Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача батьком [PERSON] , [INFO] та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно з проведенням індексації відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка [PERSON] була знайома з відповідачем [PERSON] з 2007 року, а з 15.06.2008 по даний час вони перебувають у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач. Протягом часу спільного проживання відповідач зловживав спиртними напоями, тому позивачка не бажала, щоб дитина носила прізвище « [INFO] ». В свідоцтві про народження дочки її прізвище вказане « [INFO] », а батьком записаний - [PERSON] . Відповідач виховував дитину, визнавав і визнає своє батьківство відносно [PERSON] , однак офіційно своє батьківство не визнав. Дочка [PERSON] називає відповідача батьком, відносини між ними нормальні, як між дочкою і батьком. Відповідачу встановлена група інвалідності, аліменти нікому не платить. У зв`язку з тим, що [PERSON] не завжди дає кошти на утримання дитини, а позивачка [PERSON] сама не взмозі утримувати, одягати та виховувати дочку, тому звернулася до суду з даним позовом. 25.10.2019 позивачка уточнила свої позовні вимоги, просить суд, крім вимог, викладених у позовній заяві, ухвалити рішення про внесення змін до актового запису про народження № 59 від 05.08.2008 дитини [PERSON] , [INFO] , складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, виключивши відомості про батька « [PERSON] », зазначивши батьком дитини - « [PERSON] », [INFO] , громадянин України, уродженець с. Конюхи Козівського району Тернопільської області; прізвище ім`я та по батькові дитини « [PERSON] » просить залишити без змін. Ухвалою від 04.11.2019 до участі в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на дитину залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Городенківський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Сторони в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позивачка позовні вимоги та уточнені вимоги підтримує, просить задовольнити; відповідач позов та уточнений позов визнає повністю. Представник Городенківського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану в судове засідання не з`явився, до суду поступила заява про розгляд справи без його участі, заперечень до позову не має. На підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та третьої особи на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Оглянувши та вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05 серпня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 59 в Книзі реєстрації народжень, [PERSON] народилась [INFO] ; в графі «батько» вказаний [PERSON] , в графі «мати» - [PERSON] . На виконання ухвали суду від 04.11.2019 Городенківським районним відділом Державної реєстрації актів цивільного стану суду надана копія актового запису про народження № 59, з якої вбачається, що актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , складений 05 серпня 2008 року Городенківським районним відділом ДРАЦС Івано-Франківської області; в графі «відомості про батька» зазначено - [PERSON] . Підстава запису відомостей про батька: заява матері № 4/05-3-4 від 05.08.2008. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За приписами ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Згідно ст. 52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. У відповідності до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В силу ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1 ст.126 Сімейного кодексу України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. В силу вимог ст.128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до вимог ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Судом встановлено, що в зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] не перебували, вони перебувають у фактичних шлюбних відносинах. Відповідач [PERSON] повністю визнав позов, тобто визнав своє біологічне батьківство відносно [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. П. 4, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» містять роз`яснення, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 Сімейного кодексу України приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері; спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 3 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, прийнятою резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачено, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках. Згідно ст.134 Сімейного кодексу України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно п.2.13.1 Розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Пунктом 2.16.4. Розділу II Правил передбачено, що на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими, правомірними та законними позовні вимоги [PERSON] про визнання батьківства [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , що не порушують прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі, при визнанні їх відповідачем. Враховуючи специфіку виконання рішення суду про визнання батьківства, суд визначає порядок його виконання і зазначає, що дане рішення після набрання законної сили є підставою для внесення до актового запису № 59 від 05 серпня 2008 року, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області про народження [PERSON] відомостей про відповідача - [PERSON] , [INFO] , як про батька дитини - [PERSON] , [INFO] . Що стосується позовної вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дочки, то із змісту позовної заяви судом встановлено, що відповідач коштів на утримання неповнолітньої дочки в достатній кількості не дає. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 184 згаданого Кодексу передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 № 2629-VIII визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. З цього слідує, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років з 1 грудня 2019 р. не може бути менший, ніж 1109 грн. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги зазначені позивачкою підстави позовних вимог, обставини, визначені ст.ст. 182, 184 СК України, визнання відповідачем позову, відсутність даних про те, що відповідач має інших утриманців, виходячи із розміру встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину певного віку, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з проведенням індексації відповідно до закону. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 15.05.2019, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 128, 150, 180, 182, 184, 191 СК України, ЗУ "Про охорону дитинства",

Outcome: approved