Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою, відповідно якої просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [INFO] року померла його матір [PERSON], яка була членом ЖБК [NUMBER] та мешкала у кооперативній квартирі [ADDRESS]. В 1989 році його мати повністю сплатила пай за квартиру, однак за життя право власності на квартиру зареєструвати не встигла. За життя [PERSON] заповіт не склала, після її смерті відкрилась спадщина на квартиру, яку позивач прийняв, подавши у встановлений законом строк заяву до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом було відмовлено, оскільки реєстрація права власності на квартиру не проводилась. Представник позивача в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач [PERSON] є сином [PERSON], про що свідчить досліджене свідоцтво про народження серії [NUMBER]. [INFO] року [PERSON] померла, про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] Постановою завідуючої Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 15.07.2015 року відмолено позивачу у посвідченні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, у зв'язку з тим, що реєстрація права власності на нерухоме майно не проводилась. Відповідно до довідки відповідача, виданої 03.08.2015 року, [PERSON] являлась членом Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив [NUMBER]» до дня смерті, пай за квартиру сплатила повністю у 1989 році. Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], виготовленого станом на 27.07.2015 року ФОП [PERSON], квартира складається з поз.1 - коридору, площею 5,9 кв.м., поз.2 - ванної, площею 2,3 кв.м., поз.3 - туалету, площею 1,3 кв.м., поз.4 - кухні, площею 7,7 кв.м., поз.5 - кладової, площею 0,4 кв.м., поз.6 - житлової, площею 12,3 кв.м., поз. 7 - житлової, площею 17,2 кв.м., поз.8 - житлової, площею 13,7 кв.м., І - лоджії, площею 2,0 кв.м., а всього площею 62,8 кв.м., з них житлова - 43,2 кв.м. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно пп. а) п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 28.06.1991 року №5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» член ГБК, який повністю вніс свій пай, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом (ст. 15 Закону України "Про власність" в редакції від 28.02.1995р.). Згідно зі ст..15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 1 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. Крім того, у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі на житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом, прийняв спадщину, звернувся до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, проте свідоцтво про право на спадщину за законом не отримав, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності за померлою на спадкове майно, на момент набуття спадкодавцем у власність квартири реєстрація права власності не була обов'язковою, та вирішити цей спір у позасудовому порядку не вбачається можливим, позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст.88 ЦПК України, судові витрати підлягають відшкодуванню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved