Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій зазначає, що 22 листопада 1997 року уклала шлюб з відповідачем. Відповідач є батьком її повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З 1 вересня 2016 року [PERSON] навчається у Запорізькому національному університеті на денній формі навчання, на контрактній основі, стипендії не отримує. У позивача склалося тяжке матеріальне становище, так як відповідач не надає допомоги на утримання сина, у звязку з чим вона просить суд стягнути щомісячно з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму до закінчення сином навчання, починаючи із дня звернення до суду з позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, про дату та час розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.224 ЦПК України за згодою позивача суд ухвалює заочне рішення по справі. Крім того, згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], якому виповнилося 18 років 23.02.2016 року, і який навчається у Запорізькому національному університеті на денній формі навчання, за контрактом (а.с.2-4). [PERSON] проживає разом з матірю та неповнолітнім братом (а.с.5). Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Крім того, згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Норми ст.199,200 СК України вказують на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Повнолітній [PERSON], як студент денної форми навчання, не має змоги працевлаштуватись та частково себе забезпечувати. Всі витрати, повязані з його утриманням, несе одноособово позивач, що відповідачем не спростовано. На теперішній час відповідач є працездатним як за віком, так і за станом здоровя, має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину на період навчання. Згідно зі\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Аліменти в розмірі 1/6 частини доходів відповідача за місяць, за участю матері в утриманні повнолітнього сина, можуть забезпечити нормальний рівень харчування, лікування, розвитку повнолітньої дитини сторін та щоденні побутові потреби на період навчання. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1/6 частини доходів щомісяця, з урахуванням витрат, які несе мати, узгоджуються з встановленим Державою прожитковим мінімумом для особи відповідного віку, підстав для звільнення відповідача від участі у належному утриманні повнолітнього сина на період його навчання суд не вбачає. З огляду на вказані обставини, з наданих та досліджених доказів суд\~встановив передбачені законом підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved