Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON]. За життя, 31 травня 1988 року мати склала заповіт на його ім'я, в якому заповіла йому жилий будинок з надвірними побудовами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. У встановлений законом шестимісячний строк він звернувся до приватного нотаріуса для оформлення своїх спадкових справ. Після заведення спадкової справи, приватний нотаріус зробив запит до БТІ м. Донецька та з'ясувалось, спадковий будинок зареєстрований ще на його померлого батька - [PERSON], який помер [INFO]. Внаслідок того, що мати після смерті батька, отримавши свідоцтво про право на спадщину не зареєструвала свої права на нерухоме майно в органах державної реєстрації, приватний нотаріус винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності. Просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на жилий будинок літ. А-1, літню кухню - літ. Б, сараї - літ. В,Г,Д, погреб - літ. Е, вбиральню - літ. Ж, душ - літ. Л, паркани - № 1-3, замощення - 1, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені в позові. Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог, просив суд визнати право власності на жилий будинок загальною площею 45, 4 кв.м та жилою площею 24, 8 кв.м та надвірні побудови в порядку спадкування після смерті матері [PERSON]. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Мати позивача - [PERSON] померла [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про смерть. (а.с. 5). Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За життя - 31.05.1988 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого, заповіла жилий будинок з належними до нього прибудовами, розташований за адресою: [ADDRESS] своєму сину [PERSON]. (а.с. 6). Відповідно до інформації Донецького обласного державного нотаріального архіву, заповіт від імені [PERSON], посвідчений 31.05.1988 року за р. № 2-1720 Третьою донецькою держнотконторою не змінений та не скасований. (а.с. 49). Згідно інформації КП БТІ м. Донецька, станом на 31.12.2012 року право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON], тобто батьком позивача. (а.с. 14). Після смерті чоловіка [PERSON] [INFO] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складається з ? частина жилого будинку з належними йому господарськими та побутовими будовами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 15). Інша ? частина жилого будинку за адресою: [ADDRESS] належала [PERSON] на праві власності, про що [INFO] було видане відповідне свідоцтво. (а.с. 16). Однак, в Бюро технічної інвентаризації м. Донецька, своє право власності [PERSON] не зареєструвала. 23 грудня 2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з тих підстав, що право власності на житловий будинок не зареєстровано, у [PERSON] воно і не виникло. (а.с. 17). Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] за життя набула право власності на жилий будинок та надвірні споруди за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до експертного дослідження № 05/24/01/14 від 15 січня 2014 року, будівлі та споруди: жилий будинок літ. А-1, літня кухня - літ. Б, сараї - літ. В,Г,Д, погреб - літ. Е, вбиральня - літ. Ж, душ - літ. Л, паркани - № 1-3, замощення - 1, розташовані на території домоволодіння [ADDRESS] є нерухомим майном. Мають 100 % ступінь готовності. Відповідають вимогам діючих будівельних норм та правил. Будови відповідають нормативним вимогам пожежної безпеки та санітарним нормам та придатні для подальшої експлуатації за призначенням. (а.с. 30-31). Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved