Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивачі звернулися в Орджонікідзевський міський суд з вищевказаним позовом про усунення перешкод, шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказали на те, що їм на праві приватної власності в рівних частках належить вищевказаний будинок, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим Орджонікідзевської державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області. З 09.12.2012р. в зазначеному будинку зареєстровані онуки позивача 1: [PERSON] та [PERSON] , які до повноліття проживали разом з нею. Після закінчення навчання, відповідачі створили власні сім`ї та проживають окремо. Оскільки відповідачі ухиляються від добровільного зняття з реєстрації, позивачі змушені звернутись з даним позовом до суду. Позивач 2 [PERSON] та позивач 3 [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяву, згідно якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти винесення заочного рішення по справі та просить суд розглянути справу за їхньою відсутності. Позивач 1 [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених в позовній заяві підстав. Відповідачі до суду повторно не з`явилися, хоча про час, дату та місце розгляду повідомлялися належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомили, відзив та заяву про перенесення слухання не надали. Разом з тим, на адресу суду органом зв`язку повернуте рекомендоване повідомлення з відміткою «нет дома», з огляду на що відповідачі, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважаються такими, що отримали судову повістку. Окрім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідачів [PERSON] та [PERSON] , з огляду на що відповідачі, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважаються такими, що отримали судову повістку. 09.07.2019р. суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної власності в рівних частках належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Орджонікідзевською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 05 квітня 1995р., зареєстрованого в КП НМБТІ за №17-47 (а.с. 9). Наведене підтверджується довідкою про проходження реєстрації від 18 вересня 1995р, згідно якого домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.10). Актом МКП «Житлкомсервіс» від 09.04.2019р. встановлено, що за адресою по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , однак [PERSON] та [PERSON] з 2015 року не проживають за вказаною адресою (а.с. 12). Окрім цього, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, згідно яких вона є сусідкою позивача та проживає за адресою [ADDRESS] . Вказує, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] одна та ніхто їй не допомагає. Відповідачі за вказаною адресою не проживають з 2012 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказує, що позивач 1 [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] одна. Її онуки, після того як закінчили навчання (десь 5-6 років потому) виїхали та проживають окремо. Статтями\~47,\~48 Конституції України\~закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Згідно із ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст.156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. Приписами ст.317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709 цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час. Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги позивачів про усунення перешкод, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. Згідно зі ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні "зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи те, що відповідач протягом тривалого часу не користується вказаним житловим приміщенням, особисті речі в зазначеній квартирі відсутні, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved