Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,2329 га., кадастровим номером [NUMBER] яка розташована за адресою [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, а власником суміжної земельної ділянки площею 0,2113 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з кадастровим номером [NUMBER] по [ADDRESS] є [PERSON]. В 2014 році між позивачем та [PERSON] виник спір щодо меж земельних ділянок відповідно фактичного користування та меж зазначених в правоустановчих документах. В результаті сторони звернулись до землевпорядних організацій винести межі зазначені в правових документах на їхні земельні ділянки в натуру та було встановлено, що частина господарських будівель позивача, які збудовані в 1968 році, знаходиться на земельній ділянці [PERSON], частина земельної ділянки яку позивач використовувала під город має відійти до [PERSON], та в державному акті на право власності позивача на земельну ділянку та в державному акті [PERSON] внесено частину земель загального користування (частина вулиці Гагаріна) та частину земель прибережної захисної смуги річки Рось. Дані факти позивач підтверджує листом ТОВ «Краяни» від 21.05.2015 року. В квітні 2016 року, позивач звернулась до управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області із заявою про виправлення помилки, що виникла під час державної реєстрації її земельної ділянки з Порушенням вимог Порядку ведення Державного земельного кадастру, але державним кадастровим реєстратором Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі було прийнято рішення від 25.04.2016 року № ВР-3200295232016 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Бажаючи вирішити даний спір мирним шляхом позивач звернулась до [PERSON] з листом де запропонувала врегулювати межі між їхніми земельними ділянками та виправити допущені помилки, але відповідач [PERSON] відмовив будь-що виправляти. А тому позивач просила суд визнати незаконним та скасувати рішення 41 сесії Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області VI скликання від 11.08.2014 року № 41-463 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам у власність щодо гр. [PERSON], кадастровий номер [NUMBER] площею 0,2113 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS]. та видачі свідоцтва на право власності на земельні ділянки громадянину [PERSON]; визнати недійсний та скасувати документ що посвідчує право власності на земельну ділянку кадастровим номером [NUMBER] площею 0,2113 га; визнати недійсним та скасувати реєстрацію земельної ділянки кадастровим номером [NUMBER] площею 0,2113 га в Державному земельному кадастрі, в Поземельній книзі та Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позов. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали, подали письмово викладені заперечення на позов, а також просили відмовити в позові в зв'язку з пропуском строку позовної давності. Відповідач Шкарівська сільська рада Білоцерківського району не направили в судове засідання свого представника, про день та час розгляду спарви були повідомлені належно, направили суду письмово викладені пояснення на позов та просили позов задовольнити, розглядати справу без участі їхнього представника Відповідач відділ Держгеокадастру у Білоцерківському районі в судове засідання не направили свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, його інтереси в судовому засіданні представляла [PERSON], згідно довіреності (а.с.38). Представник третьої особи ТОВ «Краяни» в судовому засіданні позов підтримала . Третя особа ПП «Обрій» в судове засідання не направили свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, направили суду письмово викладені пояснення, позов не підтримали. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], є власником земельної ділянки площею 0,2329 га., кадастровим номером [NUMBER] яка розташована за адресою [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Шкарівською сільською радою 27.12.2004 року, зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за№ 010902904274 (а.с.10,15). З пояснень сторін вбачається, що власником суміжної земельної ділянки площею 0,2036 га, за такою ж адресою є [PERSON]. Встановленим є те, що суміжна земельна ділянка площею 0,2113 га для будівництва та обслуговування житлового будинку кадастровим номером [NUMBER] розташована по [ADDRESS] передана відповідачу [PERSON], у власність рішенням Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 11.08.2014 року. Зазначене підтверджено копією рішення, що оскаржується по даній справі (а.с.12). Встановлено, що між сторонами виник спір, щодо фактичного користування їхніми земельними ділянками, та сторони звернулись до землевпорядних організацій винести межі, зазначені в їхніх правоустановчих документах на землю, в натуру. В результаті було встановлено, що на території домоволодіння позивача, частина її господарських будівель 1968 року побудови, знаходиться на земельній ділянці відповідача [PERSON], та частина земельної ділянки яку позивач використовувала під город має відійти до домоволодіння [PERSON]. Крім того, в державному акті на право власності на земельну ділянку позивача та в акті на право власності на земельну ділянку третьої особи [PERSON] внесено частину земель загального користування, тобто частина вулиці Гагаріна та частину земель прибережної захисної смуги річки Рось. Дані факти підтверджуються листом ТОВ «Краяни» від 21.05.2015 року та виготовленим зведеним кадастровим планом, в якому зазначено наведені порушення (а.с.13,14). Встановлено, що позивач зверталася до управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області із заявою про виправлення помилки, що виникла під час державної реєстрації земельної ділянки з Порушенням вимог Порядку ведення Державного земельного кадастру. Однак, державним кадастровим реєстратором Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі було прийнято рішення від 25.04.2016 року № ВР-3200295232016 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з таких підстав, кадастровий план в Державному акті на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER] не відповідає фактичній конфігурації та розміру земельної ділянки, згідно Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) розробленою ТОВ «Краяни». Земельна ділянка накладається на земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER] та позивачу рекомендовано звернутись до суду (а.с. 18). Встановленим є те, що позивач зверталася до відповідача по справі [PERSON] з листом де пропонувала врегулювати межі між їхніми земельними ділянками та виправити допущені помилки відповідно до норм чинного законодавства, та просила його дозволу на це, однак позитивної відповіді не отримано (а.с.26). Також, слід зазначити, що в судовому засіданні позивач пропонувала відповідачу [PERSON] власним коштом виправити допущені помилки в їхній землевпорядній документації. Суд двічі надавав сторонам строк для мирного врегулювання спору, але сторони не змогли в добровільному порядку та мирним шляхом вирішити спір. При вирішенні даного позову суд виходить з наступного. Відповідно до ст.17 Земельного Кодексу України передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. За ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Отже, згідно зазначених правових норм, на підставі технічної документації громадянин має право приватизувати ту земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України (в редакції на час отримання земельної ділянки сторонами) таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Так, за частиною 1 ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується права особи, щодо володіння, користування, чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст.ст. 140-149 ЗК України. Підставою припинення права користування земельною ділянкою відповідно до ст. 141 ЗК України є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки (ч. З ст. 142 ЗК України). Встановлено, що позивач добровільно відмови від права користування земельною ділянкою не надавала, Шкарівська сільська рада Білоцерківського району Київської області рішення щодо припинення права власності земельною ділянкою по вул. Гагаріна, 76 в с. Шкарівська Білоцерківського району Київської області не приймала. Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів Відповідно до ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 183 ЗК України завданням землеустрою є:... в) встановлення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій з особливим природоохоронним, рекреаційним і заповідним режимами, меж земельних ділянок власників і землекористувачів. Землеустрій передбачає: ... ґ) складання проектів впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань та створення нових; д) складання проектів відведення земельних ділянок, (ст. 184 ЗК України). Відповідно до ст. 198 ЗК України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт) виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Відповідно до ч. 2. ст. 198 ЗК України, кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану. Відповідно до абзацу другого ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 10 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ст. 378 ЦКУ право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно пп.. г, ґ п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 2 (v0002700-10 ) від 19.03.2010\ передбачено: г) громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розд. X "Перехідні положення" ЗК ( 2768-14 ), одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством; ґ) при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 p., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК ( 2768-14 ) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Згідно інформації наданої Шкарівською сільською радою довідкою 02-14-32 від 20.03.2017 року, межі та площа земельної ділянки, яка наділена [PERSON] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, будівництво яких проведено в 1968-1988 рокух, визначені земельно-шнуровою книгою. Фактична межа між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] встановлена в 1960 роках при наданні земельної ділянки в користування для будівництва житлового будинку [PERSON] та визначена наявністю паркану встановленого до приватизації земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] Відстань між парканом та господарськими будівлями - літнею кухнею-сараєм збудованим в 1988 році становила та становить 1,22м, а відстань між парканом та сараєм що збудовано в 1968 році становила та становить 1,30м. Після отримання земельної ділянки у власність [PERSON] та винесенням меж його земельної ділянки в натурі, межа між будівлями що розділяє земельні ділянки стала проходити по господарських будівлях [PERSON], як це вбачається на місцевості із встановлених межових знаків, що в судовому засіданні не заперечили відповідач [PERSON] та його представник. Акт винесення меж своєї земельної ділянки з зазначеними порушеннями [PERSON] суду не надав. Встановленим є те, що [PERSON] придбав житловий будинок згідно договору купівлі-продажу посвідченим нотаріусом 25.03.1997 року, з фактичними межами, що розділяли земельні ділянки на яких збудовано житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами. Але в договорі купівлі-продажу відомості про земельну ділянку на якій розташовано житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами відсутні. Технічної документації на побудови [PERSON] до суду не надав. На земельну ділянку [PERSON] межі та площа в земелно-шнуровій книзі відсутні. Фактичне користування земельними ділянками, яке визначене до передачі земельних ділянок у власність не змінювалось до даного часу, що підтверджується наявністю старих стовпів для паркану встановлених раніше та парканом між будівлями та частиною паркану встановленого [PERSON] у 2007 році, між земельними ділянками на яких відсутні побудови. При виготовленні документації для приватизації земельної ділянки [PERSON] ПП «Обрій» в 2003 році не було враховано фактичне користування земельною ділянкою, а також не зазначено в кадастровому плані розміщення об'єктів нерухомості розташованих на земельній ділянці, як передбачено п. 1.2 р.1 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 року № 174. При виготовленні технічної документації в 2013 році на земельну ділянку [NUMBER] [PERSON] ПП «Обрій», також, не було враховано фактичне користування земельною ділянкою та не взято до уваги фактичні існуючі межі земельної ділянки, що призвело до зміщення межі зазначеної у виготовленій технічній документації в сторону земельної ділянки [PERSON] Дійсно, позивач погодила відповідачу межі, але ці межі не були винесені в натуру та [PERSON] вважала, що ці межі відповідають фактичному користуванню. Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що Шкарівська сільська рада в порушення норм ст. 19 Конституції України, ч. 6 ст. 118, ст. 183, ст. 186 Земельного кодексу України незаконно затвердила проект землеустрою та передала у власність земельну ділянку [PERSON], що порушує права позивача. Згоди на виготовлення технічної документації на зведення меж земельних ділянок [PERSON] не надає, чим перешкоджає позивачу внести виправлення (зміни) в документацію на її земельну ділянку. Таким чином, позов підлягає до задоволення. Щодо строків позовної давності, слід зазначити, що згідно погосподарської книги та рішення Шкарівської сільської ради ХV сесії ІV скликання від 21.10.2004 року № 15-226 за позивачем закріплена земельна ділянка, якою позивач безперешкодно користувалася. Але, як було встановлено, з 2015 року позивач не має змоги в повній мірі користуватися частиною земельної ділянки , через існуючий спір з відповідачем [PERSON] В судовому засіданні сам відповідач зазначив, що рік тому розпочався спір щодо межі між домоволодіннями сторін. Зазначене підтверджує той факт, що до 2015 року позивач не була обізнана щодо наявних помилок, що виникли під час складання технічної документації і державної реєстрації земельних ділянок, крім того, позивач в підтвердження зазначеного надала лист-роз'яснення ТОВ «Краяни» від 21.05.2015 року, а також, позивач в позовній заяві зазначила, що про порушення свого права дізналась 25.04.2016 року, тобто тоді, коли отримала рішення № РВ-3200295232016 від 25.04.2016 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Суд вважає, що саме з травня 2015 року можливо вважати, що розпочинається перебіг позовної давності щодо вимог з якими позивач звернулася до суду по даній справі 12.08.2016 року. Таким чином, із роз'яснення наданого ТОВ «Краяни» 21.05.2015року, позивач могла дізнатися про порушення її права на земельну ділянку, а тому заява відповідача [PERSON] про застосування судом позовної давності не підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: approved