Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, вказавши, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем вона перебуває з 09.02.2007 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] Шлюбно-сімейні стосунки між нею та відповідачем припинено з серпня 2016 року, з того часу вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є нерозуміння один одного, різні погляди на життя, відсутність взаємоповаги. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. До початку судового засідання позивач надала суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач до початку судового засідання також подав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, позов визнає. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 09 лютого 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 142 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружи, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю" встановлено, що проголошена Конституцією охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. З серпня 2016 року сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя. Спільне господарство сторони не ведуть, мешкають окремо, помиритися не бажають. Спору про поділ майна та про місце проживання дитини між сторонами немає. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн.

Outcome: approved