Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про захист прав споживача та стягнення грошових коштів, мотивуючи його тим, що 24 липня 2014 року між позивачем та відповідачем укладений договір фінансового лізингу, згідно якого предметом лізингу є мінітрактор Xingtai ХТ 244с (кабіна з отопленням) вартістю 50 000 грн. Згідно цього договору він сплатив 30 000 грн комісії. В офісі відповідача його завірили, що трактор має бути поставлений протягом 120 днів, однак трактор йому не доставили, натомість повідомили про збільшення ціни до 100000 грн. Тоді він зрозумів, що його обманули, оскільки під час його укладення відповідачем застосовано нечесну підприємницьку діяльність. Зазначений договір є нікчемним, оскільки не дотримані вимоги щодо його нотаріального посвідчення. У звязку з цим просить застосувати наслідки нікчемності правочину та стягнути з відповідача на його користь 30000 грн сплачених коштів . Від представника позивача надійшла до суду заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, в суд не зявився, про причину неявки не повідомив, клопотань не подав. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню . В судовому засіданні встановлено, що 24 липня 2014 року між позивачем та відповідачем укладений договір №010201 фінансового лізингу, згідно якого відповідач зобов'язується придбати у власність предмет лізингу, а саме: мінітрактор Xingtai ХТ 244с та передати його у користування позивача в строк та на умовах цього Договору, а позивач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. Відповідно до п.3.2. Договору, вартість предмета лізингу на момент укладення договору та розмір авансового платежу вказується в Додатку №1, який є його невідємною частиною Договору, згідно Додатку №1 вартість предмету лізингу становить 50000 грн. Згідно цього договору позивач сплатив 30000 грн, що підтверджується квитанціями від 24.07.2014 року та 29.07.2014 року. Згідно з ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Відповідно до ст 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у постанові №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, п.4, п.5, судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (ч.2 ст.215 ЦК України). Частиною 3 ст. 10, ст. 57 - 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що суду не надано доказів того, що договір №010201 фінансового лізингу від 24.07.2014 року був нотаріально посвідчений, суд прийшов до висновку, що зазначений договір фінансового лізингу укладений у простій письмовій формі, тому він, в силу ст. 220 ЦК України є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачені позивачем 24.07.2014 року та 29.07.2014 року 30 000 грн згідно договору фінансового лізингу №010201. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved