Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно їхнього сина [PERSON], [INFO], як таких, що ухиляються від виконання покладених на них обов'язків. В обґрунтування позову покликається на те, що вона ( позивач ) є бабцею для [PERSON]. Батьками для [PERSON] є відповідачі : її син [PERSON] та невістка - [PERSON]. Відповідачі зовсім не цікавляться вихованням свого сина. З самого народження хлопчик проживає з нею у с. Болехівці та знаходиться на її утриманні, а відповідачі проживають у [ADDRESS]. Коли внук був зовсім малим, відповідачі час від часу провідували його, а відколи [PERSON] навчається у Болехівській СЗШ І-ІІ ст., відвідувати сина стали рідше. Мати дитини за рік часу бачилась з дитиною декілька разів, а батько зовсім не цікавиться дитиною, і відповідно не відвідував за рік жодного разу. Також, батьки не цікавляться навчання, вихованням та шкільним життям сина, не відвідують батьківські збори, не допомагають дитині матеріально, а соціальну допомогу, яку отримує мати дитини використовують на власний розсуд. Вихованням внука та його утриманням займається виключно вона одна. Забезпечує його усім необхідним для навчання та розвитку, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням. Дитина доглянута, дисциплінована, добре навчається, вона постійно дбає про внука. Позивач позовні вимоги підтримала та дала пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві. Додатково пояснила, що жодної зацікавленості у відповідачів відносно свого сина немає. Відповідач [PERSON] проти позову заперечила, просила не позбавляти її батьківських прав відносно сина [PERSON], обіцяє змінити свою поведінку та більше дбати про сина. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про слухання справи по останньому відомому місцю проживання, про що свідчить поштове повідомлення. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача не поважною, ухваливши проведення заочного розгляду справи. Представник третьої особи просила позов задоволити. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Встановлено, що позивачка [PERSON] є бабусею для [PERSON], [INFO], а його батьками є: [PERSON] та [PERSON]. Суд бере до уваги висновок про доцільність позбавлення батьківських прав Дрогобицької районної державної адміністрації від 02.11.2017 року, з якого вбачається, що останнім часом батьки зовсім не цікавляться навчанням та шкільним життям сина, не відвідують батьківські збори в Болехівській СЗШ І-ІІ ст., не допомагають дитині матеріально. Соціальну допомогу, яку отримує мати, використовує на власний розсуд. Ця інформація підтверджується листом - клопотанням дирекції Болехівської СЗШ І-ІІ ст., в якому зазначено, що бабуся повністю забезпечує внука всім необхідним для навчання та розвитку, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться його навчанням. Завдяки її старанням дитина доглянута, вихована, дисциплінова, добре навчається. Батьки не приймають участі у вихованні [PERSON]. За здоров»я [PERSON] дбає бабуся, яка періодично приводить його на огляд до дільничного педіатра та виконує всі рекомендації лікарів стосовно дитини згідно висновку лікаря-спеціаліста Болехівської АЗПСМ від 21.06.2017 року. [PERSON] на бесіду в службу у справах дітей Дрогобицької райдержадміністрації прийти не виявив бажання, мати заперечувала щодо позбавлення батьківських прав, сказала, що відвідує сина, купує йому все необхідне та буде дбати про дитину. Таким висновком вирішено за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON]. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. На думку суду, надано достатньо доказів, які свідчать про ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини. Разом з тим, що стосується позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], то в таких слід відмовити з огляду на нижченаведене. Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому, звернув увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував рішення про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Отже, сам факт непогодження відповідачкою [PERSON] з позбавленням її батьківських прав відносно дитини, свідчить про її інтерес до дитини. Таким чином, суд приходить до переконання, що в діях відповідача [PERSON] відсутня винна поведінка і свідоме нехтування нею своїми обов'язками, відповідач виявляє і має дійсне бажання підтримувати зв'язок зі своїм сином та приймати безпосередню участь у його вихованні, реалізація якого є ускладненою через їх окреме проживання. Разом з тим, слід попередити відповідачку [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON], [INFO], виконуючи в подальшому обов'язки щодо виховання та утримання дитини, передбачені сімейним законодавством, і покласти на Дрогобицьку районну державну адміністрацію Львівської області, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням нею батьківських обов'язків. За таких встановлених обставин, винної поведінки відповідача [PERSON] та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, враховуючи права та інтереси дитини, суд прийшов до висновку про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків і необхідність позбавлення його батьківських прав відносно сина. В той же час відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин та враховуючи права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків та необхідність стягнення з нього аліментів на утримання сина в користь [PERSON] у розмірі ? частини його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Нормами ч.1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема у разі у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 640,00 грн. судового збору.

Outcome: approved