Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідачка з серпня 2010 р., відповідач з жовтня 2012 р. за вказаною адресою не мешкають, тобто добровільно відмовилися від сервітуту на користування житлом, який отримали як члени родини позивача. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеному у позові. Відповідачі у судове засідання не з'явились, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали, про причину неявки суд не повідомили, тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У судовому засіданні досліджені наступні докази: копія договору купівлі-продажу квартири; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно; копія домової книги; копія довідки ЛКП «Паспортна служба»; копія рішення Лисичанського міського суду від 17.09.2013 р.; копія строкового трудового договору №234 від 24.11.2014 р.; копія довідки від 15.01.2015 р.; копія довідки №486 від 13.08.2013 р.; довідка №199 від 02.04.2015 р. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. На підставі ст.406 ч.1 п.2 ЦК України сервітут припиняється у разі відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут. У судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 20.06.2003 р. позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] З серпня 2003 р. відповідачі отримали сервітут на право користування вказаною квартирою як члени родини позивача. Згодом, 08 жовтня 2005 р. між позивачем та відповідачкою [PERSON] був укладений шлюб. Як встановлено рішенням Лисичанського міського суду від 17 вересня 2013 р., шлюбні відносини між позивачем та [PERSON] були припинені з серпня 2010 р.. З цього ж часу [PERSON], а з жовтня 2012 р. і [PERSON] полишили вказане житло, тобто відмовилися від сервітуту, який надавав їм право користування житлом. Разом з цим, відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації за відсутності зареєстрованої особи можливе тільки у разі надання рішення суду про позбавлення особи права на житло, тому суд вважає, що позивач обрав належний спосіб захисту порушеного права звернувшись до суду з позовом ппро таке визнання. Підстава отримання сервітуту та факт відмови від нього підтверджений у судовому засіданні показаннями свідків [PERSON]. і [PERSON], довідкою голови будинкового комітету. Відсутні у суду і докази звернення відповідачів з позовом про вселення у спірне житло, що підтверджує відсутність порушень їх прав на користування сервітутом. Тому с суд задовольняє позов у повному обсязі. З відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,6 грн. у рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved