Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернулася до Ленінського районного суду АР Крим із позовною заявою до відповідача про визначення розміру часток в спільній власності. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла її донька [PERSON], після якої залишилося спадкове майно у вигляді частки квартири [ADDRESS], яка належала померлій [PERSON] та позивачу [PERSON] на праві спільної власності. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом, який бажає прийняти спадщину, однак через те, що у спадкодавця [PERSON] у правовстановлюючому документі не визначений розмір частки у праві спільної власності на вищевикладене майно, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. За захистом своїх прав позивач звернувся до суду та просить визначити, що спірна квартира належить їй та померлій дочці на праві власності в рівних частках, по 1/2 частці кожній. Позивач у судове засідання не з'явилася, була повідомлена, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає з наведених в ньому підстав. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, був повідомлений, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Згідно ст. 197 ч. 2 ЦПК України в зв'язку з неявкою учасників процесу в судове засідання фіксування технічними засобами не проводилось. Всебічно дослідивши матеріали справи та оцінюючи докази по справі в їх сукупності, суд знаходить позов обґрунтованим з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Як вбачається з копії паспорту позивача [PERSON], [INFO], є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АРК, [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] року у смт. Леніне, Ленінського району Кримської області, її батьками записані: [PERSON] - батьком, [PERSON] - матір,ю (а.с. 9). Як вбачається з довідки ВРАЦС Ленінського РУЮ №19/02/3-42 від 16.01.2008 року 04 січня 1969 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, після реєстрації якого подружжю було присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 7). Даний шлюб було розірвано 07.06.1994 року, після розірвання шлюбу позивачу присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 8). Таким чином, суд вважає встановленим, що позивач [PERSON] є матір,ю [PERSON], а отже є спадкоємцем померлої [PERSON] за законом першої черги. Згідно копії договору міни, посвідченого державним нотаріусом Щолкінської державної нотаріальної контори Демидовою Г.В. 22.04.1994 року, який зареєстрований в реєстрі за №1412, позивач [PERSON] (на той час [PERSON].) та померла [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], без визначення часток кожного співвласника. Право власності за даними особами було зареєстровано згідно діючого на той час законодавства (а.с. 4-5, 49-50). Згідно копії довідки КП «Щолкіно-Азов» №39 від 12.02.2013 року на день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS], разом зі своєю матір,ю [PERSON] (а.с. 11). З копії свідоцтва про смерть (а.с. 10) вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року у м. Щолкіне, Ленінського району АРК. Як вбачається з копії спадкової справи після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після її смерті звернулася позивач [PERSON], інших спадкоємців не має (а.с. 26-46). Відповідно до статей 16, 17, 18 Закону України "Про власність", статті 22 КпШС України, які були чинними під час виникнення спірних правовідносин, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю. В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України №6-66цс13 від 18.09.2013 року. Враховуючи вищевикладене суд приходить до переконання, що квартира [ADDRESS] згідно договору міни, посвідченого державним нотаріусом Щолкінської державної нотаріальної контори Демидовою Г.В. 22.04.1994 року, який зареєстрований в реєстрі за №1412, належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності та з урахуванням того, що розмір часток у такій власності не було визначено в договорі та у суду відсутні відомості, що учасники спільної власності при придбанні майна виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них повинен визначатися ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності, а тому враховуючи, що внаслідок міни кожен з учасників договору ([PERSON], [PERSON] та [PERSON].) обміняв належну йому частку кв. [ADDRESS] на частку [ADDRESS] ([PERSON] та [PERSON].) та [ADDRESS] ([PERSON].), суд вважає встановленим, що квартира [ADDRESS] згідно договору міни від 22.04.1994 року належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, по 1/2 частці кожній. Доказів протилежного суду не надано. Як вбачається з копії постанови державного нотаріуса Ленінської державної районної нотаріальної контори АРК про відмову у вчинені нотаріальної дії від 19.11.2013 року нотаріус не має можливості видати позивачу свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] через відсутність в правовстановлюючому документі на квартиру вказівки на розмір її частки в даній квартирі (а.с. 12). Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, оскільки позивач внаслідок відсутності в правовстановлюючому документі на квартиру вказівки на розмір частки спадкодавця в даній квартирі не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, її право підлягає судовому захисту. На підставі Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та

Outcome: approved