Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач звернулася до Вишгородського районного суду із позовом до [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог вказала, що з 08.09.2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. [INFO] від шлюбу у них народився син [PERSON]. 09.04.2010 року їх шлюбу було розірвано. З березня 2009 року разом із сином проживають окремо, який повністю перебуває на її утриманні. Зазначила, що з 2009 року і по теперішній час відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, не забезпечує необхідним харчуванням, одягом, лікуванням, свідомо та навмисно не виконує жодних дій, спрямованих на виконання батьківських обов'язків. Крім того зазначила, що з червня 2011 року перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON], який допомагає та належним чином піклується про її сина та якого син вважає батьком. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, просить відповідача позбавити батьківських прав та стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач у судовому засіданні присутня не була, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Відповідач у судові засідання не з'являвся, про дату слухання справи був повідомлений належним чином, шляхом поштових повідомлень та надання оголошення у газеті «Урядовий Кур'єр» № 228 (6097) від 02.12.2017 року. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, а тому суд, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Представник третьої особи: орган опіки та піклування Вишгородської міської ради у судове засідання не з'явилася, направила поштою на адресу суду письмову заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності та прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши надані до суду документи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що з 08.09.2007 року по 09.04.2010 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], (а.с.10). 09 квітня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 84 (а.с. 9). Відповідно до довідки № 3240000833 від 27.11.2014 року, [PERSON] з дитиною [PERSON] взята на облік внутрішньо переміщеної особи з Донецької області на фактичне місце проживання/перебування в [ADDRESS] (а.с. 8). Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 18.05.2017 року № 128, було вирішено клопотати перед Вишгородським районним судом в доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO], як такого, що ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини (а.с. 11-12). Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 01.12.2016 року, складеного депутатом Вишгородської міської ради [PERSON], обстежено умови проживання [PERSON] та встановлено, що у квартирі проживають разом із [PERSON] її цивільний чоловік [PERSON], та син - [PERSON] Батько дитини [PERSON] разом із сім'єю не проживає (а.с. 13). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання та утримання сина, данні факти, згідно зі п.2 ч.1 ст.164 СК України, є підставою для позбавлення його батьківських прав у відношенні його малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою Верховної Ради України за № 789-XII від 27.02.91 р., закріплено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Частиною другою статті 182 СК України передбачено,що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Згідно заяви поданої позивачем до суду, остання засвідчила, про те, що спір між нею та [PERSON] з приводу позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів жодними судами на території України не розглядався, в тому числі і в Донецькій області (а.с. 47). Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог і в частині стягнення аліментів. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved