Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить виселити [PERSON] з будинку по [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. На підтвердження позовних вимог посилаються на те, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS]. Відповідач по справі є її колишнім зятем. 01.10.2015 року відповідач розлучився з її дочкою, однак продовжує проживати в будинку. Зазначає, що відповідач постійно порушує правила співжиття, що вражається у чиненні психологічного насильства щодо неї, застосуванні погроз. Він систематично зловживає алкогольними напоями та вчиняє скандали та бійки. Його поведінка та дії загрожують її нормальному проживанню в будинку. Залишаючись зареєстрованими в її будинку, відповідач створює матеріальні збитки, внаслідок нарахування комунальних послуг, які самостійно не сплачує. Відтак, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Разом з тим просить стягнути з відповідача судовий збір. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить його задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи рекомендованою кореспонденцією та шляхом оголошення на сайті судової влади, про причини неявки суд не повідомив, заяви про можливість розгляду справи у його відсутності не надав. На підставі вище вказаного, суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON], згідно договору купівлі-продажу від 04.12.1978 року, належить житловий будинок [ADDRESS] Згідно будинкової книги в будинку [ADDRESS] там зареєстровані зокрема позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01.10.2015 року шлюб між [PERSON] (дочкою позивача) та [PERSON] розірвано (справа №442/3164/15-ц). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших членів сім'ї проживання з ним в одному жилому будинку. З приводу цього, позивач [PERSON] неодноразово зверталася в Дрогобицький відділ поліції з приводу вчинення насильства в сім'ї, що підтверджується листами, адресованими в дрогобицький ВП від 11.03.2017 року та від 10.09.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 391 ЦК України встановлено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, зокрема, його дружина, діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ст. 157 ЖК України та ч. 1 ст. 116 ЖК України. За ст.157 ЖК України членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Частиною 1 ст.116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують житлове приміщення або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого житлового приміщення. Згідно ст. 175 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови N 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. З часу розірвання шлюбу між дочкою позивача та відповідачем по справі, а саме з 01 жовтня 2015 року [PERSON] втратив статус члена сім'ї [PERSON], яка є власником домоволодіння. Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (п.1 ст.8) гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Судом встановлено, що неприязні стосунки між сторонами по справі, а також те, що відповідач по справі зловживає алкогольними напоями та вчиняє домашнє насильство призвели систематичного порушення правил співжиття останнім. [PERSON] продовжує проживати в будинку [PERSON], не змінив поведінки, продовжує порушувати правила співжиття, що створює неможливі умови для проживання в одному будинку. За таких обставин та доказів, досліджених та перевірених у судовому засіданні, суд, враховуючи інтереси власника житла, принцип розумності і справедливості, приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на діючому законодавстві та підлягають до задоволення, а відтак, [PERSON] слід виселити із вищевказаного житлового будинку, без надання іншого житлового приміщення. За ст.140 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене та

Outcome: approved