Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивач звернулася з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], [NUMBER] . Відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з лютого 2021 року і по теперішній час, місце його фактичного проживання не відоме. У квартирі за адресою: [ADDRESS], [NUMBER] , постійно проживає позивачка, яка утримує вказане майно та сплачує кошти за комунальні послуги. У зв`язку з формальною реєстрацією місця проживання відповідача за вказаною адресою, позивач змушена сплачувати вартість комунальних послуг за всіх зареєстрованих осіб, а також не має змоги отримувати субсидію, що суттєво впливає на її матеріальне становище та якість життя в цілому. Будучи зареєстрованими у зазначеному житловому приміщенні відповідач не набуває за фактом реєстрації жодних майнових прав відносно вказаного майна, відповідно, будучи знятим з реєстрації за вказаною адресою, жодних майнових прав не втратить. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу, власник не чинить, відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і даним житловим приміщенням не користується. Тому, позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю, що належить на праві приватної власності [PERSON] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], [NUMBER] . В судове засідання сторони не викликалися. Від відповідача на електрону адресу суду надійшла заява, згідно якої він визнає та не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін не надходило. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], [NUMBER] на підставі договору купівлі-продаж, серія та номер: 401, виданий 13.04.2017 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопською І.С., що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6). У вказаній квартирі на теперішній час зареєстрований відповідач, що підтверджується довідкою з відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної районної у місті ради від 22.10.2021 року №9159 (а.с. 11). Але з лютого 2021 року по теперішній час відповідач у вказаній квартирі не проживає. Факт не проживання відповідача підтверджується актом від 08 вересня 2021 року, який складено мешканцями будинку [ADDRESS] , а саме: [NUMBER] - [PERSON] , [NUMBER] - [PERSON] , [NUMBER] - [PERSON] , підписи яких засвідчено майстром дільниці та інженером ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» (а.с. 8). Згідно зі ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, з письмових матеріалів справи судом встановлено, що відповідач фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, чим обмежує право позивача на власність та вільне розпорядження нею, а також враховуючи факт визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Стосовно розподілу судових витрат, враховуючи вимоги п.1 ч. 2 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у зв`язку із задоволенням позовних вимог судового збору в розмірі 454 грн., інша половина судових витрат в розмірі 454 грн. має бути повернута позивачу з державного бюджету у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті. На підставі зазначеного та

Outcome: approved