Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 12.04.2011 р. між сторонами в даній справі був укладений договір про надання послуг, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання з надання послуг, які пов'язані з придбанням об'єкта нерухомості - 3-х кімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], ринкова вартість якої складає 1 000 000, 00 грн., що еквівалентно 125 000,00 дол. США за курсом НБУ на час підписання договору. Укладаючи договір, сторони за ним проголили, що вартість робіт виконавця складає 2% ринкової вартості об'єкта нерухомості, замовник зобов'язаний провести повний розрахунок з виконавцем перед підписанням основного договору купівлі-продажу в сумі 20 000,00 грн., що становить еквівалент 2 500,00 дол. США станом на дату підписання даного договору. Як зазначається позивачем при зверненні до суду позивач сплатила відповідачу 10 000,00 грн. (еквівалент на той час 1 250,00 дол. США). Разом з тим, 12.04.2011 р. між позивачем та [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого (п. 1) його предметом є квартира [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 червня 1995 р., загальна вартість квартири складає 1 000 000,00 грн. (еквівалент 125 000,00 дол. США); позивач на виконання п. 2 даного договору сплатила продавцю 40 000,00 грн. (еквівалент 5 000,00 дол. США). Договір купівлі-продажу повинен був бути укладеним до 12.06.2011 р. Одночасно з продажем власної квартири продавець мав наміри придбати собі будинок та уклав з гр. [PERSON] 12.04.2011 р. попередній договір купівлі-продажу; предметом цього договору є домоволодіння, що належить [PERSON], та цей договір теж мав відбутися до 12.06.2011 р. На момент укладання договору купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON], тобто 12.06.2011 р., останній відмовився придбавати будинок у [PERSON] і не став продавати власну квартиру. Позивачем наголошується, що спір між [PERSON] та [PERSON] про повернення попередньо сплаченої частки вартості квартири за попереднім договором в сумі 40 000,00 грн. розглядався Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська та апеляційним судом Дніпропетровської області: рішенням апеляційного суду від 27 червня 2013 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 40 000,00 грн. Позивач намагалася вирішити із відповідачем проблему повернення попередньо сплачених коштів в сумі 10 000,00 грн., утім, відповідач відмовився. Підставу позову становлять приписи п. 1 ч. 2 ст. 11, ст.ст. 509, 525, 526, 571, 610, 625, 626, 629, ч. 1 ст. 906 ЦК України. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача попередньо сплаченої суми частки вартості послуг, пов'язаних з придбанням об'єкт нерухомості за договором про надання послуг, в розмірі 13 437,50 грн. У судове засідання позивач не з'явилася, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача суму, еквіваленту 10 000,00 дол. США станом на дату ухвалення судом рішення, а саме в розмірі 17 024,40 грн. за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, не скористався правом надання заперечень проти позову, не надав заяви про розгляд у його відсутності, та у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Врахувавши заяву представника позивача та дослідивши докази в межах заявлених суду вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Судом встановлено, що 12.04.2011 р. між сторонами в даній справі був укладений договір про надання послуг, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання з надання послуг, які пов'язані з придбанням позивачем об'єкта нерухомості - 3-х кімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], ринкова вартість якої складає 1 000 000, 00 грн. (еквівалент 125 000,00 дол. США за курсом НБУ на час підписання договору). Укладаючи договір, сторони за ним проголили, що вартість робіт виконавця (відповідача) складає 2% від ринкової вартості об'єкта нерухомості, та замовник (позивач) зобов'язаний провести повний розрахунок з виконавцем перед підписанням основного договору купівлі-продажу в сумі 20 000,00 грн., що становить еквівалент 2 500,00 дол. США станом на дату підписання даного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Позивачем були сплачені відповідачу 1 250,00 дол. США; даний факт суд встановлює на підставі договору (а.с. 7), відповідно до п. 2.3 замовник в якості передоплати оплатив виконавцю суму в розмірі 1 250,00 дол. США та п. 5 договору, відповідно до якого повний розрахунок здійснюється у доларах США. Разом з тим, 12.04.2011 р. між позивачем та [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу (а.с.8), відповідно до умов якого (п. 1) сторони за ним дійшли згоди щодо того, що вони зобов'язуються до 12.06.2011 р. укласти договір купівлі-продажу квартири за ціною 1 000 000,00 грн. (на момент укладання договору еквівалентно 125 000,00 дол. США), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира належить [PERSON] на підставі свідоцтва про житло, виданого 26.06.1995 р. №2/1051/-95. Позивач на виконання п. 2 даного договору попередньо сплатила продавцю 40 000,00 грн. (еквівалент 5 000,00 дол. США), утім, на порушення ст. 629 ЦК України, відповідно до якої договір є обов'язковим для виконання сторонами, договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] у встановлений строк (до 12.06.2011 р.) укладений не був; попередньо сплачена грошова сума в розмірі 40 000,00 грн. була присуджена до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.06.2013 р. (а.с. 9). Відповідно до договору про надання послуг від 12.04.2011 р. (а.с. 7) його учасники погодили умови настання відповідальності, за яких оплачена сума підлягає поверненню виконавцем замовнику: так, відповідно до п. 3.1 договору у випадку відмови продавця від продажу даного об'єкта, виконавець зобов'язаний повернути замовнику сплачену суму, за винятків ст. 903 п. 2 та ст. 907 ЦК України (по домовленості сторін), витрат на виконані роботи. Таким чином, оскільки суду у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України не було надано доказів на підтвердження існування обставин, за яких сплачена сума не підлягає поверненню замовнику, для суду вбачаються підстави для задоволення позову повністю. При ухваленні даного рішення судом також враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК). За судового розгляду було встановлено, що валютою грошового зобов'язання є долар США, тому з урахуванням офіційного курсу на день ухвалення судом рішення, оскільки інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 533 ЦК України на користь позивача з відповідача підлягає присудженню до стягнення грошова сума в розмірі 17 024,40 грн., яка еквівалентна 1 250, 00 дол. США. Приймаючи у даній справі рішення, суд також виходить з того, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки, Конвенція та практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права на виконання ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" поняття «власність» у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тлумачиться дуже широко, адже воно охоплює цілу низку інтересів економічного характеру та, згідно з рішеннями Суду визнавалося таким, що підпадає під захист статті 1 Першого протоколу рухоме і нерухоме майно, матеріальні та нематеріальні блага, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням арбітражу, право на пенсію, право землевласника на оренду плату, економічні права, пов'язані з веденням підприємницької діяльності, право займатися професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Отже, зважаючи на наведене, у тому числі на широкий зміст статті 1 Першого протоколу, порушене право власності позивача підлягає захисту та поновленню у зазначеній в цьому рішенні спосіб. Разом з тим, приймаючи рішення щодо заявлених позивачем вимог, суд враховує, що кредитний договір є дійсним і неоспореним, є актом волевиявлення сторін, що підтверджує їх згоду виконувати умови, які вони для себе передбачили, тому позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved