Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши позовні вимоги, просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 68,5 кв.м, житловою площею 42 кв.м, що належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] по ? частці кожній, згідно свідоцтва про право власності № 39191 від 31.08.2006р., та передана в іпотеку Публічному акціонерному товариству «Перший український міжнародний банк», згідно договору іпотеки № 5409204 від 25.05.2007р., та задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна за кредитним договором № 5409139 від 25.05.2007р., що складає станом на 4.09.2013р. - 55626,75 доларів США та 101621,51грн., в тому числі: 34975,10 доларів США - заборгованість за основною сумою кредиту, 20651,65 доларів США - заборгованість за відсотками, 66493,94грн. - пеня за порушення строків виконання зобов'язання (еквівалент 7163,52 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 13.03.2014р.), 3898,57грн. - штраф за порушення п.4.3.3 договору (еквівалент 420 доларів США станом на 13.03.2014р.), 31229грн. - штраф за порушення обов'язку поновлення дії договору страхування майна. Визначити спосіб реалізації нерухомого майна, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації зазначеного вище нерухомого майна, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом - на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вимоги позивач обґрунтував тим, що 25.05.2007р. між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав кредит в розмірі 42000 доларів США, а відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування та повернути кредит частинами в розмірах, порядку та у строки, визначені договором. Проте, взяті на себе зобов'язання боржник не виконав, в зв'язку з чим станом на 4.09.2013р. утворилася вищевказана заборгованість. З 3.03.2009р. не виконується зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, з 25.02.2009р. боржник припинив виконання зобов'язань щодо сплати процентів за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язання між банком та [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки № 5409204 від 25.05.2007р., предметом якого є квартира [ADDRESS]. 18.02.2013р. позивач надіслав кожному з відповідачів рекомендованим листом вимоги про усунення порушення основного зобов'язання з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі її невиконання. Зазначені вимоги були повернуті банку у зв'язку із закінченням терміну зберігання на поштовому відділенні. Відповідно до п.1.3 Договору іпотеки, за домовленістю сторін на момент його укладення предмет іпотеки оцінено в сумі 312290грн., при цьому сторони погодилися, що при зверненні стягнення та реалізації предмета іпотеки іпотекодержатель не буде зв'язаний або будь-яким чином обмежений зазначеною оціночною вартістю. Позивач вичерпав усі можливості врегулювати спірне питання мирним шляхом щодо погашення заборгованості чи то добровільної реалізації предмета іпотеки, тому звернувся до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги. Відповідачі позов не визнали, пояснили, що не згодні з нарахуванням заборгованості, зокрема і перерахунком боргу по курсу долара, що існує на даний час, оскільки при підписанні договору існував курс набагато нижчий. Можливості сплачувати заборгованість немає, тому намагалися здійснити реалізацію предмета іпотеки - квартири, проте не досягли згоди з позивачем щодо її вартості. На даний час у квартирі проживають неповнолітні діти, і йти відповідачам жити немає куди. Бажають реалізувати квартиру за таку ціну, щоб була можливість купити будь-яке інше житло. Крім того, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 10.01.2013р. виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки був визнаний таким, що не підлягає виконанню. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що 25.05.2007р. між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 5409139, відповідно до умов якого позивач надав кредит в розмірі 42000 доларів США, а відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування та повернути кредит частинами в розмірах, порядку та у строки, визначені договором. Відповідно до п.1.4 договору, кредит надавався позичальникові строком до 25.05.2017р.. Додатком № 1 до договору визначено графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Проте, позичальник не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання, в результаті чого станом на 4.09.2013р. утворилася заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку становить: 34975,10 доларів США - заборгованість за основною сумою кредиту, 20651,65 доларів США - заборгованість за відсотками, 7163,52 доларів США - пеня за порушення строків виконання зобов'язання, 420 доларів США - штраф за порушення п.4.3.3 договору, 31229грн. - штраф за порушення обов'язку поновлення дії договору страхування майна. При цьому представник позивача просить суд визначити загальний розмір вимог та вимог щодо відшкодування розміру пені та штрафу, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день ухвалення рішення, а саме станом на 13.03.2014р.. Проте, суд вважає такий розрахунок недоречним, оскільки розмір заборгованості визначений позивачем станом саме на 4.09.2013р., тобто на день звернення до суду, тому суд вважає за доцільне здійснити розрахунок пені за порушення строків виконання зобов'язання та штрафних санкцій за порушення п.4.3.3 договору у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 4.09.2013р., що становив 7,993грн. за 1 долар США. Таким чином, до часткового задоволення підлягають вимоги позивача про відшкодування за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна за кредитним договором, що складає станом на 4.09.2013р. - 55626,75 доларів США та 91822,58грн., в тому числі: 34975,10 доларів США - заборгованість за основною сумою кредиту, 20651,65 доларів США - заборгованість за відсотками, 57236,52грн. - пеня за порушення строків виконання зобов'язання, 3357,06грн. - штраф за порушення п.4.3.3 договору, 31229грн. - штраф за порушення обов'язку поновлення дії договору страхування майна. З метою забезпечення виконання зобов'язання між банком та [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки № 5409204 від 25.05.2007р., предметом якого є квартира [ADDRESS], що пребуває у спільній частковій власності відповідачів, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.05.2007р.. Приймаючи рішення, суд виходив з того, що відповідно до ч.1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку»: «У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.» Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.35 ЗУ «Про іпотеку»: «У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.» На виконання вищевказаних вимог закону, 18.02.2013р. позивач надіслав кожному з відповідачів за місцем реєстрації рекомендованим листом вимоги про усунення порушення основного зобов'язання з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі її невиконання. Зазначені вимоги були повернуті банку 21.03.2013р. у зв'язку із закінченням терміну зберігання на поштовому відділенні. Таким чином, відповідачі вважаються належним чином повідомленими, відповідно до вимог діючого законодавства. Відповідно до ч.1 ст.41 ЗУ «Про іпотеку»: «Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.» Відповідно до ч.2 ст.43 ЗУ «Про іпотеку»: «Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.» Ухвалення рішення Білоцерківським міськрайонним судом від 10.01.2013р. про визнання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню, через допущені помилки при його вчиненні не є підставою для відмови у винесенні рішення суду на даний час про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.1.3 Договору іпотеки, за домовленістю сторін на момент його укладення предмет іпотеки оцінено в сумі 312290грн., при цьому сторони погодилися, що при зверненні стягнення та реалізації предмета іпотеки іпотекодержатель не буде зв'язаний або будь-яким чином обмежений зазначеною оціночною вартістю. Як встановлено судом, позивачем вчинені всі необхідні дії, що передували зверненню до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, досягти згоди щодо добровільного продажу предмета іпотеки сторони не змогли через відсутність згоди щодо вартості предмета іпотеки, можливості сплачувати заборгованість боржник не має, що було визнано в судовому засіданні, порушення основного зобов'язання завдає значних збитків іпотекодержателю, тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення його вимог за рахунок продажу предмета іпотеки у розмірі, визначеному судом. Оскільки сторони не досягли згоди щодо способу реалізації та вартості предмета іпотеки, то суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо визначення способу реалізації нерухомого майна, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації зазначеного вище нерухомого майна, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом - на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Будь-які докази щодо неможливості задоволення чи то неправомірності вимог позивача та обґрунтованості заперечень відповідачі суду не надали. Судові витрати в розмірі 3441грн., понесені позивачем, підлягають до стягнення з відповідачів в рівних частках по 1720,50грн. з кожного, враховуючи, що майно на яке звертається стягнення перебуває у їх спільній частковій власності. На підставі ст.ст. 33, 34, 35, 38, 39, 41, 43 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 16, 526, 611, 612, 625, 626, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved