overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її матір, [PERSON], і після її смерті відкрилась спадщина, що складається з земельна частка (пай) розміром 1,04 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 19 813 грн., яка згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0058131 належала спадкодавцю. Вказує на те, що [PERSON] являється спадкоємицею за законом, що підтверджується довідкою № 1471 від 16.06.2014 року виданою виконкомом Брусницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області. Зазначають, що вона в управління та володіння спадковим майном вступила своєчасно, поховала померлу, розпорядились її речами, але оформити право на спадщину перешкоджає втрата оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, а тому просила задовольнити позов. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак подала заяву про підтримання позову та просила розглянути справу без її участі. Представник відповідача в судове засідання також не з'явилась, однак подала заяву в якій позов про визнання права власності на спадкове майно визнала повністю та просила справу розглянути без її участі. Представник третьої особи, в судове засідання не з'явилась, однак подала заяву в якій вказала, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, наявні підстави для задоволення позову. На підставі ст.ст. 317, 328, 392, 1235, 1236, 1241,1268,1278 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона працювала у відповідача з 1977 по 20.05.2013 року. В день звільнення відповідач видав трудову книжку, але остаточного розрахунку позивач не отримав. Позивач зазначає, що відповідач видав лише довідку про заборгованість з виплати заробітної плати у сумі 31077,08 гривень та обіцяв провести розрахунок. Однак незважаючи на неодноразові звернення з вимогою провести остаточний розрахунок грошей позивач не отримав. У зв'язку з чим позивач змушена звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на її користь 2818,59 гривень середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 20.05.2013 року по 03.06.2014 року. Відповідач у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суд не повідомив. На стадії заочного розгляду справи позивач надала до суду заяву, згідно якої просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позов. Проти заочного рішення не заперечує. Зі згоди позивача суд ухвалює відповідно до ст.224 ЦПК України заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працювала у відповідача з 1977 року по 20.05.2013 року. Відповідно до довідки №4/34/25-8-724 від 20.05.2013 року, що є в матеріалах справи, заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати позивачу станом на 20.05.2013 року складає 17812,51 гривень, та 13264,57 гривень по оплаті простоїв по суду, а всього 31077,08 гривень. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Херсона №666/1506/14-ц від 17.03.2014 року з Відкритого акціонерного товариства "Херсонський бавовняний комбінат" на користь [PERSON] стягнено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.10.2013 року по 03.03.2014 року в сумі 4273,24 гривень. Відповідно до ст.116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація відповідно до ст.117 КЗпП України повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно розрахунку позивача сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача у загальній сумі становить 2818,59 гривень, яка складається з затримки за період з 04.03.2014 року по 03.06.2014 року - (1909,37:42) х 62 днів = 2818,59 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона працювала у відповідача з 1983 року по 20.05.2013р. прядильницею 5 розряду прядильного виробництва. На день звільнення ВАТ «ХБК» нарахувало їй заробітну плату в сумі 17184,66 грн., що підтверджується довідкою виданою ВАТ «ХБК» на день звільнення, але виплатити відмовилось в зв'язку з відсутністю грошових коштів. На даний час підприємство з нею нерозрахувалося. За таких обставин просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 21.05.2013 р. по 20.12.2013 р. в сумі 7912,75 грн. В судове засідання позивач надала заяву в якій просила слухати справу без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового Засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не сповістив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України . Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступного. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно. Ці вимоги закону відповідачем не виконані. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що [PERSON], з 1983 року по 20.05.2013р., працювала на підприємства ВАТ «ХБК» прядильницею 5 розряду прядильного виробництва, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] від 19.07.1983 р. Відповідно до запису в трудовій книжці [PERSON], звільнена 20.05.2013 року, на підставі ст..40 п.1 КЗпПУ у зв'язку з ліквідацією підприємства. Відповідно до довідки №4/34/25-1-440 від 20.05.2013р., заборгованість ВАТ "ХБК" по виплаті заробітної плати позивачці станом на 20.05.2013 року складає 15215,17 грн. , заборгованість по простоям складає 1969,49 грн., а всього17184,66 грн. Згідно довідки ВАТ «ХБК» № 4/34/25-1-231 заробіток за два місці перед звільненням складає 2143,95грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні буде складати 2143,95:42х155=7912,75 грн. Оцінюючи зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні та обґрунтовані та з відповідача на користь [PERSON], підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.05.2013 року по 20.12.2013 року, що складає 155 днів в сумі 7912,75 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог, які складаються із суми судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона працювала у відповідача з 2000 року по 20.05.2013р.. на посаді завідуючої асортиментним кабінетом управління комбінату. На день звільнення ВАТ «ХБК» нарахувало їй заробітну плату в сумі 15574,26 грн., що підтверджується довідкою виданою ВАТ «ХБК» на день звільнення, але виплатити відмовилось в зв'язку з відсутністю грошових коштів. На даний час підприємство з нею не розрахувалося. За таких обставин просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 21.05.2013 р. по 20.12.2013 р. в сумі 15853,40 грн. В судове засідання позивач надала заяву в якій просила слухати справу без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового Засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не сповістив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України . Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступного. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно. Ці вимоги закону відповідачем не виконані. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що [PERSON], з 2000 року по 20.05.2013р., працювала на підприємства ВАТ «ХБК» на посаді завідуючої асортиментним кабінетом управління комбінату, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] від 07.10.1975 р. Відповідно до запису в трудовій книжці [PERSON], звільнена 20.05.2013 року, на підставі ст..40 п.1 КЗпПУ у зв'язку з ліквідацією підприємства. Відповідно до довідки №4/34/25-14-793 від 20.05.2013р., заборгованість ВАТ "ХБК" по виплаті заробітної плати позивачці станом на 20.05.2013 року складає 15574,26 грн. Згідно довідки ВАТ «ХБК» № 4/34/25-14-428 заробіток за два місці перед звільненням складає 4295,70грн. Згідно наданого позивачем розрахунку середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 4295,70:42х155=15853,40 грн. Отже, оцінюючи зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні та обґрунтовані та з відповідача на користь [PERSON], підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.05.2013 року по 20.12.2013 року, що складає 155 днів в сумі 15853,40 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог, які складаються із суми судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона працювала у відповідача з 2006 року по 20.05.2013р. ткачихою 5 розряду ткацького виробництва. На день звільнення ВАТ «ХБК» нарахувало їй заробітну плату в сумі 4616,90 грн., що підтверджується довідкою виданою ВАТ «ХБК», але виплатити відмовилось в зв'язку з відсутністю грошових коштів. На даний час підприємство з нею нерозрахувалося. За таких обставин просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 21.05.2013 р. по 20.12.2013 р. в сумі 7939,10 грн. В судове засідання позивач надала заяву в якій просила слухати справу без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового Засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не сповістив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України . Вислухавши позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступного. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно. Ці вимоги закону відповідачем не виконані. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що [PERSON] з 2006 року по 20.05.2013р., працювала на підприємства ВАТ «ХБК» ткачихою 5 розряду ткацького виробництва, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] від 06.07.1989 р. Відповідно до запису в трудовій книжці [PERSON], звільнена 20.05.2013 року, на підставі ст..40 п.1 КЗпПУ у зв'язку з ліквідацією підприємства. Відповідно до довідки №4/34/25-5-584 від 20.05.2013р., заборгованість ВАТ "ХБК" по виплаті заробітної плати позивачці станом на 20.05.2013 року складає 4616,90 грн. Згідно довідки ВАТ «ХБК» № 4/34/25-5-484 заробіток за два місці перед звільненням складає 2151,37грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні буде складати 2151,37:42х155=7939,10 грн. Оцінюючи зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні та обґрунтовані та з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.05.2013 року по 20.12.2013 року, що складає 155 днів в сумі 7939,10 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог, які складаються із суми судового збору в розмірі 229,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, яким просила суд визнати відповідача втративши право користування квартирою 137 по вул. Деревянка, 4 у м. Харкові та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що вона є власником вказаної квартири, в якій із нею зареєстрований відповідач, її онук, який у 2013 році виїхав на постійне місце мешкання до Російської федерації. 02.12.2014 року відповідач надав позивачу довіреність для зняття його з реєстрації, однак без оригіналу паспорта зняти з реєстрації [PERSON] позивач не змогла, у звязку із чим звернулась до суду. У судове засідання сторони не зявились, позивачем та третьою особою подані заяви про розгляд справи за їх відсутності. Судові повістки, направлені за місцем реєстрації відповідача, повернуті до суду. Фіксація судового процесу не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено обставини як про це вказано вище. Відповідно до ч.2 ст. 107 Житлового кодексу у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. У пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначається, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). За таких обставин, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду із даним позовом про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 21.05.2009 року шлюб між подружжям розірвано, дитина перебуває на утриманні матері. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому просить винести рішення, яким встановити розмір аліментів, які будуть сплачуватися на утримання дитини. Сторони в судове засідання не з'явилися, позивач та відповідач подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач - визнає. У відповідності до п.11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" за змістом ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], батьками якого є сторони по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. 21.05.2009 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно положень ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, відсутність в останнього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, які суд вважає, можуть сплачуватись відповідачем по справі. З відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду із даною заявою, якою просила стягувати з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі на утримання спільних неповнолітніх дітей, щомісячно, в розмірі по 500 гривень на кожну дитину з моменту звернення з заявою до суду і до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання сторони у справі не з'явились, проте від позивача надійшла заява про слухання справи у її відсутність, а від відповідача телефонограма аналогічного змісту. Позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач позов визнав частково та просив суд винести рішення, яким стягувати з нього аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму громадян на дитину відповідного віку від всіх видів його заробітку (доходу). За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутність сторін. Дослідив матеріали справи судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Сторони у справі з 7 червня 2003 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.8). Від даного шлюбу останні мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (а.с.10) та [PERSON], [INFO] (а.с.9), які проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні (а.с.11-12). Згідно довідки суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] від 24 квітня 2015 року позивач працює на посаді продавця однойменного приватного підприємства (а.с.14). Неповнолітній син сторін [PERSON] являється інвалідом дитинства та потребує лікування (а.с.15). В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що відповідач ухиляється від обов'язку утримання спільних дітей, хоча має змогу це робити. Правовідносини між сторонами регулюються та відповідають нормам сімейного права. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). З огляду на вищевикладене, враховуючи той факт, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання спільних з позивачем неповнолітніх дітей, заява підлягає до задоволення. Розглядаючи питання про розподіл судових витрат, суд вирішує наступне. Позивача було звільнено від сплати судового збору, відповідно до положень Закону України "Про судовий збір", а тому беручи до уваги вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вирішує стягнути судові витрати, що складаються із судового збору розміром 243,60 гривні, з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із даною заявою, якою просить суд винести рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини. В судове засідання сторони по справі не з'явились, але до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позов підтримує. Відповідач позов визнає. За таких обставин судом вирішено проводити розгляд справи у відсутність сторін. Суд, дослідивши таке безумовне визнання відповідачем позову, яке в свою чергу не суперечить вимогам закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, приходить до переконання про задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи з посиланням лише на правове обґрунтування позову. Правовідносини між сторонами у справі врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Окрім цього, вирішуючи питання про стягнення судових витрат, враховуючи той факт, що позивача було звільнено від сплати судового збору, відповідно до положень Закону України "Про судовий збір", суд на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України вирішує стягнути судові витрати в розмірі 243,60 гривні з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved