Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнив (а.с.19) і просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт його проживання разом з матір'ю [PERSON] на день її смерті та визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 3,33 га, що розташована на [ADDRESS], яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина, яка складається з вказаної земельної ділянки. Державним нотаріусом йому було відмовлено в видачі свідоцтва на це спадкове майно, оскільки ним не надано доказів про постійне проживання разом з матір'ю на час її смерті та оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку та рекомендовано звернутись до суду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. При цьому представник позивача пояснив, що позивач постійно до дня смерті проживав з матір'ю, доглядав її, провів поховання, фактично прийняв спадщину. Після смерті матері звернувся до нотаріуса з питання прийняття спадщини, але йому було відмовлено, оскільки не надано доказів про постійне проживання разом з матір'ю на час її смерті та оригінал оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, у якій позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення та просив справу слухати у його відсутність (а.с.24). Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та його представника, свідків, приймаючи до уваги заяву представника відповідача, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.08.2006 року (а.с.11). Після смерті якої залишилася спадщина, а саме: земельна ділянка, площею 3,33 га, що розташована на [ADDRESS], яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 26.08.2003 року ( а.с.12). Позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено листом № 2239/02-14 від 11.06.2018 року, у зв'язку з відсутністю доказів про постійне проживання разом з матір'ю на час її смерті та оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, у зв'язку з чим рекомендовано звернутись до суду (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], позивач є сином померлої [PERSON] (а.с.6). Статтею 1261 Цивільного кодексу України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт постійного проживання позивача з матір'ю [PERSON] з 2004 року по день її смерті. Після смерті матері позивач фактично прийняв спадщину. Крім нього біля [PERSON] ніхто не проживав. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем було доведено те, що він та [PERSON] на день відкриття спадщини дійсно проживали однією сім'єю. Згідно положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, спадкування та інших цивільно-правових угод. Це положення закріплено і в ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" (пунктом 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов обґрунтований, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає задоволенню.

Outcome: approved