Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення середнього заробітку, покликаючись на те, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11 квітня 2016 року стягнуто з ТзОВ «Сіті транспорт груп» /ТзОВ «Автомобілі України»/ на його користь заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку. Однак дане рішення суду досі не виконане. Просить стягнути з відповідача 198575,40 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позивач у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у\~справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про час та місце розгляду справи рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявним у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись до суду 10 серпня 2019 року, 23 вересня 2019 року. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11 квітня 2016 року стягнуто з ТзОВ «Сіті транспорт груп» /ТзОВ «Автомобілі України»/ на користь позивача [PERSON] заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 10 жовтня 2013 року по 01 лютого 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП в разі\~невиплати з\~вини власника\~або уповноваженого\~ним органу\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08 лютого 1995 року, середньоденна заробітна плата позивача становить 238,10 грн., а тому середній заробіток за час затримки розрахунку з 01 лютого 2016 року по 01 червня 2019 року становить 198575,40 грн. (238,10 грн.*834 роб.дн.). Отже, оскільки відповідачем при звільненні позивача не проведено виплату заробітної плати, чим порушено строки її виплати, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 квітня 2016 року не виконано, з відповідача слід стягнути 198575,40 грн. середнього заробітку за час затримки з 01 лютого 2016 року по 01 червня 2019 року, крім того, відповідачем не надано жодних заперечень розрахунків позивача, а також інших обґрунтованих розрахунків. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути у дохід держави 1985,75 грн. судового збору.

Outcome: approved