Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачкою 01 липня 2006 р. шлюб, в якому вони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через несумісності характерів, різні погляди на сімейне життя, втрати порозуміння між подружжям, шлюбні відносини між ними на даний час фактично припинилися, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, просив розірвати шлюб. До початку судового засідання від позивача надійшла заява, в якій він просив розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка до початку судового засідання подала письмову заява, в якій вона просила вищевказану справу розглянути за її відсутності, з позовними вимогами позивача згодна у повному обсязі та просила позов задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України (2017 р.) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності із вимогами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" звернуто увагу судів на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01 липня 2006 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 460, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Від подружніх відносин сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені з жовтня 2017 року через різний склад характерів та різних поглядів несімейні стосунки. відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові і поваги один до одного. На час розгляду справи дитина мешкає з відповідачкою, проти чого не заперечує позивач. Спору про розподіл майна між сторонами на момент розгляду справи не має. Відповідно до договору від 18.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алешко І.В., укладеного щодо поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, сторони домовились про порядок розподілу спільної сумісної власності, а саме квартири [ADDRESS]. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені вже тривалий час, сторони проживають окремо один від одного та категорично заперечують проти примирення. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ч. 1 ст. 24 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб від 01.07.2006 року № 460, складеному відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. На підставі викладеного,

Outcome: approved