Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Посилаючись на те, що 20.12.2019 року з вини відповідача сталася ДТП, в результаті якої транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень. Згідно звіту №269-19 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля від 19.12.2019 року, матеріальний збиток, який заподіяний позивачу внаслідок ДТП становить 269420,03 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «АСК ІНГО Україна», після звернення до якої за добровільним договором КАСКО позивачусплачено вартість відновлювального ремонту в сумі 234616,99 грн. Враховуючи, що вказаної суми не достатньо для повного відшкодування збитків, позивач відповідно до положень ст.1194 ЦК України просив стягнути з відповідача величину втрати товарної вартості в сумі 29803,90 грн.; витрати на складання звіту у сумі 2500,00 грн.; витрати на правову допомогу у сумі 2500,00 грн.; витрати, пов`язані з оплатою евакуатора, у сумі 1500,00 грн.; судовий збір у розмірі 840,80 грн. 25.05.2020 року ухвалою судді Центрального районного суду м. МиколаєваЧулупа О.С. відкрито загальне позовнепровадження. На підставірозпорядженнякерівникаапарату Центрального районного суду м. Миколаєвавід 29.12.2020 року № 991 проведено повторнийавтоматизованийрозподілсудовоїсправи. Згідно протоколу повторного автоматизованогорозподілусудовоїсправиміжсуддямивід 13.01.2021 року головуючимсуддею по данійсправівизначеносуддю Черенкову Н.П. Справу передано судді Черенковій Н.П. 16.01.2021 року . Ухвалою від 16.01.2021 року суддею Черенковою Н.П. цивільну справу прийнято до свого провадження, ухвалено про розгляд справи в порядку загального провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 31.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістив, правом на подання відзиву на позов не скористався. Приймаючи до уваги те, що судом виконанівимогищодоповідомленнявідповідача про день та час розглядусправи у спосібпередбачений законом та з огляду на те, щовідповідач не повідомив суд про поважність його неявки в судовізасідання, не подав відзив, позивач не заперечуєпроти заочного вирішеннясправи, суд вважає за можливеухвалити по справізаочнерішення на підставінаявних у справідоказіввідповідно дост. 280 ЦПК України. Розглядсправиздійснювався за відсутностіучасниківсправи, без фіксування судового процесу за допомогоюзвукозаписувальноготехнічногозасобу, щовідповідаєвимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Обставини справи, встановлені судом. 20.12.2019 р. о18:50 год., у м.Миколаєві по просп. Героїв України, 9Д, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «DaewooLanos» р.н. [NUMBER] , в порушення п.п. 2.3 "б", 13.1 Правил дорожнього руху України проявив неуважність до дорожньої обстановки та особливостей її змін, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «ToyotaCamry», р.н. [NUMBER] , водій якого [PERSON] , рухався впопереду в попутному напрямку та зупинився перед світлофором. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.02.2020 року, яка набрала законної сили, винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди та адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано [PERSON] та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тобто, наявність вини в діях відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «ToyotaCamry», р.н. [NUMBER] , власником є [PERSON] . Згідно висновку за звітом № 269-19від 20.12.2019 рокупро незалежну оцінку майна з визначення величини втрати товарної вартості автомобіля«ToyotaCamry», р.н. [NUMBER] , складеного ПП [PERSON] , ринкова вартість КТЗ на дату оцінки становить 582 120,00 грн., коефіцієнт фізичного зносу автомобіля прийнято таким, що дорівнює 0,00, вартість відновлювального ремонту КТЗ -269420,03 грн., величина втрати товарної вартості автомобіля-29 803,90 грн. ПрАТ «АСК ІНГО Україна»здійснено виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 234616,99 грн., шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «КИТ-Т», що підтверджується актом виконаних робіт №НФ-0000953 від 31.03.2020 року. Згідно з вимогами ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За вимогами п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Статтею 988 ЦК України передбачені обов`язки страховика, відповідно до яких (п.3 ч.1) страхових зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону . Увипадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавала шкоди замість останнього. Заумов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавала шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до п. 22.1.ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно дост. 1194 ЦК Україниособа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором абоЗаконом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому потерпілий реалізує право на отримання страхового відшкодування шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Саме такі висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду N 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верхового Суду. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з п. 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395 із змінами (далі Методика) - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначаєтьсяяк вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Пунктом 2.3. Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Відповідно до п. 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Отже, показник передчасного товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. З змісту правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі №6-760 цс15 від 16.12.2015 року вбачається, що нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. У висновку про оцінку КТЗ може міститись інформація про причину фізичного зносу, який виникає в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту, а також про те, чи внаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду нараховано величину втрати товарної вартості (п. 8.6 Методики), чи збігається величина втрати товарного вигляду з величиною втрати товарної вартості, що має значення для вирішення справи про відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою товарного вигляду (товарної вартості), і підлягає встановленню судом. У цьому випадку підлягають з`ясуванню також питання про необхідність фарбування окремих складників КТЗ у разі їх заміни та про те, чи погіршує зовнішній вигляд КТЗ така заміна (підп. «е» п. 8.6.2 Методики). Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Відповідно п. 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів Величина ВТВ КТЗ не нараховується: а) якщо строк експлуатації легкових автомобілів перевищує 5 років для КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших КТЗ. Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Таких по суті висновків дійшов і Верховний Суд України у постанові від 24.05.2017 року. Згідно п. 32.7. ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Оскільки такі збитки не покриваються страховим відшкодуванням, вони підлягають відшкодуванню винною особо за правилами ст. 1194 ЦК України. Внаслідок ДТП, яке сталося 20.12.2019 року, було завдано механічних пошкоджень автомобілю, належного позивачу, що згідно звіту № 269-19 про оцінку вартості матеріального збитку від 19.12.2019 року, складеного ПП [PERSON] має наслідком втрату товарної вартості цього автомобіля у розмірі 29 803,90 грн. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] втрату товарної вартості колісного транспортного засобу «ToyotaCamry», реєстраційний номер [NUMBER] ,в розмірі 29803,90 грн. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Грошові кошти, які сплачені позивачем на проведення експертного дослідження у сумі 2500,00 гривень, витрати на послуги евакуатора у сумі 1500,00 грн. документально підтверджені та підлягають присудженню на його користь у встановленому порядку, оскільки в контексті ст.22 ЦК України є витратами, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 09.01.2020 року між позивачем та адвокатом Гречаною Є.Й. укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого позивач замовив надання юридичних послуг. Вартість витрат на правову допомогу позивач підтверджує актом виконання робіт від 03.04.2020 року та квитанцією до прибуткового журналу №12/04 від 03.04.2020 року. Згідно із ч. 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.),документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію їхньої реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Враховуючи складність справи, розмір позовних вимог та розмір задоволених вимог,

Outcome: approved