Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що [INFO] року помер її чоловік, а відповідачів батько, [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними спорудами в м. Виноградів, [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1809 га для обслуговування даного житлового будинку та ведення огородництва. Заповіту спадкодавець за життя не залишив. Позивач зазначає, що вона єдина спадкоємець першої черги прийняла спадщину, оскільки у передбачений законом шестимісячний строк звернулась до державної нотаріальної контори із заявою на прийняття спадщина, однак її права не визнаються, оскільки нею не представлено оригінали правовстановлюючих документів на зазначене майно. З урахуванням збільшених позовних вимог позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок та земельну ділянку. В судовому засіданні позивач та її представник обставини та вимоги позову підтримали. Відповідачі в судовому засіданні обставини та вимоги позову визнали. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 37 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). За ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ст. 1269). В судовому засіданні на підставі належних та достовірних доказів встановлено, що [INFO] року помер позивача чоловік, а відповідачів батько, [PERSON] (а.с.6,9,11,12,13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними спорудами в м. Виноградів, [ADDRESS], та земельної ділянки площею 0,1809 га для обслуговування даного житлового будинку та ведення огородництва. Єдиним спадкоємцем першої черги, яким прийнято спадщину є позивач, яка у передбачений закон строк звернулась до нотаріальної контори із заявою на прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку їй було відмовлено з підстав не представлення правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.24,44,54). Встановлено, що за життя [PERSON] набув право власності на житловий будинок, зведений на відведеній для цієї мети земельній ділянці, будівництво якого здійснювалося на підставі будівельного паспорта, дозволу на право виконання будівельних робіт, рішення Виноградівської міської ради народних депутатів від 12.05.1992 року про виділення земельної ділянки під будівництво індивідуальних житлових будинків громадянину [PERSON], акт про відведення земельної ділянки від 26.06.1992 року, завершене у 1992 році (а.с.20-23). Після завершення будівництва житловий будинок було зареєстровано у Виноградівському РБТІ за [PERSON] (а.с.15,16-19). Земельна ділянка площею 0,1809 гектара для обслуговування житлового будинку та ведення городництва, що розташована в [ADDRESS] згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 11.03.1994 року Виноградівською міською радою, належить [PERSON] ([PERSON]) (а.с.53,56). Оригінал державного акту на земельну ділянку втрачено (а.с.55). За ст.2 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому відповідно до ч.4 ст.3 Закону - права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Тому, враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що до складу спадщини, яка відкрилася на день смерті [PERSON] ввійшло набуте ним за життя право власності на вказаний житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами, а також зазначена земельна ділянка. Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позивач є такою, що прийняла спадщину, що відкрилася на день смерті спадкодавця, до складу якої ввійшло нерухоме майно, відтак позивач зобов'язана отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мін'юсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та [PERSON] із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Проаналізувавши встановлені обставини суд прийшов до висновку, що умови для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку відсутні. Відтак, невизнане право позивача, набуте нею шляхом переходу права власності в порядку спадкування, підлягає судовому захисту обраним нею способом, передбаченим законом. Отже, розглянувши цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved