Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що з 23.10.1999р. з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] З червня 2014р. між нею та відповідачем припинені сімейно-шлюбні стосунки, причиною припинення яких є психологічна несумісність, відсутність взаємоповаги, неповажного відношення відповідача до позивача, внаслідок чого в сім,ї часто виникають конфлікти та сварки, що призвело до втрати почуттів любові та поваги один до одного. Просить шлюб з відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]», судові витрати стягнути з відповідача на її користь. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, дала пояснення, аналогічні викладеному у позові, додатково суду пояснила, що спільне господарство з відповідачем не ведуть, проживають окремо, примирення з відповідачем не настало. У судовому засіданні відповідач позов не визнав та заперечував проти розірвання шлюбу, мотивуючи відсутністю підстав розірвання шлюбу та бажанням зберегти сім,ю заради дитини, яка на теперішній час проживає з позивачкою. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони одружені з 23.10.1999 року (а.с.4), мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.7), сімейно-шлюбні стосунки між сторонами припинені з червня 2014року, спільне господарство сторони не ведуть, проживають окремо, примирення не настало. Згідно з ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Зі змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як пояснила у судовому засіданні позивачка, у неї та чоловіка різні погляди на подружнє життя, з її боку втрачено почуття любові та взаємоповаги до чоловіка, який тривалий час в сім,ї демонстрував до неї свою неповагу та жорстокість, внаслідок чого вона остаточно припинила подружні стосунки, тому, подальше збереження сім'ї є неможливим. У відповідності до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Враховуючи взаємини між сторонами, суд за клопотанням відповідача надав подружжю строк для примирення тривалістю два місяці, зупинивши провадження у справі. Після спливу зазначеного строку та відновлення провадження у справі позивач категорично заперечувала можливість збереження шлюбу з відповідачем, посилаючись на те, що примирення між ними неможливе. За приписами ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Судом встановлено, що сторони справи тривалий час не мешкають разом, не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. Більше того, позивач втратила почуття любові та поваги до відповідача. За наведених обставин, суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому шлюб, укладений між сторонами, слід розірвати. Приймаючи таке рішення, судом враховано, що стороною відповідача не надано жодних належних доказів неможливості розірвання шлюбу. Також, в дійсному провадженні ні позивачем ні відповідачем не були заявлені вимоги щодо поділу майна подружжя та визначення місця проживання дитини.

Outcome: approved