Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на частину будинковолодіння в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що в 1953 році [PERSON] була виділена земельна ділянка під будівництво житлового будинку площею 993 кв. м за адресою: [ADDRESS]. Зазначають, що [INFO] [PERSON] помер та після його смерті відкрилася спадщина на збудований будинок по [ADDRESS]. Спадкоємцями померлого були його сини [PERSON], [PERSON] та його дружина [PERSON] В 1990 році [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину, оскільки проживали разом з померлим одному будинку. Посилаються на те, що на день смерті власника будинку за адресою: [ADDRESS] в 1962 році, вказаний будинок не був прийнятий в експлуатацію, однак на підставі рішення Шевченківського райвиконкому м. Києва від 27 листопада 1989 року № 89 будинок, побудований [PERSON] під літерою А, був прийнятий в експлуатацію та на ім'я померлого було видано свідоцтво про право власності. З вказаного рішення також вбачається, що в 1961 році на земельній ділянці, яка була виділена [PERSON], побудований другий будинок під літерою Б. На будинок під літерою Б також було видано свідоцтво про право власності на ім'я [PERSON] Вказують, що рішенням Шевченківського райвиконкому м. Києва від 26 грудня 1989 року за №719 за [PERSON] визнано право власності на 2/5 частини будинковолодіння, а за його сином [PERSON] визнано право власності на 3/5 частини будинковолодіння за адресою: [ADDRESS], власникам видані свідоцтва про право власності, які були відповідним чином зареєстровані в БТІ м. Києва. [INFO] померла [PERSON] - дружина [PERSON] і мати його синів. 21 квітня 1998 року один син [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину після померлого батька на 1/5 частину домоволодіння. Інший син померлого - [PERSON] не звертався з заявою про прийняття спадщини. [INFO]. помер [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина на 4/5 частин будинковолодіння за адресою [ADDRESS]. Його син [PERSON] успадкував після смерті батька [PERSON] належну йому частину будинковолодіння та 2 лютого 2002 року отримав свідоцтво про право на спадщину. Зазначають, що [INFO] помер [PERSON], який фактично прийняв спадщину після померлого батька - [PERSON] у вигляді 1/5 частини спірного будинку. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/5 частину будинковолодіння, яку фактично успадкували за законом його дружина [PERSON] та дві дочки [PERSON] та [PERSON], позивачі у справі, які постійно проживали та були зареєстровані у спірному будинковолодінні. Дані обставини встановлено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2014 року. Мотивують вимоги тим, що заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01 серпня 2013 р. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] виділено в натурі в будинку «А» будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] - коридор площею 8,2 кв. м; житлову кімнату площею 4,2 кв. м; житлову кімнату площею 14,6 кв. м; житлову кімнату площею 8,0 кв. м; житлову кімнату площею 9.0 кв. м; вбиральню під літ. "Д"; 1/5 частину огорожі. Разом з тим, отримати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, успадковане після смерті [PERSON], позивачам не вдалося. Листом Третьої Київської державної нотаріальної контори №1377/02-14 від 13 липня 2013 року та додатково постановою № 1384/02-04 від 16 липня 2013 року Третьої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на успадковану частину вказаного будинку було відмовлено. Звернення [PERSON] до Третьої Київської державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька залишилося без відповіді. Зазначають, що також зверталися до Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві із заявою про проведення реєстрації права власності на частину будинковолодіння, однак отримали відповідь від 18 вересня 2014 року №8540/5.5 про те, що для проведення такої реєстрації необхідні документи, які б підтверджували перехід права власності на нерухоме майно. За даними Київського міського БТІ спірний будинок [ADDRESS] належить на праві власності 4/5 - [PERSON] та 1/5 - [PERSON] Посилаючись на те, що відсутність правовстановлюючих документів на частину будинку порушує їхні права як спадкоємців власника 1/5 частини будинковолодіння, унеможливлює їхнє право вільно володіти та розпоряджатися будинком, позивачі звернулися до суду з даним позовом. В судове засідання позивачі та представник позивачів не з'явились, про день,час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивачів до суду надано заяву, в якій просить справу розглядати без його участі та позивачів, а позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Представник Київської міської ради у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву в якій просив справу розглядати без його участі, щодо вирішення спору поклався на розсуд суду. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності вищезазначених осіб, відповідно до вимог ст.169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та як було встановлено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2014 року, що в 1953 році [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 993 кв. м. по [ADDRESS] під забудову житлового будинку. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями після померлого були його дружина [PERSON] та сини [PERSON] та [PERSON] Спадкоємці фактично прийняли спадщину, оскільки проживали разом з померлим в одному будинку, що підтверджується відповідними довідками. В 1990 році лише один із спадкоємців [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і отримав свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.80-89). На день смерті власника будинку в 1962 році, вказаний будинок не був прийнятий в експлуатацію. Рішенням Шевченківського райвиконкому м. Києва від 27 листопада 1989 року будинок [ADDRESS], побудований [PERSON] під літерою А, був прийнятий в експлуатацію, а на ім'я померлого виданий правовстановлюючий документ на будинок - свідоцтво про право власності. Із вказаного рішення також було встановлено, що в 1961 році на земельній ділянці, яка була виділена [PERSON], побудований другий будинок під літерою Б, який належить [PERSON]. На зазначений будинок також видано свідоцтво про право власності. Із вказаного рішення також вбачається, що спадкоємці померлого [PERSON] - дружина та сини саме таким чином просили узаконити побудовані будівлі. Рішенням Шевченківського райвиконкому м. Києва від 26 грудня 1989 року за № 719 за [PERSON] визнано право власності на 2/5 частини будинковолодіння, а за його сином [PERSON] визнано право власності на 3/5 частини будинковолодіння по [ADDRESS]. Власникам видані відповідні правовстановлюючі документи - свідоцтва про право власності, які відповідним чином зареєстровані в БТІ м. Києва. [INFO] померла [PERSON] - дружина [PERSON] 21 квітня 1998 року один з синів [PERSON] - [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину після померлого батька, а саме на частину домоволодіння, яка належала померлому - 2/5 частин домоволодіння, успадкував 1/5 частину домоволодіння будинковолодіння по [ADDRESS]. Інший син померлого [PERSON] - [PERSON] не звертався із заявою про прийняття спадщини, однак фактично прийняв її, оскільки постійно проживав у будинку по [ADDRESS], був там постійно зареєстрований, а тому успадкував після померлого батька 1/5 частину даного будинковолодіння. Факт походження [PERSON] від [PERSON] встановлено рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 червня 2012 р. (а.с. 15). Після смерті [INFO] [PERSON], власником належних йому 4/5 частин спірного будинковолодіння в порядку спадкування став його син [PERSON] Такі обставини не заперечувалися сторонами та встановлені рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2014 року у справі 2607/5190/12 (а.с. 8-10). Інша 1/5 частина будинковолодіння, яку фактично успадкував [PERSON] після смерті [PERSON], залишилася бути зареєстрованою за померлим [PERSON] Так, відповідно до довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 27 листопада 2014 року, житловий будинок [ADDRESS] значиться зареєстрованим на праві власності за [PERSON], якому належить 4/5 частин домоволодіння, та [PERSON], якому належить 1/5 частина домоволодіння. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] Спадкоємцями першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, яка діяла на момент смерті [PERSON], після його смерті є позивачі - дружина [PERSON] та дочки [PERSON] та [PERSON] Дані особи постійно проживали та були зареєстровані у спірному будинку (а.с.12), а відтак, в розумінні ст. 549 ЦК УРСР, є такими, що фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] Позивачі неодноразово зверталися з письмовими заявами до Третьої Київської державної нотаріальної контори з вимогою видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спірного будинковолодіння, що належало [PERSON], однак у видачі свідоцтва було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно у спадкодавця (а.с.13,14). Перереєструвати на себе частку [PERSON]. не виявилося можливим і через Реєстраційну службу, оскільки Постановою Окружного адміністративного суду м. Києві від 12 лютого 2016 року позивачам було відмовлено у задоволенні їхнього позову про зобов'язання Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві зареєструвати за ними право власності на спірну частину будинковолодіння. Посилаючись на те, що заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 1 серпня 2013 року, залишеним без змін рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2014 року, з розрахунку, що позивачам належить 1/5 частина домоволодіння, його було поділено між [PERSON] та позивачами в натурі, та позивачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] виділено в натурі в будинку А домоволодіння [ADDRESS]: з коридор, площею 8,2 кв.м.; житлову кімнату, площею 4,2 кв.м.; житлову кімнату площею 14,6 кв.м; житлову кімнату площею 8,0 кв.м.; житлову кімнату площею 9,0 кв.м; вбиральню під літ. «Д»; 1/5 частини огорожі, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з даним позовом. Зі змісту ст.ст. 15-16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може зокрема бути визнання права. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Зокрема однією із підстав набуття права власності, є спадкування. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року за № 19/32-319 - у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватись в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням викладеного, а також того, що судом достовірно встановлено, що з дня смерті [INFO] [PERSON] належну йому на праві власності 1/5 частину будинковолодіння фактично успадкував його син [PERSON], а з дня його смерті [INFO] цю частину будинковолодіння фактично успадкували в рівних частках ( по 1/15 частин) його діти та дружина, однак не змогли оформити її в порядку спадкування у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на неї у [PERSON], суд приходить до висновку, що обраний позивачами спосіб захисту їхнього порушеного права є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивачів, а тому може бути застосований судом. За приписами статей 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивачів знайшли своє доведення в судовому засіданні, а тому їхні позовні вимоги про визнання за ними права власності в рівних частинах на 1/5 частину будинковолодіння підлягають задоволенню і тому за кожним з позивачів необхідно визнати право власності на 1/15 частину будинковолодіння по [ADDRESS]. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 328, 392, ЦК України, Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved