становить 352,40 гривень, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі\~наведеного,\~

Outcome: approved