Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку. Позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Леніна, 35В/15, що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.01.2005 року. За вказаною адресою також зареєстрована колишня власниця квартири [PERSON], але за даною адресою вона не проживає з січня місяця 2015 року, квартирою не користується, не приймає участі в утриманні квартири, не сплачує за комунальні послуги. Під час укладення договору відповідач зобовязалася добровільно знятися з реєстраційного обліку, але до теперішнього часу цього не виконала. Позивач в судове засідання не з'явилась, згідно наданої заяви просить суд розглянути справу у її відсутність, наполягає на заявлених позовних вимогах та не заперечує щодо розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час слухання справи повідомлена належним чином відповідно до ст. 74 ЦПК України, про причини неявки повідомлень не надійшло. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечує проти задоволення позову. За заявою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Леніна, 35В/15, що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.01.2005 року. За вказаною адресою також зареєстрована відповідач [PERSON], але за даною адресою вона не проживає з січня місяця 2015 року, що підтверджується довідкою КП «Контакт» від 02.12.2015 року. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якого приєдналася Україна 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 - ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319 ЦК України). Гарантуючи захист прав власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.391, 392 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 наведеного Кодексу). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливі лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Реєстрацією відповідача у спірному житловому приміщенні позивач не правомірно обмежений у здійснені свого права власності на нього - володіння, користування та розпорядження. Відповідач витрат на утримання будинку та оплату комунальних послуг не несе. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Приймаючи до уваги, що відповідач, не проживає в [INFO] з січня місяця 2015 року, жилим приміщенням не користується, будь-якої домовленості щодо користуванням житлом між сторонами не встановлено, суд вважає, що є підстави визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням зі зняттям з реєстрації.

Outcome: approved