Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона з 25 січня 1997 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через упереджене ставлення відповідача до позивача. З викладених причин постійно виникають сварки, які не рідко закінчувалися застосуванням фізичної сили відносно [PERSON] . Через ці обставини шлюбні відносини припинились. З початку липня 2019 року подружжя проживає окремо. За таких обставини, позивач вважає примирення неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд шлюб розірвати, дошлюбне прізвище не відновлювати, стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Наполягала на розірванні шлюбу, вважає збереження шлюбу неможливим. В період наданого судом строку для можливого примирення взаємовідносини між подружжям не покращилися. Відповідач продовжує чинити психологічне насильство по відношенню до неї, залякує та погрожує фізичною розправою. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. В підготовчому судовому засіданні заперечував проти позову, вважає, що примирення з позивачем можливе. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 січня 1997 року, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.8). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с.7). Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Спільне життя сторін не склалося у зв`язку з постійними суперечками та непорозуміннями, застосуванням відповідачем фізичного та психологічного насильства відносно дружини, що призвело до припинення шлюбних відносин. Сторони сімейних стосунків не підтримують з липня 2019 року. Ухвалою суду від 25 жовтня 2019 року з метою збереження сім`ї сторонам було надано строк для примирення терміном два місяці. Після закінчення вказаного терміну для примирення, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, розлад в сім`ї не має тимчасового характеру, що свідчить про недосягнення сторонами примирення. Факт припинення подружжям шлюбно-сімейних відносин та наявність напружених між ними стосунків не заперечується самими сторонами. Суд зазначає, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Оскільки обставини, викладені позивачем, свідчать про те, що у неї відсутня вільна згода на перебування у шлюбі, втрачене почуття любові до відповідача, збереження шлюбу, на думку суду, суперечитиме її інтересам. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ст. 24 СК України. З огляду на те, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам одного з подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Відповідач у судовому засіданні про відновлення дошлюбного прізвища не заявила, тому після розірвання шлюбу має право надалі іменуватися прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з позивачем. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн. відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому згідно ст.133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved