Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Виноградівської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.10.2019 року позивачка подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу з відповідачем, у зв`язку з тим, що шлюбне життя у них не склалося, тривалий час вони проживають окремо. Від шлюбу у них народилася одна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Домовленості про сплату аліментів між позивачкою та відповідачем немає, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить визначити місце проживання дитини разом з нею та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, та про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, з невідомих суду причин в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка в своїй заяві. Відповідачем позовні вимоги визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21.07.2016 року, про що у Виноградівському районному відділі ДРАЦС ГУЮ у Закарпатській області складено відповідний актовий запис за №113, що стверджується копією свідоцтва про шлюб. За час шлюбу у сторін народилася одна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] . Дитина проживає з матір`ю. Із позовної заяви слідує, що спільне подружнє життя сторін не склалося і 15.10.2019 року позивачка подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Ч.1 ст.160 СК України також визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено з матеріалів справи малолітня дочка сторін проживає зі своєю матір`ю, позивачкою по справі в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку органу опіки та піклування Виноградівської РДА від 11.11.2019 року за № 03-24/2747 встановлено наступне. Громадянка [PERSON] проживає разом з дочкою та батьками у будинку в [ADDRESS] , перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягненння нею трирічного віку. За місцем проживання характеризується позитивно. Питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 07.1.2019 року. Орган опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації вважає доцільним визначення місця проживання дитини з матір`ю [PERSON] . Принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] має постійне місце проживання, утримує дитину матеріально, спиртні напої не вживає, аморальний спосіб життя не веде. Аналізуючи вищенаведені обставини та враховуючи вимоги норм сімейного законодавства, належні умови проживання за місцем проживання матері, що сприяють розвитку і належному вихованню дитини, відсутність виняткових обставин, які можуть вплинути на розлучення дитини з матір`ю, суд вважає доцільним визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , що повністю відповідає інтересам дитини. Шодо позовних вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне. В судовому засіданні встановлено, що відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, з позовними вимогами згідний. За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто обов"язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. За вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи встановлено, що відповідач є молодою, здоровою людиною, інших дітей та утриманців, крім спільної з позивачкою дитини не має, а тому суд вважає, що він як батько зобов`язаний брати участь в утриманні дочки. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача, як аліменти на дитину сторін, суд приймає до уваги встановлені у справі обставини, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення та з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі по 2500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачка сплатила 768,40 грн судового збору за позовну вимогу про визнання місця проживання дитини, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачкою судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак із відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн за позовну вимогу про стягненян аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved