Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків завданих в результаті ДТП. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 03.12.2020 провадження у цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між 10 січня 2019 року о 23 год 40 хв. [PERSON] в м . Києві по проспекту Маяковського, 50 , керуючи транспортним засобом «Аudi А6», державний номер [NUMBER] , з ознаками наркотичного сп`яніння, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на автомобіль «Skoda Octavia А7», державний номер [NUMBER] , водієм якого був [PERSON] та припаркований автомобіль «ЗАЗ», державний номер [NUMBER] , відмовився від проходження на стан сп`яніння. В результаті дорожньо-транспортної пригоди були спричинені механічні пошкодження та заподіяна матеріальна шкода транспортним засобам. Зазначені обставини та факт вини [PERSON] підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Києва від 25.03.2019, якою притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за статтями 124 та 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Автомобіль «Skoda Octavia А7», державний номер [NUMBER] , на момент ДТП, було застраховано [PERSON] в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відповідно до договору страхування AM№134839. На підставі Рахунку №САСТ-900904 від 14.01.2019 та згідно зі Страховим актом № UA2019011100002/L01/01 від 16.01.2019 ПрАТ СК «ПЗУ УКРАЇНА» нарахувала страхове відшкодування у розмірі 10145,15грн, що підтверджується платіжним доручення № 24985 від 17 січня 2019 року та Довідкою про проведення акту взаємозаліку. Таким чином, сума регресної вимоги до відповідача становить 10145,15грн. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства страхова компанія «ПЗУ Україна» кошти в розмірі 10145,15грн та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання». У зв`язку з цим відповідача було повідомлено через офіційний сайт веб-портал «Судова влада України». Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності та не подано відзиву на позовну заяву. Суд вважає за можливим розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. 10.01.2019 близько 23 год. 40 хв. по проспекту Маяковського, 50 в м. Києві, [PERSON] , керував транспортним засобом «Аudi А6», державний номер [NUMBER] з ознаками наркотичного сп`яніння, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на автомобіль «Skoda Octavia А7», державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та припаркований автомобіль «ЗАЗ», д/н [NUMBER] (власник [PERSON] ), що призвело до пошкодження транспортних засобів, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, чим порушив п.п. 2.5, 13.1 ПДР України. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 25.03.2019, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст.124 КУпАП. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Skoda Octavia А7», номерний знак [NUMBER] була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів AM № 134839 . Відповідно до рахунку № САСТ-900904 від 14.01.2019 та згідно зі страховим актом №UA2019011100002/L01/01 від 16.01.2019 ПрАТ СК «ПЗУ УКРАЇНА» було виплачене відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу «Skoda Octavia А7», номерний знак [NUMBER] в розмірі 10145,15грн, що підтверджується платіжним дорученням № 24985 від 17 січня 2019 року та довідкою про проведення акту взаємозаліку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно із ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Стаття 27 Закону України "Про страхування", регламентує, що Страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Згідно із ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п. в ч. 1 ст. 38 Закону України «Про страхування» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником. Оскільки суд установив, що зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача [PERSON] , який на момент транспортної пригоди був в наркотичному сп`янінні, що підтверджується Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 25.03.2019, то саме він зобов`язаний відшкодувати заподіяні збитки. З положень ст. 993 ЦК України убачається, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову Приватного акціонерного товариства страхова компанія «ПЗУ Україна» у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 1921грн.

Outcome: approved