Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири на підставі ордеру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач по справі. Відповідач не проживає у вказаній квартирі понад п'ять роки. Враховуючи те, що відповідач без поважних причин тривалий час, не мешкає у вищезазначеній квартирі, позивач просить визнати його особою, що втратила право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивач не була присутньою, про час та місце розгляду повідомлена. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник позивача, не був присутній в судовому засіданні, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Третя особа в судовому засіданні не була присутньою, заяв про розгляд справи у її відсутність або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, а саме шляхом виклику через оголошення у пресі відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що Позивач 11 липня 1992 року уклала шлюб з [PERSON], після укладання шлюбу Позивачу присвоєно прізвище «[PERSON]», свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. В подальшому шлюбні відносини були розірвані, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 12 грудня 1996 року серії [NUMBER]. Так, 14 жовтня 2006 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис № 674, в результаті чого змінила прізвище на «[PERSON]». Позивач отримала житлову квартиру [ADDRESS] на підставі ордеру № 10987 від 17.12.1986р. (а.с.14-15). Згідно довідок № 351 від 08 квітня 2014 року виданою «ЖЕО №8» квартирі [ADDRESS] за реєстрові [PERSON], 2007 р.н. та [PERSON] 1985 р.н. (а.с.13). Згідно з акту б/н від 02.06.2014 року вбачається, що відповідач [PERSON] не мешкає в квартирі [ADDRESS] понад п'ять років (а.с. 4). Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР право користування житловим приміщенням зберігається за відсутнім наймачем понад шість місяців у випадках, прямо передбачених діючим законодавством. Також судом встановлено, що Відповідачі, не будучи власником житлового будинку, залишаються зареєстрованими за попереднім місцем свого проживання, протягом останніх трьох років не проживають у будинку, що належить на праві приватної власності Позивачеві, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю власником - Позивачем, між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, поважні причини відсутності відповідачів в житловому будинку понад встановлені строки судом не встановлено, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не зверталися, тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх в повному обсязі. У зв'язку з наведеним, суд вважає, що дійсно відповідач [PERSON] не мешкає в квартирі [ADDRESS], більше п'яти року без поважної причини, при цьому є зареєстрованою в ній, чим чинє перешкоди у поліпшенні житлових умов, крім того накопичується заборгованість за житлові послуги, тому суд вважає за доцільне визнати відповідача таким, що втратив право на користування даним будинком. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України відповідно до якої, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved