Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком в [ADDRESS] , посилаючись на те, що відповідач по справі зареєстрований у вказаному будинку, проте з моменту реєстрації, а саме з 2014 року у ньому не проживає, речей її немає, нагляд за домоволодінням не здійснює та не оплачує комунальні послуги. Реєстрація відповідача в його будинку створює перешкоди у здійсненні прав позивача щодо користування та розпорядження майном, тому позивач вимушений звернутися до суду. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує та прохає їх задовольнити. В судові засідання відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час слухання справи, шляхом публікації оголошення на сайті Судової влади України про виклик відповідача до суду, не з`явився, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України , суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач являється власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] ( а.с. 8-9 ). У вказаному будинку крім позивача зареєстрована [PERSON] - відповідач по справі. З моменту реєстрації, а саме з 2014 року відповідач у вищевказаному домоволодінні не проживає, пошти на вказану адресу не отримує, нагляд за домоволодінням не здійснює та не оплачує комунальні послуги. Вказаний факт зафіксовано в акті про підтвердження факту непроживання, посвідченому Коломацькою сільською радою Полтавського району Полтавської області. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475, 97- ВР " Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції " закріплено принцип непорушності права власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти , користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею , незалежно від волі інших осіб.( ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 386, ст. 391 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Таким чином, суд вважає, що відповідач втратив право користування в житловому приміщенні, а реєстрація відповідача в будинку позивача порушує його право на вільне володіння та користування належною власністю, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved