Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15.01.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 41, мотивуючи його тим, що від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO]. Подружнє життя виявилося невдалим, після досягнення сином дворічного віку відповідач став жити окремо і з тих пір не бере участі у його вихованні, не проявляє бажання у спілкуванні з дитиною, не надає належної матеріальної допомоги йому та дружині. З вини чоловіка подальше сумісне життя і збереження сім'ї стали не можливим. З 2013 року шлюбні відносини фактично припинились, тому просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище "[PERSON]" Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно, в суд не з'явилася, подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, в суд не з'явився, про причину неявки суд не повідом клопотань не подав. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, що є однією із гарантій на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч.2 ст. 104 СК України однією із підстав припинення шлюбу є його розірвання, а пред'явити позов про розірвання шлюбу, згідно ст. 110 СК України може один із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки як встановлено з матеріалів справи подружнє життя у сторін не склалося. Після досягнення дитиною двохрічного віку подружжя проживає окремо, відповідач не займається вихованням сина не проявляє бажання спілкуватись із ним, не надає матеріальної допомоги. Сторони не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства. З 2013 року шлюбні відносини фактично припинились. За таких обставин, враховуючи ст. 111 СК України суд вважає, що дії відповідача суперечать інтересам дружини та неповнолітньої дитини, збереження сім'ї є неможливим, а надання строку на примирення суперечитиме моральним засадам суспільства. Крім того, відповідач не надав суду доказів того, що їх із позивачкою подружнє життя та збереження сім'ї є можливим і не суперечить їх інтересам, що мають істотне значення. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved