Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила припинити право власності відповідача [PERSON] на частку у спільному майні, а саме на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , вказуючи, 20.10.2015 за договором дарування вона набула у власність ѕ частини вказаної квартири, інші ј належать відповідачу. З відповідачем позивач не пов`язана жодними стосунками, вони є сторонніми особами. З моменту набуття нею права власності на ѕ квартири відповідач до квартири не з`являвся, вимог щодо спільного проживання та утримання майна не заявляв, жодної допомоги в утриманні спільного майна не надає. Оскільки квартира є однокімнатною, а частка відповідача незначною, відсутня технічна можливість переобладнання квартири. Крім того, вказала, що відповідач забезпечений іншим житлом. На підставі викладеного, оскільки відповідач не проживає у спірній квартири тривалий час, не цікавиться майном, має у власності інше житло, тому припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. Ухвалою суду від 04.03.2021 позовну заяву залишено без руху. На виконання ухвали суду від 04.03.2021 представником позивача надано квитанцію про внесення на депозитний рахунок вартість ј частини квартири у розмірі 115 000 грн. Ухвалою суду від 18.03.2021 вказану справу прийнято до свого провадження та визначено розглядати в порядку загального позовного провадження. 22.04.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на викладені в ньому обставини, та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань до суду не надавав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Суд у зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та не подання відзиву відповідачем, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно Договору дарування від 20.01.2015, [PERSON] безоплатно передав в дар [PERSON] ѕ частини квартири [ADDRESS] . На підставі чого були внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11, 12) ј частина квартири належить [PERSON] , дата внесення запису до реєстру 08.04.2008 на підставі свідоцтва про право на спадщину, р. №2-100, 25.03.2008, 2-а ХДНК. (а.с. 18-19) Згідно довідки ФОП [PERSON] від 16.02.2021 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.02.2021, квартира [ADDRESS] є однокімнатною, ізольованою, загальна площа 33.6 кв.м., житлова 17.0 кв.м. (а.с.15, 17) Також відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.02.2021 відносно [PERSON] , їй на праві власності належать ѕ квартири [ADDRESS] та земельна ділянка, іншим житлом на праві власності вона не забезпечена. (а.с. 20) В свою чергу, відповідач, [PERSON] , окрім ј частини квартири [ADDRESS] , забезпечений на праві приватної власності іншим житлом, а саме: кімната у будинку готельного типу за адресою [ADDRESS] . (а.с. 23) Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях\~316,317,319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За правилом\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У\~статті 13 Конституції України\~закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Отже, власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Проте, реалізуючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Положеннями частин першої, третьої\~статті 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Правовий режим спільної часткової власності визначається\~главою 26 ЦК України\~з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до\~ст.360 ЦК України\~співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями , пов`язаними із спільним майном. Згідно\~статті 364 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02 липня 2014 року у справі №6-68 цс14, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 грудня 2019 року по справі № 303/4849/16-ц, згідно якого для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України\~за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до\~статті 365 ЦК України\~право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тлумачення пункту 4 частини першої\~статті 365 ЦК України\~свідчить, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в\~статті 365 ЦК України\~свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої\~статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона з відповідачем не пов`язані ані родинними, ані дружніми відносинами, вони є сторонніми особами, не спілкуються, відповідач майном не цікавиться, у спірній квартирі не проживає, забезпечений іншим майном, крім того, частка відповідача є незначною у порівнянні з часткою позивача як співвласника та не може бути виділена в натурі, оскільки квартира є однокімнатною. При цьому, припинення права власності відповідача не завдасть шкоди його інтересам, так як він забезпечений іншим житлом. Як вбачається з копій квитанцій в матеріалах справи, позивач здійснює повну оплату комунальних послуг у спільній з відповідачем квартирі (а.с. 26-27). Доказів сплати відповідачем комунальних послуг або надання іншої допомоги позивачу в утриманні спільного майна матеріали справи не містять. З аналізу судової практики вбачається, що поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного, тощо. Частка відповідача у спірному майні становить 1/4, частка позивача 3/4, тобто частка відповідача є незначною та виділити її в натурі є неможливим з технічної точки зору, так як квартира є однокімнатною, при цьому, спільне користування та володіння майном між сторонами теж є неможливим, оскільки вони є сторонніми людьми та відповідач не цікавиться своїм майном тривалий час. За приписами частини другої\~статті 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові від 24 лютого 2016 року у справі №6-2784цс15, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем. Відповідно до звіту про оцінку майна від 12.02.2021, ринкова вартості 1/4 частки відповідача у праві спільної власності на спірне нерухоме майно становить 115 000 грн. (а.с. 28-49). Відповідно до квитанції АТ КБ «Креді Агріколь Банк» №35729637-1 від 15.03.2021, [PERSON] внесено кошти на депозитний рахунок суду в сумі 115 000 грн (а.с.69). Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном. Також суд враховує ту обставину, що співвласники спірного житла не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство. Зазначені обставини свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо звернення відповідача до суду із вимогами про визначення порядку користування житловим приміщенням. Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідачем в ході судового розгляду до суду не надано. Враховуючи, що частка відповідача у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , за своїм розміром та вартістю є незначною, виділити частку у спільному майні в натурі з технічної точки зору неможливо, судом не встановлено наявності домовленості між сторонами про спільне володіння і користування квартирою, відповідач не проживає у зазначеній квартирі більше 5 років і має у власності інше житло, не утримує належну йому з позивачем власність, а також, що позивачем внесено на депозитний рахунок вартість належної відповідачу частки, суд вважає, що втручання у право відповідача на майно за встановлених вище обставин є виправданим (необхідним) відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та відповідає меті дотримання справедливого балансу інтересів обох сторін. Відповідно до\~статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обгрунтовані, грунтуються на нормах закону, доведені в судовому засіданні та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1150.00 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved