Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про виселення останнього з квартири [ADDRESS] в Івано-Франківську без надання іншого житлового приміщення. Обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухомим, що видане 09.01.2007р. виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради на підставі розпорядження міського голови №685-р від 08.12.2006р вона є власником однокімнатної квартири [ADDRESS]. З відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 1992 року та мають двоє спільних дітей, однак останні сім-вісім років вона не проживає з відповідачем однією сім'єю (як подружжя), відсутні будь-які взаємні сімейні права та обов'язки, не веде з ним з відповідачем спільне господарство, за комунальні послуги та утримання квартири вона сплачує з власних коштів, так як відповідач не працює останні десять років. Оскільки стосунки між позивачем та відповідачем були досить складними, так як відповідач зловживає спиртними напоями, створює конфлікти, сварки, висловлює погрози на її адресу, вона змушена була звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з обставин, що викладені у позовній заяві та просила про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що [PERSON], який проживає в одній квартирі з [PERSON], зловживає спиртними напоями, створює конфлікти, псує майно квартири, погрожує [PERSON] фізичною розправою. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, покази свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є власником однокімнатної квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що видане 09.01.2007р. виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради на підставі розпорядження міського голови №685-р від 08.12.2006р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який видано 15.01.2007р. ОКП «Івано-Франківське ОБТІ». Відповідно до довідки з ЖБК №21 від 15.11.2013 року №42 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст.383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник квартири має право і користуватися помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах з 1992 року, у них є двоє спільних дітей, однак останні сім-вісім років [PERSON] не проживає з [PERSON] однією сім'єю (як подружжя). Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України позбавити громадянина житла можливо лише на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Ч.2. ст. 3 Сімейного кодексу України визнає сім'ю як спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. 64, ст. 156 Жилового кодексу України, до членів сім'ї власника квартири належать дружина власника, їх діти і батьки; членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо дані особи постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, підставами виникнення у члена сім'ї власника права на реєстрацію місця проживання та проживання в житловому приміщенні з власником приміщення (сервітуту) є наявність сімейних відносин, ведення спільного господарства, яке неможливе без спільного проживання з власником, а також взаємні сімейні права та обов'язки. На підставі з п.4 ч. 1 ст.406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставин, які були підставою для встановлення сервітуту. Отже при припиненні сімейних відносин та веденні спільного господарства припиняється дія сервітуту, член сім'ї отримує статус тимчасового мешканця. В судовому засіданні позивач пояснила, що між нею та [PERSON] почали виникати непорозуміння, конфліктні ситуації, які переростали в скандали та бійки, що підтверджується відповіддю з Івано-Франківського міського відділу УМВС України в Івано-Франківській області з приводу звернення [PERSON] щодо вчинення відносно неї [PERSON] неправомірних дій. На підставі звернення [PERSON] складено адміністративний протокол за ст.173-2 КУпАП та направлено на розгляд до Івано-Франківського міського суду. Відповідно до ст. 157 Житлового Кодексу України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно зі ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Отже, для застосування норм вищезазначеної статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, тощо. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, тощо. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи те, що заходи попередження застосовані до відповідача про недопущення вчинення насильства у сім'ї, що застосовувались органами внутрішніх справ, не дали позитивних результатів, значна кількість сварок , практично щодня та неможливі умови спільного проживання з відповідачем продовжують існувати, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] підлягає виселенню з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved