Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 3/4 частини спадкового житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] Виноградівського району. Вимоги позову мотивовано тим, що [INFO] року померла мати позивача-[PERSON], а [INFO] року помер батько позивача-[PERSON]. Після смерті батька позивача, залишилося спадкове майно: житловий будинок по [ADDRESS] Закарпатської області, який належав йому згідно до Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 24.10.1997 року, виданого на підставі Розпорядження голови Виноградівської РДА за №554 від 24.10.1997 року. Батьком за життя заповідального розпорядження залишено не було. Після смерті батька, позивач в порядку передбаченому діючим на той час ЦК УРСР (1963 рік), як спадкоємець першої черги за законом (ст.529), а саме ст.549 зазначеного Кодексу спадщину прийняв, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, що підтверджується довідкою виконкому Хижанської сільської ради Виноградівського району за №542 від 14.10.2014 року. Спадкоємцем першої черги до спадкового майна, згідно до ст.529 ЦК УРСР (в ред.1963 року), є також відповідачі-[PERSON]., [PERSON], які відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача, про що ними було подано письмові заяви, та відповідачка [PERSON], яка подала заяву про прийнятя нею спадщини до Виноградівської держнотконтори, відповідно її частка у спадковому майні складає 1/4 частини, після смерті батька вибула в невідомому мені напрямку. Таким чиином, позивачем [PERSON], заявлено позовні вимоги про визнання за ним права власності лише на 3/4 (три четверті) частини спадкового майна, тобто на ту частину яка позивачу припадає згідно до норм спадкового права. Інших спадкоємців, передбачених ст.535 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), немає. На даний момент, оригінал вищезазначеного правовстановлюючого документи на спадковий будинок батька позивача-втрачено. Оголошення про втрату оригіналу Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого на підставі голови Виноградівської РДА за №554 від 24.10.1997 року, опубліковано в газеті «Новини Виноградівщини» №50(8398) від 13.12.2014 року. У зв'язку із необхідністю оформлення спадщини та втратою вище зазначених оригіналів правовстановлюючих документів, позивач звернувся до Виноградівської РДА, однак позивачу було рекомендовано звернутися до звернутися до суду. Крім того, як вбачається із відмови у видачі позивачу Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданої Виноградівською державною нотаріальною конторою за №385/01-16 від 26.12.2014 року, видати Свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначене спадкове майно не видається за можливе, поскільки позивачем втрачено оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно спадкодавця, у зв'язку із чим нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду. Позивач [PERSON], про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлені належним чином своєчасно, в судове засідання не з'явилися, однак до суду подали заяву про розгляд справи за їх відсутності та про те, що не заперечують проти задоволення зміненого позову. Відповідачка [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлена належним чином своєчасно, в судове засідання не з'явилася. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла мати позивача-[PERSON] (а.с.6), а [INFO] року помер батько позивача-[PERSON] (а.с.7). Після смерті батька позивача, залишилося спадкове майно: житловий будинок по [ADDRESS] Закарпатської області, який належав йому згідно до Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 24.10.1997 року, виданого на підставі Розпорядження голови Виноградівської РДА за №554 від 24.10.1997 року (а.с.23). Батьком за життя заповідального розпорядження залишено не було. ВССУ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Після смерті батька, позивач в порядку передбаченому діючим на той час ЦК УРСР (1963 рік), як спадкоємець першої черги за законом (ст.529), а саме ст.549 зазначеного Кодексу спадщину прийняв, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, що підтверджується довідкою виконкому Хижанської сільської ради Виноградівського району за №542 від 14.10.2014 року. Спадкоємцем першої черги до спадкового майна, згідно до ст.529 ЦК УРСР (в ред.1963 року), є також відповідачі-[PERSON].(а.с.12), [PERSON](а.с.16), які відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача, про що ними було подано письмові заяви (а.с.15, 19), та відповідачка [PERSON], яка подала заяву про прийнятя нею спадщини до Виноградівської держнотконтори, відповідно її частка у спадковому майні складає 1/4 частини, після смерті батька вибула в невідомому мені напрямку. Таким чиином, позивачем [PERSON], заявлено позовні вимоги про визнання за ним права власності лише на 3/4 (три четверті) частини спадкового майна, тобто на ту частину яка позивачу припадає згідно до норм спадкового права. Інших спадкоємців, передбачених ст.535 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), немає. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. На даний момент, оригінал вищезазначеного правовстановлюючого документи на спадковий будинок батька позивача-втрачено. Оголошення про втрату оригіналу Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого на підставі голови Виноградівської РДА за №554 від 24.10.1997 року, опубліковано в газеті «Новини Виноградівщини» №50(8398) від 13.12.2014 року (а.с.24). У зв'язку із необхідністю оформлення спадщини та втратою вище зазначених оригіналів правовстановлюючих документів, позивач звернувся до Виноградівської РДА, однак позивачу було рекомендовано звернутися до звернутися до суду. Таким чином, з підстав передбачених ст.549 ЦК УРСР (1963 рік), позивач прийняв спадщину, однак не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS], Виноградівського району, Закарпатської області, який належав спадкодавцю на праві приватної власності, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу, яким є Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого на підставі Розпорядження голови Виноградівської РДА за №554 від 24.10.1997 року, який був втрачений, однак який обов'язково необхідно подати нотаріусу для оформлення права на спадщину та видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Отже, як передбачено ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. У відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 295/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як вбачається із відмови у видачі позивачу Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданої Виноградівською державною нотаріальною конторою за №385/01-16 від 26.12.2014 року, видати Свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначене спадкове майно не видається за можливе, поскільки позивачем втрачено оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно спадкодавця, у зв'язку із чим нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду (а.с.22). Таким чином, враховуючи те, що позивач прийняв спадщину, в порядку передбаченому ст.549 ЦК УРСР (1963 рік), однак не має можливості оформити в установленому, актами цивільного законодавства, порядку спадщину та отримати Свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на нерухоме майно, який було втрачено, що є перешкодою для набуття права власності на об'єкт нерухомого майна, в порядку спадкування шляхом отримання Свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно в нотаріуса, а тому є всі правові підстави звернутися до суду із позовом про визнання за позивачем права власності на вищезазначене спадкове майно. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Outcome: approved