Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду 13 лютого 2020 року з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер її чоловік, а причиною смерті є професійне захворювання. Чоловік Позивачки - [PERSON] помер в зв`язку із роботою якості підземного бурильника шахти Артем 1 та шахти Северна. На теперішній час шахти Артем 1 та шахти Северна належать відповідачу - ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг». Вказаний факт є загальновідомим фактом та не підлягає доказуванню. Окрім того сам відповідач не заперечує, що на теперішній час ці шахти, належать йому. Вина відповідача полягає в тому, що підприємство зобов`язане було створити для своїх працівників безпечні умови праці. Позивач зазначає, що перенесені нею страждання та переживання передати, чи описати не можливо, лише людина переживши подібне може усвідомити глибину моїх страждань, переживань та глибину втрати. На підставі викладеного просить суд стягнути з Відповідача 200000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у суду відсутні правові підстави для покладання на відповідача відповідальність за смерть [PERSON] , оскільки жодне з перелічених підприємств де працював померлий не є господарською одиницею ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Сторони в судове засідання не викликались. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 03 лютого 1978р. Позивач одружилася із [PERSON] (а.с. 9). Чоловік Позивача - [PERSON] помер [INFO] у віці 72 роки, відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького управління юстиції у Дніпропетровській області від 11 січня 2013 року серії [NUMBER] (а.с.8). Судом також встановлено, що померлий [PERSON] працював на підприємстві відповідача з1967 року по 2003 рік. Зокрема, 16.11.1976 року [PERSON] був зачислений підземним крепильщиком 5 розряду на дільницю №17 шахти Артем. 05.08.1968 р. переведений підземним підривником 6 розряду дільниці №19 шахти ім. Артема. 11.04.1969р. переведений підземним бурильником 7 розряду дільниці №19 шахти Артем. 02.10.1969р. переведений підземним бурильником з правом підривника 8 розряду на дільниці №19 шахти Артем . 01.01.1972 р. переведений підземним бурильником - має право підривника 8 розряду дільниці №6 шахти ім. Артема. 01.11.1972 р. переведений бурильником з правом підривника 8 розряду на дільницю №6 шахти «Северная». 01.12.1979р. переведений на дільницю №1 шахти «Северная» підземним бурильником з правом підривних робіт 6 розряду. 01.03.1984 р. переведений підземним прохідником з правом підривних робіт на дільницю №24 шахти «Северная» 01.07.1985 р. переведений по шахті «Северная» на загальну дільницю спочатку учнем слюсаря по ремонту обладнання, потім черговим слюсарем по ремонту обладнання 4, а потім і 5 розряду на шахті «Северная». 10.05.1999р. переведений робітником комплексного обслуговування будинків та обладнання рудоуправління. 30.01.2003р. звільнився за особистим бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по ст. 38 КЗпП України (а.с. 10-12). Відповідно до дублікату повідомлення про хронічне професійне захворювання (отруєння) за № 000010 [PERSON] отримав професійне захворювання - пиловий бронхіт та вібраційне захворювання (а.с.13). Відповідно до вказаного повідомлення стаж [PERSON] 16 років на підприємстві - РУ ім. Кірова, шахті «Северна» бурильником, дата встановлення остаточного діагнози грудень 1986р. В іншому повідомленні про хронічне професійне захворювання від 1988р. вказано, що Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини [PERSON] 29 листопада 1988р. встановлено професійне захворювання двухсторонній кохлеарний неврит, наіменування підприємства - РУ ім. Кірова шахта Северна, стаж роботи 18 років (а.с.14). У виписці із Акту освідчення по визначенню відсотка втрати працездатності №13 від 22.07.1986р. зазначено, що [PERSON] працюючи бурильником в РУ Кірова отримав вібраційну хворобу, втратив 50% працездатності та визнаний інвалідом 3 групи (а.с.15). Відповідно до Акту освідчення по визначенню відсотка втрати працездатності №12в від 23.07.1987р. [PERSON] встановлено 40% втрати працездатності по вібраційній хворобі, місце роботи шахта «Северна», проходчик. 01 листопада 1988р. та 11 вересня 1989р. [PERSON] пройшов освідчення в МСЕК де йому було встановлено 50% втрати працездатності - строк з 22.07.19989р. з подальшим переосвідченням. При подальших пересвідченнях починаючи з 1990 року по 1998р. відсоток втрати працездатності змінювався, встановлювали 50% та 40%. 05.06.2012р. [PERSON] пройшов чергове освідчення в МСЕК де йому було встановлено 80% втрати працездатності та визнано інвалідом 2 групи. Відповідно до Протоколу паталого-анатомічного дослідження №11 від 11 січня 2013р. причина смерті [PERSON] серцево-ленева недостатність і хронічний обструктивний бронхіт (а.с.23-24). Розширеною експертною комісією Дніпропетровської обласної МСЕК 19.02.2014р. був встановлений причинний зв`язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням 1986р. (а.с.25). Таким чином, чоловік Позивача - [PERSON] помер в зв`язку із роботою в якості підземного бурильника шахти Артем 1 та шахти Северна. Отже, за загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст. 58 Конституції України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі ст.450 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, відповідно до ч.2 ст.456 ЦК УРСР в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ч.1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці. Також, у відповідності до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності згідно ст.83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються. Дана норма також регламентується п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). З огляду на вищезазначене вбачається, що внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних умов праці Позивач втратила свого чоловіка. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому її душевні страждання будуть тривати і надалі. Також суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 6 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992р. N 2694-XII (зі змінами та доповненнями), які діяли на час виникнення правовідносин, передбачено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Стаття 153 Кодексу законів про працю України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. З трудової книжки померлого встановлено, що [PERSON] працював тривалий час саме на підприємствах, які належать Відпоідачу. Як вище судом зазначалось, відповідно до Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України саме на власника підприємства покладається обов`язок щодо створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові. Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником шахти ім. Кірова РУ ім Кірова, Северна та Артем 1, на якому працював [PERSON] , з огляду на наступне. 01.07.1975 року промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 року за №194 та наказом по Мінчормету СРСР від 12.06.1975 року за №430) реорганізовано у виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць. Станом на 01.01.1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 року передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату. 01.01.1988 року на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 року за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 року за №2 на базі рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського. Так, у 1989 році Рудоуправління ім. Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України. Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром. 28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова. 30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30.03.2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат. Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001 року. П.п 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного Наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державногогірничо-металургійногокомбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державногогірничо-металургійногокомбінату «Криворіжсталь». Відповідно до Додатку № 1 до Наказу № 165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державногогірничо-металургійногокомбінату «Криворіжсталь», шахта «Північна», на якій працював позивач на момент отримання ним професійного захворювання, відійшла до Криворізького державногогірничо-металургійногокомбінату «Криворіжсталь». Згідно ст.37 ЦК України, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання)» (в редакції, що діяла станом на 09.01.1990 року) об`єднання, незалежно від територіального розташування структурних одиниць і самостійних підприємств, що входять до його складу, функціонує як єдиний виробничо-господарський комплекс, забезпечує органічне поєднання інтересів розвитку галузей і територій. Воно здійснює свою діяльність на основі єдиного плану і балансу. Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». З огляду на вищезазначене, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступником шхати ім. Кірова РУ імені Кірова та особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу. Суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки внаслідок смерті чоловіка позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані, після захоронення чоловіка страждання та переживання не закінчилися. Позивач залишилась без любові зі сторони чоловіка, без його підтримки. Отже смертю чоловіка Позивачу завдано глибоких моральних страждань. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг її душевних страждань, в зв`язку зі смертю близької людини, враховує той факт, що дійсно позивач є дружиною померлого; наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю найбільш близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю чоловіка, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду, вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю чоловіка, грошові кошти в сумі 200000,00 гривень. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved