Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

\~\~\~\~Позивач звернулася до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що 05.11.2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції, Івано-Франківської області, актовий запис № 549. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25.05.2017 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу у них є неповнолітній син: [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з"явилась, хоча подала до суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просить розглянути у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з"явився, хоча подав до суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнає, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 гривень. Відповідно до\~ст. 197 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, врахувавши заяви сторін, з'ясувавши обставини по справі, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] cерії І-НМ № 231335 від 24.04.2013 року сторони по справі є батьками неповнолітньої дитини ( а.с. 2). Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25.05.2017 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітнього сина залишено проживати з матір'ю (а.с.3). Статтею 180 Сімейного кодексу України\~визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789 XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до положень ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України\~аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4\~ст. 174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина : [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду з позовом 07 липня 2017 року, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 180, 181 ч. 3, 182, 183 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved