Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 15.04.2010 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 09. Від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з [PERSON] не склалося, рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 13.07.2017 року шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі ними було набуте майно, а саме трикімнатна квартира, загальною площею 68,4 кв.м., житловою площею 39, 6 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири № 1160 від 04.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В. Угоди про добровільний поділ майна , що є спільною сумісною власністю подружжя сторонами не досягнуто. У добровільному порядку відповідач не бажає ділити майно, набуте за період проживання в шлюбі. Всі правовстановлюючі документи на квартиру знаходяться у відповідача. Позивач прохає розділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ним право власності на Ѕ частину трикімнатної квартири [ADDRESS] , що має такі характеристики: кількість кімнат 3 (три), що позначені № 4,5,9, коридор № 1, шафа - № 2, кухня № 3, шафа № 6, ванна № 7, вбиральна № 8, балкон, лоджія, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача, адвокат Молоткова В.В.. наполягає на задоволенні позовних вимог, прохає задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач втретє в судове засіданні не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася в установлений законодавством спосіб, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надавала. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів якщо відповідач не з"явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин. Наведені обставини відповідно до ст. 280 ЦПК України у сукупності є підставою для заочного розгляду справи, про що судом було постановлено відповідну ухвалу. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. В судовому засіданні було встановлено, що 15.04.2010 року позивач і відповідач зареєстрували шлюб Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ( а.с.7), а рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 13.07.2017 року шлюб між ними було розірвано ( а.с.8). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с.8). Відповідно до договору купівлі - продажу від 04.08.2012 року була придбана трикімнатна квартира що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на ім.'я відповідача та зареєстровано право власності на зазначену квартиру на [PERSON] ( а.с.9-12). Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З зазначеною нормою права кореспондується норма, визначена частиною 3 статті 368 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З зазначеною нормою права кореспондується норма, визначена частиною 2 статті 372 Цивільного кодексу України, відповідно до якої уразі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Названі норми матеріального права презумпцію права сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя. Трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] придбано в період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки доказів іншого не надано. Відповідно до положень ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст.368, ч. 2 ст.372 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема п. 23 передбачено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Оскільки одним із подружжя в період шлюбу (2010 - 2017 рік) придбано квартира, то в подружжя виникло право спільної сумісної власності, і, як наслідок, право іншого з подружжя на 1/2 частину квартири. Таким чином, при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно ст. 70 ч.1 Сімейного Кодексу України суд вважає частки позивача та відповідача рівними.

Outcome: approved