Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 11.10.2005 року між АКБ «Правекс -Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 736-011/05Р, на підставі якого позичальнику було надано кредит в сумі 31 000 дол. США з оплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,00 % річних, відповідно до умов договору позичальник зобов'язувалася щомісячно до 10 числа наступного місяця здійснювати погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення оплат рівними частинами, але своїх зобов'язань не виконала, загальна сума заборгованості відповідача з нарахованими процентами станом на 19.04.2016 року становить 23 321,72 доларів США, з яких кредит - 20636,10 дол. США, що за курсом НБУ станом на 19.04.2016 року становить 525 906,14 грн.; проценти -2685,62 дол. США, що за курсом НБУ становить 68 442,39 грн. Оскільки позичальником умови кредитного договору не виконані, то позивач просив суд стягнути з відповідача борг за кредитним договором в сумі 23 321,72 дол. США та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, до суду надіслано письмове клопотання щодо розгляду справи без участі представника ПАТ КБ «Правекс-Банк». Відповідач позов не визнала, пояснила, що між нею та банком дійсно було укладено кредитний договір в іноземній валюті, вона добросовісно виконувала умови договору до червня 2015 року, в подальшому не мала можливості сплачувати кредит, але вона неодноразово зверталася до банку по питанню перерахунку боргу за іншим курсом долара США до гривні, в чому їй було відмовлено, також вона оспорює розрахунок заборгованості за кредитним договором. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що між АКБ «Правекс-Банк» та відповідачем [PERSON] 11.10.2005 року було укладено кредитний договір № 736-011/05Р, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 31 000 доларів США для споживчих цілей на строк з 11.10.2005 року по 11.10.2024 року зі сплатою 12 % річних, що стверджується копією цього договору /а.с.8-19/. Надання кредиту проводиться шляхом видачі готівки позичальнику через касу банку /п.2.1 договору/. Згідно п. 4.1 договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 136 доларів США щомісячно, до 10 числа наступного місяця. Проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно /за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця/ в строк до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, передбаченого договором /п.4.2 договору/. Відповідно до розділу 6 договору, позичальник зобов'язується погашати заборгованість по кредиту, процентах і пеню у валюті кредиту; забезпечити своєчасне повернення грошових коштів і сплату нарахованих процентів; грошові кошти для погашення заборгованості в першу чергу направляти для сплати процентів, потім - на погашення заборгованості по кредиту. Пунктом 9.1 договору передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості по кредиту або сплати процентів за користування грошовими коштами позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, передбаченої договором, яка діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. Як вбачається з копії кредитного договору, він підписаний позичальником, що свідчить про те, що з умовами договору вона була ознайомлена, погодилася з ними, умови договору її повністю влаштовували при його підписанні. 23.03.2009 року між сторонами по справі підписано договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору /а.с.20/, за умовами якого п.4.1 вказаного вище кредитного договору викладено в наступній редакції, а саме: позичальник зобов'язується погашати заборгованість по кредиту щомісячно, до 10 числа наступного місяця включно, з 11 січня 2009 року згідно такого графіка погашення кредиту: по 10.07.2009 року сума щомісячного погашення -0 доларів США, з 11.07.2009 року по 10.09.2024 року -140 доларів США, з 11.09.2024 року по 11.10.2014 року -216 доларів США. Згідно матеріалів справи, 30.12.2009 року між сторонами укладено договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору /а.с.21-22/, відповідно до якого станом на дату укладення даного договору фактична заборгованість позичальника по кредиту складає 25073 долари США, з яких 873 долари США -прострочена заборгованість по кредиту. Пункт 1.2 кредитного договору викладено в новій редакції: кредит надається зі сплатою 12 % річних з 11.10.2005 року до 10.08.2007 року, 13 % річних з 11.08.2007 року до 30.11.2009 року, 12 % річних з 01.12.2009 року до 11.10.2024 року. В суді також було встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості по кредиту, який проведено позивачем /а.с.26-30/, станом на 19.04.2016 року за позичальником рахується заборгованість в сумі 23 964,37 доларів США, а саме: кредит -20 636,10 дол. США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту -254,19 дол. США, проценти -2685,62 дол. США, пеня за несвоєчасне погашення процентів -388,46 дол. США, З матеріалів справи вбачається, що банком умови договору було виконано та надано позичальнику кредит у вказаній вище сумі, що стверджується копією заяви позичальника про надання кредиту, копією заяви на видачу готівки № 13000 від 14.10.2005 року /а.с.100-101/, тоді як позичальником порушено умови договору щодо своєчасної сплати мінімально необхідного платежу. Так, з розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж на погашення кредиту було внесено 11.06.2015 року. Про це свідчить і виписка по рахунку позичальника /а.с.112-188/. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. А тому враховуючи наведене вище, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Оспорюючи розрахунок заборгованості за кредитним договором, проведений позивачем, який було додано до позовної заяви, відповідачем не надано жодних доказів на спростування цього розрахунку. Позивач просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором у валюті кредиту. За ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Застосування іноземної валюти як засобу платежу врегульовано і дозволено Декретом КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про банки і банківську діяльність». Крім того, згідно Закону України «Про виконавче провадження» рішення судів про стягнення коштів в іноземній валюті підлягають виконанню таким же чином, як і про стягнення коштів в гривнях. Згідно п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Згідно ст.5 вказаного вище Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі - НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет. В постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 року у справі № 6-1680цс15 року викладено правову позицію стосовно того, що якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З матеріалів справи вбачається, що АКБ «Правекс-Банк» 03.12.2001 року було видано НБУ банківську ліцензію № 7 на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» з Дозволом № 7-1, додаток до якого містить перелік операцій, які має право здійснювати АКБ «Правекс -Банк», в т.ч. операції з валютними цінностями; ПАТ КБ «Правекс -Банк» має Генеральну ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій від 10.10.2011 року № 7, в Додатку до якої зазначено перелік валютних операцій, які має право здійснювати банк, що стверджується копіями зазначених документів /а.с.105-110/. Згідно виписки зі Статуту ПАТ КБ «Правекс -Банк» /а.с.102-104/, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» створено шляхом перейменування Акціонерного комерційного банку «Правекс-Банк» і є правонаступником його прав і обов'язків /п.1.2 Статуту/. А тому суд вважає за можливе стягнути заборгованість за кредитним договором з позичальника у валюті кредиту, а саме: в розмірі 23 321,72 доларів США, з яких: кредит -20 636,10 дол. США, проценти -2685,62 дол. США, вимоги про стягнення пені позивачем не заявлялись. Суд також вважає, що позивачем правомірно було надано споживчий кредит в іноземній валюті. Так, відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. В даному випадку кредитний договір було укладено сторонами 11.10.2005 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті. За ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Відповідачем не надано доказів на обґрунтування її заперечень проти позову, а тому вимоги позивача підлягають до задоволення. Згідно ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 8 915 грн. 23 коп. /ціна позову за офіційним курсом НБУ 594 348 грн.53 коп./.

Outcome: approved