Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивач звернулась із позовом до [PERSON] , мотивуючи вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , який належить їй на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 11974740 від 31 жовтня 2013 року. Відповідач зареєстрована зі згоди попереднього власника. Позивач після оформлення права власності на вказаний будинок має намір надалі користуватися й розпоряджатися ним на власний розсуд. У зв`язку з цим вона звернулися до відповідача з проханням виселитися з належного позивачу житлового будинку, однак відповідач відмовляється виселятися з указаного будинку. Зазначає, що право відповідачки на користування цим майном підлягає припиненню також і відповідно до частини 2 статті 406 ЦК України, а реєстрація відповідача порушує її право власності на нерухоме майно, перешкоджає їй належним чином користуватися та розпоряджатися вказаним житловим будинком. Покликаючись на те, що відповідач не є членом її сім`ї, вони разом не проживали, не ведуть спільного господарства, просила суд усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві власності будинком [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] . У своєму відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] зазначає, що даний позов є безпідставний та не підлягає задоволенню з наступних підстав. В житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , вона разом зі своїм покійним чоловіком [PERSON] проживали як подружжя у період з травня 2004 року по січень 2013 року ( [PERSON] помер [INFO] ). До вказаного періоду вони проживали в м. Миколаїв, Миколаївської області як подружжя у фактичних шлюбних відносинах з жовтня 1999 року по грудень 2007 року. Шлюб між ними був укладений 06 грудня 2007 року, в подальшому 07 серпня 2010 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу і далі проживали як подружжя, оскільки її чоловік був інвалідом першої групи та потребував стороннього догляду, разом з ними проживали і батьки її чоловіка - [PERSON] та [PERSON] , які були особами похилого віку і також потребували стороннього догляду. Шлюб між нею та її чоловіком був розірваний формально за ініціативи позивачки [PERSON] , яка пообіцяла брату забезпечити його виїзд за кордон в Канаду, з забезпеченням по місцю нового проживання достойної пенсії та інших соціальних виплат. Вказує, що за вищевказаною адресою вона зареєстрована і проживає з 13 серпня 2004 року і по даний час, з 2006 року по 2010 рік була офіційно оформлена опіка над покійним чоловіком. Після смерті її чоловіка [PERSON] вона і надалі проживала з його батьками однією сім`єю та до їх смерті. Батьки її чоловіка [PERSON] та [PERSON] померли [INFO] та 23 липня 2018 року відповідно. Після смерті батьків її чоловіка, позивач [PERSON] в серпні 2018 року, надіслала їй письмову вимогу про виселення з даного будинку, оскільки вона оформила будинок і є його власником. Вимогу про виселення з даного будинку вважає незаконною, оскільки за період сумісного проживання з своїм покійним чоловіком та його батьками набула права на проживання в даному будинку, а також права на частку в спадковому майні після смерті її чоловіка (брата позивача), яке [PERSON] обманним шляхом оформила на себе. Вказує, що будь - якого іншого житла не має, а тому виселитись їй нікуди. Крім цього, відповідач [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Старовижівського районного нотаріального округу Волинської області Бабич Н.Г. про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя, зміну черговості права на спадщину і одержання права на спадкування, а також заяву про забезпечення позову. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона разом з своїм покійним чоловіком [PERSON] (спадкодавцем) проживали як подружжя з жовтня 1999 року і до січня 2013 року (чоловік помер [INFO] ). З жовтня 1999 року по грудень 2007 року вони проживали у фактичних шлюбних відносинах. 09 грудня 2002 року її чоловік потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, тривалий час лікувався та в подальшому його було визнано інвалідом першої групи - безстроково. В довідці МСЕК зазначено, що він потребує постійного стороннього догляду. В серпні 2003 року була придбана в м. Миколаїв однокімнатна квартира, за адресою [ADDRESS] . Протягом п`яти місяців позивач була зареєстрована за даною адресою (з 04 березня 2004 року до 05 серпня 2004 року). В серпні 2004 року разом з своїм чоловіком переїхала в смт. Стара Вижівка, де і проживали по [ADDRESS] разом з його батьками. Офіційно шлюб між ними було укладено 06 грудня 2007 року, в подальшому 07 серпня 2010 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу вони і далі проживали як подружжя, оскільки її чоловік був інвалідом першої групи та потребував стороннього догляду, разом з ним і проживали і батьки її чоловіка - [PERSON] та [PERSON] , які були особами похилого віку і також потребували стороннього догляду. Шлюб між позивачем та її чоловіком був розірваний формально за ініціативи позивачки [PERSON] , яка пообіцяла брату забезпечити його виїзд за кордон в Канаду, з забезпеченням по місця нового проживання достойної пенсії та інших соціальних виплат. За вказаною адресою позивач зареєстрована і проживає з 13 серпня 2004 року і по даний час. З 20 січня 2006 року по 02 листопада 2008 року нею була офіційно оформлена опіка над її покійним чоловіком, інвалідом першої групи, а саме як за особою яка потребує стороннього догляду. Протягом спільного проживання з чоловіком, позивач виконувала різноманітну домашню роботу: готувала їжу, прибирала помешкання в якому вони проживали, надавала йому будь-яку допомогу якої він потребував. Враховуючи, що її чоловік будучи інвалідом першої групи та його каліцтво (ампутована частково ліва нога та частково кінцівки обох рук) він не міг самостійно забезпечувати свої потреби та відповідно потребував сторонньої допомоги та підтримки. Факт проживання як подружжя та надання постійної допомоги чоловікові, як людині яка потребує особливого догляду можуть підтвердити свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Під час лікування [PERSON] у Старовижівській центральній районній лікарні вона завжди йому допомагала та надавала допомогу при лікуванні, а саме: придбавала та приносила лікарські препарати, допомагала пересуватись в інвалідному візку на прийом до відповідних лікарів, допомагала з особистою гігієною тощо. Лікування в Старовижівській ЦРЛ, враховуючи стан здоров`я її чоловіка, мало систематичний та постійний характер і з часом ускладнювалось та потребувало додаткового лікування та додаткових зусиль. Зокрема в листопаді 2007 року в чоловіка було діагностовано цукровий діабет, що стало додатковою проблемою, враховуючи його стан здоров`я в цілому. Крім того її чоловік після отриманої в 2002 році травми хворів на епілепсію та перебував на постійному обліку та лікуванні в лікаря невропатолога місцевої лікарні [PERSON] . ЇЇ доходи за період сумісного проживання з чоловіком були більшими ніж в його за рахунок яких вони і жили. В силу медичних і соціальних показників її чоловік постійно потребував сторонньої допомоги. Після смерті її чоловіка [PERSON] вона і надалі проживала з його батьками однією сім`єю до їх смерті, вони були особами похилого віку та потребували сторонньої допомоги. Батько її чоловіка [PERSON] та [PERSON] померли [INFO] та [INFO] . Після смерті батьків її чоловіка та його батьків, вона і надалі продовжує проживати в будинку де зареєстрована, хоча позивачка [PERSON] в серпні 2018 року, і надіслала їй письмову вимогу про виселення з даного будинку, оскільки тоді вона їй повідомила, що оформила спадщину на даний будинок і є його власником, а тому вона повинна виселитись з будинку. Враховуючи викладене вище вважає, що має всі підстави вимагати визнання свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано [PERSON] , недійсним, встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя з спадкодавцем, а також зміни черговості та одержання права на спадкування (аркуш справи 76-79, том №1). Ухвалою суду від 28 листопада 2018 року об`єднано в одне провадження позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкоди у користуванні майном шляхом виселення з позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Старовижівського районного нотаріального округу Волинської області Бабич Н.Г. про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя, зміну черговості права на спадщину і одержання права на спадкування. Ухвалою суду від 30 листопада 2018 року частково задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та заборонено [PERSON] у будь-який спосіб вчиняти дії, спрямовані на відчуження житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , що належать їй на праві приватної власності (аркуш справи 96-97, том №1). Відповідач за зустрічним позовом подала відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки підстав для задоволення позову немає. Покликалася на те, що [PERSON] та [PERSON] з 27 січня 2008 року по 07 серпня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] необхідно довести факт спільного проживання, наявність спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків у період з 07 серпня 2010 року по 27 січня 2013 року. Реєстрація [PERSON] у житловому будинку не створює для неї безумовного права стверджувати, що вона та [PERSON] проживали як одна сім`я після розірвання шлюбу. Факт спільного проживання [PERSON] та її брата [PERSON] має підтверджуватись належними та допустимим доказами. Свідки не можуть достовірно знати про обставини проживання кожної особи у своєму будинку, а також не можуть підтвердити наявність чи відсутність взаємних прав та обов`язків між особами. Офіційна опіка, оформлена [PERSON] для догляду за [PERSON] - інвалідом І групи, мала місце у період з 20 січня 2006 року по 02 листопада 2008 року, а розлучились - 07 серпня 2010 року. Здійснення опіки не надає такій особі права спадкування. Тим більше, що така опіка здійснювалась [PERSON] поза межами п`ятирічного строку, який надає право на спадкування. Посилання [PERSON] на те, що вона допомагала у лікуванні та придбавала ліки є надуманим фактом, оскільки [PERSON] отримував ліки безкоштовно і при цьому отримував відповідну пенсію щомісяця. Допомога [PERSON] була тільки її особистим бажанням, а не першочерговою чи необхідною для [PERSON] , оскільки він сам міг забезпечувати себе у питаннях особистої гігієни, міг ходити за допомогою милиць, керувати інвалідним візком з електроприводом та був придатним для керування автомобілем. Після закінчення опіки [PERSON] над [PERSON] її брат лікувався у лікарні лише періодично - один раз на два роки - у 2009, 2011, 2013 роках. Крім того, [PERSON] 26 січня 2013 року поступив у відділення анестезіології інтенсивної терапії у тяжкому стані з діагнозом гнійний хронічний бронхіт на стадії загострення і на наступний день - [INFO] помер. Вважає, що саме через недогляд або взагалі його відсутність такого призвели до такого тяжкого стану [PERSON] , як гнійний бронхіт. [PERSON] з 07 серпня 2010 року, тобто з дати розірвання шлюбу та до дня смерті брата до 27 січня 2013 року отримувала доходи лише 1-4 місяцях 2011 року та 1-4 місяцях 2012 року, а брат отримував пенсію щомісяця. Батьки були зареєстровані та проживали у житловому будинку за адресою [ADDRESS] . Оскільки її брат [PERSON] став інвалідом у 2003 році, то у 2004 році він переїхав до цього будинку. Хоча батьки і подарували будинок брату [PERSON] , тобто своєму сину, але і надалі продовжували утримувати вказане майно. Також вона допомагала брату та своїм батькам матеріально, постійно пересилала гроші з Одеси, де і проживає, а після смерті брата продовжувала пересилати гроші своїм батькам, або сама оплачувала комунальні послуги. Також для належного утримання майна пересилала гроші [PERSON] , аби вона як користувач майна, допомагала її батькам у його утриманні, а після смерті батьків продовжує надсилати гроші [PERSON] , аби вона як належний користувач сплачувала за утримання май на. Вказані обставини спростовують той факт, що [PERSON] та її брат вели спільне господарство та спільно утримували майно. Посилання на те що батьки були особами похилого віку - пенсіонерами, не вказує на те, що вони потребували стороннього догляду та допомоги. [PERSON] не зверталась з заявою про право на спадкування до нотаріуса ні після смерті [PERSON] ні після смерті батьків. Також [PERSON] не подала доказу про те, що вона зверталась до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання з [PERSON] . Реєстрація та проживання позивачки у будинку було здійснено за згодою попереднього власника житлового будинку. А підстави проживання [PERSON] у житловому будинку після розірвання шлюбу з [PERSON] відповідає вимогам статті 405 ЦК України. Тобто правом на проживання у будинку позивачка наділена як колишній член сім`ї власника майна. Але сам факт реєстрації та проживання позивачки у будинку не надає їй права стверджувати, що вона надавала спадкодавцеві допомогу, яка має матеріалізоване вираження, оскільки усі витрати на ремонт житла, його утримання, придбання ліків [PERSON] здійснювалось за кошти їх батьків та за його власні кошти. А також кошти [PERSON] , які пересилала своєму брату за його життя. А після його смерті вона продовжувала пересилати кошти позивачеві на утримання будинку, сплату комунальних послуг. Брат був інвалідом першої групи, періодично кожні два роки дійсно проходив медичний огляд з рекомендаціями виділення милець, стойки для ходьби, інвалідного візка та протезування. Однак сама по собі наявність вказаних хвороб не свідчить про те, що [PERSON] перебував у безпорадному стані, тобто важко хворів та не міг самостійно власними силами, фізично і матеріально забезпечувати (підтримувати) умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Тому підстав для встановлення факту спільного проживання її брата [PERSON] та [PERSON] немає. Крім того у позовній заяві не вказано, за який період [PERSON] хоче встановити даний факт. Тому відповідно немає підстав для визнання її спадкоємцем після смерті [PERSON] , а також немає підстав для зміни порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (аркуш справи 117-121, том №1). В судовому засіданні [PERSON] просила первісний позов задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Надала пояснення аналогічні, що викладені в позові. Представник [PERSON] - адвокат Шинкар О.В. надала суду пояснення, аналогічні, викладеним в позові та у відзиві на зустрічну позовну заяву, зазначила, що під час розгляду справи позивачкою [PERSON] доведено її позовні вимоги, які ґрунтуються на законі. Просила первісний позов задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити. [PERSON] первісний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, свої вимоги за зустрічним позовом підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник [PERSON] - адвокат Хомич Ю.В. позовні вимоги [PERSON] не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні первісного позову. Зустрічний позов підтримав, зазначив, що позивачкою надані беззаперечні докази на підтвердження її вимог, просив позов задовольнити. Третя особа за зустрічним позовом приватний нотаріус Старовижівського районного нотаріального округу Бабич Н.Г.в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Заперечень згідно позовів немає. (аркуш справи 109, том №1). Допитана в якості свідка [PERSON] в суді пояснила, що знає [PERSON] коли остання переїхала зі своїм чоловіком, який має інвалідність з м.Миколаєва проживати в смт. Стара Вижівка доглядати старих батьків. Працювала разом з [PERSON] , [PERSON] приїзжав за [PERSON] на роботу, і разом йшли додому. Стосунки у [PERSON] з батьками [PERSON] були хорошими. [PERSON] готувала їжу чоловіку та батькам чоловіка. Ініціатором розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] була [PERSON] . Після розірвання шлюбу проживали однією сім`єю. Про спільне господарство невідомо, про спільний бюджет невідомо, про майно невідомо. Відомо, що [PERSON] звільнилась з роботи на прохання [PERSON] для догляду за батьками. Допитана в якості свідка [PERSON] в суді пояснила, що [PERSON] та [PERSON] приїхали з м.Миколаєва, жили разом дуже добре, як чоловік з дружиною. Часто приходила на іменини до батьків [PERSON] . Батьки [PERSON] відносились до [PERSON] як до невістки. Батьки [PERSON] керували, батько та [PERSON] отримував пенсію. [PERSON] їздив до [PERSON] на роботу. За які кошти жили, готували, лікувались не знає. Відомо, що усе купував батько [PERSON] [PERSON] запрошувала на поминальний обід. Після смерті [PERSON] [PERSON] проживала з батьками. В літній кухні було цілком можливо проживати. Відомо, що на похоронах [PERSON] виганяли з будинку. Допитаний в якості свідка [PERSON] в суді пояснив, що відносини в сім`ї були хорошими до моменту смерті батьків [PERSON] . Після смерті останніх відносин зі сторони [PERSON] погіршились. [PERSON] звинуватила його у смерті [PERSON] Спочатку [PERSON] і [PERSON] жили в м. Миколаєві, але після того як останньому ампутували ногу переїхали проживати в Стару Вижівку. Після приїзду [PERSON] і [PERSON] проживали у будинку приблизно півроку, а потім у літній кухні, оскільки [PERSON] палив. Ремонт у літній кухні робили [PERSON] і [PERSON] . Свідок сам двічі робив там ремонт і крім того замінював підлогу, фарбував стіни. За роботу йому ніхто не платив. [PERSON] і [PERSON] проживали окремою сім`єю, а дід з бабою окремо. Город обробляли разом. Спочатку [PERSON] і [PERSON] були одружені, але потім шлюб розірвали, оскільки [PERSON] хотіла зробити закордонну пенсію [PERSON] і для цього потрібно розлучитись. Після розірвання шлюбу [PERSON] і [PERSON] продовжували проживати разом. [PERSON] допомагала брату грошима, пересилала йому, а останній отримував пенсію як інвалід, соціальна допомога виражалась в отриманні візка. [PERSON] два або три рази перебував у лікарні і потребував постійного огляду, оскільки був інвалідом. [PERSON] приїздила в смт. Стара Вижівка один раз на рік на місяць, на два. Також свідок вказав, що [PERSON] і [PERSON] до переїзду в смт. Стара Вижівка проживали в квартирі у м. Миколаєві близько року, яку купувала [PERSON] для свого брата [PERSON] Свідок проживав разом зі своїм батьком у м. Миколаєві, оскільки йому не було де жити. На протязі останніх трьох років свідок проживає у смт. Стара Вижівка у знайомого. [PERSON] на протязі трьох років проживає по [ADDRESS] , після смерті діда по даній адресі відключили світло і газ. До того як [PERSON] потрапив у ДТП [PERSON] з останнім на протязі 4 років займались підприємницькою діяльністю (перевезення). Відомо, що квартиру в Миколаєві здавали в оренду і гроші пересилали на карту [PERSON] [PERSON] допомагала брату грошима, пересилала йому, а останній отримував пенсію. Допитана в якості свідка [PERSON] в суді пояснила, що була у дружніх відносинах з батьками [PERSON] багато років. З Одеси зустрічала передачі від [PERSON] близько 3-4 разів на рік. Батьки казали, що [PERSON] передавала долари для [PERSON] . Зі слів батьків вони давали гроші сину [PERSON] та [PERSON] для того, аби вони мали за що жити. Чула від свідка [PERSON] , що [PERSON] допомагала по господарству батькам. Але за усі витрати за послуги платили батьки [PERSON] . Зі слів [PERSON] він дозволяв [PERSON] жити у будинку, тому, що вона була його дружиною. Допитана в якості свідка [PERSON] в суді пояснила, що коли [PERSON] та [PERSON] приїхала у смт. Стара Вижівка, то останній потребував допомоги. [PERSON] працювала у свідка з 2007 року протягом 3 років. [PERSON] клала [PERSON] в лікарню, допомагала у лікуванні, доглядала батьків, а саме прибирала. Відомо, що [PERSON] мала заплатити за протезування [PERSON] Про особисте життя невідомо. Допитана в якості свідка [PERSON] в суді пояснила, що їй відомо, що [PERSON] возила [PERSON] на візку. Допитана в якості свідка [PERSON] в суді пояснила, що знайома з батьками [PERSON] . Батько [PERSON] 10 років тому перекривав дах у будинку за гроші [PERSON] . Познайомились з [PERSON] коли та приїхала доглядати батьків, як ті стали зовсім хворі перед смертю. [PERSON] коли приїздила, прибирала усе господарство. Чула зі слів батьків [PERSON] , що дочка пересилала гроші на проживання для батьків та брата, коли той був живий. Допитаний в якості свідка [PERSON] в суді пояснив, що про фінансовий стан сімей нічого не відомо. [PERSON] після смерті [PERSON] почала працювати, але не довго, бо доглядала батьків [PERSON] . Зі слів сусідів чув, що дочка [PERSON] допомагала батькам. Допитаний в якості свідка [PERSON] в суді пояснив, що знає про схвальні відгуки про сім`ю, про [PERSON] від батьків [PERSON] [PERSON] допомагала в усьому по господарству. Про фінанси, матеріальні доходи, про особисте життя нічого не відомо. Допитаний в якості свідка [PERSON] в суді пояснив, що [PERSON] залишала кошти батькам, привозила речі, ліки, гроші. Приїздила кожен рік, була по декілька тижнів. Відомо від [PERSON] , що вона та [PERSON] розлучились тому, що [PERSON] піклуючись про брата [PERSON] , хотіла завести його на протезування до іншої країни. Відомо, що батьки давали гроші [PERSON] , також і [PERSON] , можливо як подяку. На ліки батьки давали гроші [PERSON] окремо. Відомо, що на прохання [PERSON] [PERSON] , кілька місяців доглядала батьків. Потім [PERSON] приїхала та сама доглядала матір та батька до їх смерті. Допитаний в якості свідка і спеціаліста [PERSON] (лікар невропатолог) в суді пояснив, що [PERSON] , потребував постійного догляду з моменту прибуття до смт.Стара Вижівка. Особа з епілептичною хворобою не можна керувати автомобілем. Епілептична хвороба не є безпорадним станом. Якщо приймати ліки постійно то нападів може і не бути. Ліки від епілептичного нападу [PERSON] отримував постійно і безкоштовно інші ліки безкоштовно не надавались. Пам`ятає про епілептичний напад [PERSON] , коли він та [PERSON] ще жили з батьками у будинку куди він приїздив на виклик. Повідомив, що з бронхітом можливо жити, якщо його лікувати. Неналежне лікування бронхіту, або відсутність догляду та лікування бронхіту могли призвести до тяжкого стану та смерті. Вказав, що невідомо, чому у довідках за наступні роки не вказано, що [PERSON] потребує постійного стороннього догляду. [PERSON] приходив до лікарні з [PERSON] . Фізично батьки [PERSON] не могли здійснювати догляд за останнім. Про матеріальний стан батьків [PERSON] невідомо. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Старовижівського районного нотаріального округу Волинської області за реєстровим №930, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 жовтня 2013 слідує, що власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] (аркуш справи 9, 15). З копії будинкової книги (аркуш справи 10-12) вбачається, що по [ADDRESS] зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] . Дана обставина також стверджується довідкою Старовижівської селищної ради Старовижівського району Волинській області від 04 серпня 2018 року № 1733 (аркуш справи 18). Позивач надіслала відповідачу письмову вимогу щодо виселення, що стверджується описом вкладення до поштового відправлення та квитанцією про оплату листа (аркуш справи 16-17). Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особина річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з положеннями статей 319, 321, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 383 ЦК України та стаття 150 Житлового кодексу України визначають, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статті 401, 404 ЦК України визначають, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна, у тому числі щодо будівель і споруд тощо, для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно з частиною 1 статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до положень статті 405 ЦК України та частини 1 статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону, в обсязі, що визначається його власником. З позову вбачається, що відповідач [PERSON] була вселена у спірний житловий будинок за згодою попереднього власника будинку, зареєструвала своє місце проживання в установленому законом порядку, постійно проживала у будинку з колишнім власником і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана. Тому право відповідачки на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Крім того, як встановлено в ході розгляду справи, відповідач не є членом сім`ї нинішнього власника, позивач не укладала з відповідачем жодних договорів на користування житловим приміщенням, спільним побутом не пов`язані, а тому відсутні будь-які правові підстави для зайняття нею спірного житлового приміщення. Оскільки право власності позивача є беззаперечним, що набуто з правових підстав, тому відповідач не має права перешкоджати у користуванні спірним майном. Правових підстав для користування житловим приміщенням відповідачка після зміни власника не набула. З урахуванням встановлених обстави, суд дійшов до висновку, що право відповідачки за первісним позовом на користування належним позивачці будинком припинилось, проживання відповідача за первісним позовом в будинку створює позивачці за первісним позовом як власнику перешкоди в можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. А тому, позов слід задовольнити та усунути позивачці за первісним перешкоди у користуванні її власністю шляхом виселення [PERSON] з будинку [ADDRESS] . Стосовно зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя, зміну черговості права на спадщину і одержання права на спадкування, то суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке. Відповідно до частини 2 статті 3 СК України особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - складають сім`ю. У пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування`при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов`язані спорідненням зі спадкодавцем. В судовому засіданні знайшли підтвердження доводи [PERSON] про те, що після розірвання шлюбу вона продовжувала проживати з [PERSON] однією сім`єю. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Як встановлено в судовому засіданні з матеріалів справи, пояснень сторін та показів свідків, покійний [PERSON] мав інвалідність першої групи через апмпутацію кінцівок обох рук та лівої ноги, пересувався на інвалідному візку, хворів на тяжкі хронічні хвороби, що, на глибоке переконання суду, дає підстави для висновку про те, що стан [PERSON] був безпорадним в розумінні чинного цивільного законодавства. До дня смерті [PERSON] [PERSON] проживала з ним та здійснювала догляд. В період спільного проживання [PERSON] займалась підприємницькою діяльністю, певний період часу працювала, однак звільнилася з роботи за згодою [PERSON] та його батьків задля здійснення належного догляду. За таких обставин, суд вважає встановленою обставину набуття [PERSON] права на зміну черговості права на спадкування в розумінні норм статті 1259 ЦК України. Заявлені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Старовижівського районного нотаріального округу Волинської області Бабич Н.Г., про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним суд вважає обґрунтованими, оскільки нотаріусом при оформленні права на спадщину не було з`ясовано коло усіх спадкоємців та, відповідно, не залучено до спадкування, зокрема [PERSON] . Разом з тим, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Старовижівського районного нотаріального округу Волинської області Бабич Н.Г. про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя, зміну черговості права на спадщину і одержання права на спадкування не підлягає до задоволення з підстав пропуску строку позовної давності без поважної причини, про застосування якого заявила представник відповідача [PERSON] - [PERSON] . Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно із частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причин, у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , тому саме з цього дня позивач за зустрічним позовом [PERSON] набула право на спадкування, однак з врахуванням того, що таке право не визнається іншими спадкоємцями, саме з цього дня слід рахувати початок перебігу строку позовної давності щодо позовної вимоги про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю як подружжя. Позивач [PERSON] отримала право власності на спадкове майно, зокрема житловий будинок, 31 жовтня 2013 року, про що нотаріусом видане відповідне свідоцтво, яке оскаржується, таким чином саме з цього дня було порушено право [PERSON] , однак до суду [PERSON] звернулася з позовом більш ніж через 5 років, а саме: 28 листопада 2018 року, тобто після спливу позовної давності, про поважність пропуску строку позовної давності суду не повідомила і клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності не заявляла, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування якого було заявлено представником відповідача [PERSON] - [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі статей 15, 16, 256, 257, 261, 267, 316, 319, 321, 383, 386, 391, 401-406, 1259, 1264 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу України,

Outcome: approved