Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 30 березня 2006 року помер його батько [PERSON], а 02 квітня 2015 року померла його мати [PERSON], які за життя мали разом з позивачем на праві власності квартиру [ADDRESS] (колишня Кірова) в місті Шостка, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, яке видане 18 червня 2002 року КП «Житлово-комунальне забезпечення». На час смерті батька позивача з ним разом мешкала і матір позивача. Однак, як вказує позивач, батьки шлюб розірвали 27 грудня 1993 року, а тому матір не є спадкоємцем після смерті чоловіка - батька позивача. Позивач на час смерті свого батька разом з ним зареєстрований не був та до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався. Таким чином, частка квартири належна [PERSON] як спадщина, ніким прийнята не була. З квітня 2006 року позивач зареєстрований та мешкає в квартирі [ADDRESS] (колишня Кірова) в місті Шостка. Отже, він несе витрати на її утримання та протягом десяти років користується часткою квартири, яка належала за життя [PERSON] Частки співвласників у вказаній квартирі були визначені рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області № 2-2969/2007 від 24.10.2007 року у розмірі 1/3 частки за кожним. В судове засідання позивач не зявився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій при ухваленні рішення покладається на розсуд суду, просить справу розглядати за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи таке. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло, яке видане 18 червня 2002 року КП «Житлово-комунальне забезпечення» власниками вищевказаної квартири зазначені позивач, [PERSON] та [PERSON] Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24.10.2007 визначено розмір часток співвласників у вищевказаній квартирі, а саме, по 1/3 за кожним із співвласників. Судом встановлено, що 27.12.1993 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З копій свідоцтв про смерть вбачається, що 30.03.2006 помер [PERSON], а 02.04.2015 померла [PERSON] З довідки ТОВ "Торговий Дім Дизайн" від 01.08.2016 вбачається, що позивач був зареєстрований у [INFO] (Кірова) з 13.04.2006. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. З урахуванням досліджених доказів суд приходить до висновку, що позивач вільно та відкрито заволодів спірною частиною (1/3) вказаної квартири та понад 10 років користується, іншою частиною квартири (2/3) володіє також позивач, а тому задоволення даного позову не порушуватиме прав та інтересів інших осіб.

Outcome: approved