Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за законом. Позивач, будучи дочкою спадкодавця, отож спадкоємцем першої черги спадкування, за відсутності інших спадкоємців спадщину прийняла, утім реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку на частку квартири, що увійшла до складу спадкової маси та розташована в [ADDRESS], позбавлена можливості, оскільки така частка увійшла до складу майна, яке є спільною власністю кількох осіб, отож нотаріусу визначити, яка частка належала спадкодавцеві не представляється за можливе, що стало підставою звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відзиву на позов відповідачем не було подано, утім міський голова надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав за обставин наведених у позові, не заперечував щодо задоволення позову, а розгляд справи просив проводити за відсутності представника міської ради. Позивач та його представник у підготовче судове засідання не з'явились, позивач надав заяву, у якій просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 28.11.2018 було витребувано матеріали спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] З огляду на викладене, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи суд проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що [INFO] в м. Липовець Липовецького району Вінницької області, померла [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Після її смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи встановлено, що своїм правом на спадкування після смерті [PERSON] скористалась позивач по справі, будучи її донькою, отож спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Інший спадкоємець - донька [PERSON] від свого права на спадкування відмовилась, про що надала заяву відповідного змісту. Інші спадкоємці відсутні. Факт родинних відносин [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Наведене свідчить, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері, спадщину прийняла, отож вона їй належить з моменту відкриття. Утім постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу від 06.11.2018 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS], оскільки у свідоцтві про право власності на вказане житло частки кожного із співвласників не визначені, отож встановити, яка частка належала спадкодавцеві у спільній сумісній власності на квартиру не можливо (а.с.11). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування"). Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Липовецькою районною державною адміністрацією Вінницької області від 03.07.1993, квартира за[ADDRESS] Вінницької області, належить на праві спільної сумісної власності чотирьом особам, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Обставини щодо зміни вулиці в населеному пункті з Леніна на [PERSON] та нумерації житлового будинку з [ADDRESS] на [ADDRESS], в якому розташована частка квартири належна спадкодавцеві підтверджено рішеннями Липовецької міської ради за №88 від 31.07.2014 та №737 від 15.07.2014. На підставі ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст. 369 ЦК України). В силу ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майні, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч.2 ст.370 ЦК України). Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.4 ст.372 ЦК України). Зібрані у справі докази вказують на те, що квартира за [ADDRESS] є об'єктом спільної сумісної власності чотирьох осіб. У даному об'єкті власності наявний факт відсутності існування ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпоряджатися нею. Здійснити поділ нерухомого майна (квартири) за домовленістю між його співвласниками неможливо, оскільки один із співвласників помер, а за його життя договір про поділ майна укладеним не був. Так як у разі поділу майна частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними й інше не встановлено домовленістю між співвласниками та законом, суд вважає, що кожному із співвласників належить по 1/4 частці квартири. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами, а їх взаємний зв'язок є достатнім для ухвалення рішення. Крім цього, представник відповідача надав суду заяву про визнання позову. Ураховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Зважаючи на викладене, суд вважає за доцільне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved