Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 2004 по 2012 роки перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та проживав однією сім`єю без укладання шлюбу. Під час спільного проживання у них народився хлопчик, [PERSON] [INFO] . Після народження сина, [PERSON] , категорично заперечувала подати разом з ним (позивачем) в порядку, передбаченому ст.126 Сімейного кодексу України, заяву до органів реєстрації громадянського (цивільного) стану щодо реєстрації дитини і їхня сумісна дитина після народження була зареєстрована в органах РАЦС на підставі ч.1 ст.135 СК України. У свідоцтві про народження малолітнього [PERSON] , [PERSON] зазначена як мати одиночка. У свідоцтві про народження малолітнього [PERSON] у графі батько дитини зазначений [PERSON] (зазначене ім`я та по батькові позивача), що, на його думку, додатково підтверджує факт наявності кровної спорідненості, а відмова відповідача від визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, була направлена на отримування відповідачем коштів від держави. Його прохання про реєстрацію батьківства стосовно дитини приводили до сварок, відповідач наголошувала на тому, що якщо він (позивач) буде підіймати питання щодо встановленню батьківства то вона ізолює від нього дитину. До 2012 року вони з відповідачем продовжували проживати однією сім`єю, при цьому позивач матеріально забезпечував сім`ю (відповідача і дитину). На даний час його (позивача) турбує лише дитина, яка потребує нормального виховання і турботи. Відповідач забрала сина, наголосивши, що він (позивач) не має ніяких прав на дитину, покинула житло, де сім`я проживала разом вісім років і користуючись його ставленням до дитини, лише за гроші дозволяла йому бачитись з сином. На теперішній час, відповідач взагалі позбавила його можливості спілкуватися з дитиною. Службою у справах дітей йому (позивачу) було пояснено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану. Казанківським районним відділом ДРАЦС у Миколаївської області йому (позивачу) було відмовлено у видачі дублікату свідоцтва про народження [PERSON] так як він не є офіційним батьком малолітнього. На підставі наведеного позивач просить суд визнати його (позивача), батьком [PERSON] [INFO] та зобов`язати Казанківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області внести зміни до актового запису про народження дитини, а саме внести відомості, що батьком дитини є [PERSON] . Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 20.06.2018 року у зазначеній справі відкрито провадження та вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.09.2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 06.11.2018 року, на підставі ухвали суду, призначено медичну молекулярно-генетичну експертизу (експертизу ДНК), проведення якої доручити експертам Миколаївського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. 25.01.2019 року провадження у справі поновлено на підставі повідомлення судового експерта про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку з тим, що відбір біологічних зразків не проводився. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити у зв`язку із відсутністю підстав. Представник третьої особи, - служби у справах дітей Казанківської районної державної адміністрації, у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи, - Казанківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, у судове засідання не з`явився, суд повідомив, що заперечень проти заяви [PERSON] про визнання батьківства не має, просить розглянути справу за відсутності їх представника. Свідок по справі [PERSON] пояснила, що дійсно вважає відповідача [PERSON] своєю невісткою. Її син [PERSON] познайомив її з відповідачем у 2004 році та сказав, що вони вирішили жити разом. Жили вони разом за [ADDRESS], в нову квартиру перейшли після народження дитини. Відповідач дитину записала на своє прізвище, але по-батькові вказала її сина (позивача). Хлопчик, якого вона вважає внуком, дуже схожий на її сина (позивача). Її син [PERSON] та [PERSON] жили разом та приходили до неї відмічати свята. У травні 2009 році [PERSON] повідомила її, що вагітна, з її слів вона зраділа. Народжувала [PERSON] в Казанці, але потрапила в інфекційну лікарню до Миколаєва, де її з дитиною свідок з сином [PERSON] кожного дня провідували, приносили харчі та ліки, а при видужанні дитини, - забрали додому. Також вона була в добрих відносинах з матір`ю [PERSON] (відповідача), яка теж стверджувала, що хлопчик схожий на [PERSON] (позивача). Її дитина називала бабусею, а сина татом. Також, [PERSON] говорила їй, що дитина її сина. Не зважаючи на підтримку і турботу, з серпня 2018 року [PERSON] не спілкується з нею з часу, відколи син подав позов до суду. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України», суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Згідно ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Так, згідно ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Положеннями ст.135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 2004 по 2012 роки перебували у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Під час спільного проживання [INFO] народився [PERSON] Зазначене не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, а тому в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, дані обставини доказуванню не підлягають. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України від 04.12.2017 року за №00019149331, [PERSON] народився [INFO],актовий запис №07 складений 22.10.2009 року. Відомості про батька: [PERSON] . Відомості про матір: [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 06.11.2018 року у цивільній справі призначено медичну молекулярно-генетичну експертизу (експертизу ДНК), проведення якої доручено експертам Миколаївського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. 06.12.2018 року на адресу суду надійшло клопотання судового експерта за №900 від 28.11.2018 року про надання зразків біологічних матеріалів, або забезпечення явки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] для відбору експериментальних зразків на 27.12.2018 о 15.00 годині. Сторонам по справі було направлено копії клопотання судового експерта за №900 від 28.11.2018 року та їх належним чином було повідомлено про місце та час відбору експериментальних зразків, однак, 24.01.2019 року на адресу суду надійшло повідомлення судового експерта про неможливість проведення експертизи за №900 від 14.01.2019 року, так як [PERSON] з дитиною [PERSON] у визначений експертом день не з`явилась до Миколаївського НДЕКЦ МВС України, що унеможливило відбирання експериментальних зразків та проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. Відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід. Відповідач у судові засідання не з`являється, причини неявки суду не повідомляє, ігнорує виклики до суду та до експертної установи, не надала суду пояснення, хто являється біологічним батьком дитини. Згідно ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Преамбула та ст.ст.7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов`язків по вихованню дітей. В рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» (п. 54) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v.Sweden) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд також взяв до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини щодо визначення кращих інтересів дитини, а саме: підтримання зв`язків із сім`єю є в кращих інтересах дитини, крім випадків, коли сім`я виявляється явно неналежною або не функціонуючою; розвиток дитини в безпечному і надійному оточенні, яке дійсно функціонує, є в кращих інтересах дитини (Справа «М.С. проти України», № 2091/13, § 76, ЄСПЛ, від 11 липня 2017 року). За викладених обставин, враховуючи те, що відповідач свідомо та умисно у судові засідання не з`являється, причини неявки суду не повідомляє, ігнорує виклики до суду, не надала суду пояснення, хто являється біологічним батьком дитини, ухилилась від явки до експертної установи, при цьому будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення відбору необхідних зразків, зважаючи на те, яке доказове значення має проведення судової молекулярно - генетичної експертизи по даній справі, приймаючи до уваги, що іншим способом неможливо встановити біологічне походження дитини від батька, суд вважає за можливе визнати факт того, що [PERSON] являється біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із чим позовні вимоги в частині визнання батьківства підлягають задоволенню. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормоюстатей213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). В ст. 134 СК України законодавець закріпив порядок внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства, материнства. Так, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Аналогічні положення містять і Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5. Зокрема, відповідно до п. 2.13.1 зазначених Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є в тому числі і рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно п. 2.16.4 Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. З урахуванням того, що факт батьківства позивача відносно малолітнього знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, а також тих обставин, що позивач має нагоду забезпечити його матеріально, бажає його виховувати, цікавиться його подальшою долею, суд рахує задоволення позову доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітнього, у зв`язку з чим необхідно провести зміни в актовому записі про його народження. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved