Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право в користуванні домоволодінням, посилаючись на наступне. Їй на підставі договору дарування від 05.12.1985 року належить 1/6 частина будинку [ADDRESS] в м.Нікополі Дніпропетровської області. 2/6 частини будинку належать їй на підставі договору купівлі - продажу від 23.09.1987 року, а ? частина зазначеного будинку належить на підставі рішення нарсуду м.Нікополя від 1985 року. У зазначеному будинку зареєстровані вона та її сини - [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] в будинку зареєстрований, але не проживає з серпня 2004 року, оскільки вирішив проживати окремо. Кілька разів вона зверталась до відповідача з приводу зняття його з реєстрації, але її прохання були проігноровані. [PERSON] у витратах на утримання будинку будь-якої участі не приймає. Його реєстрація в її будинку перешкоджає їй у вільному користуванні та розпорядженні своїм майном. Крім того, вона не може отримати субсидію. Тому вимушена звернутись до суду. В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач проти задоволення позову не заперечував. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2.4.7.11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності прав приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно із ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71. 72, 116. 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення: про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних реєстраційному органу. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, позивачці на праві приватної власності на підставі договору дарування від 05.12.1985 року, договору купівлі - продажу від 23.09.1987 року, рішення нарсуду м.Нікополя від 1985 року, належить житловий будинок [ADDRESS] в м.Нікополі Дніпропетровської області (а.с.6-10). Відповідач - син позивачки, який зареєстрований в будинку позивачки (а.с.11), але там не проживає з серпня 2004 року (а.с.12). На вимогу позивача про зняття з реєстраційного обліку не реагує. Однак, в заяві, надісланій до канцелярій суду, підтвердив, що, дійсно, проживає в [ADDRESS] серпня 2004 року. За таких підстав суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved