Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивачка 24.07.2017 року звернулася до суду з позовом, у якому просить збільшити розмір аліментів, які стягнуті з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO] з 500 грн. до 2000 грн. до його повноліття з індексацією відповідно до закону. В обґрунтування вказаних вимог посилається на наступне. Між сторонами було укладено шлюб 15.11.2008 року. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачем. 28.10.2011 року шлюб між сторонами було розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова. В подальшому рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.07.2012 року з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивача на утримання сина - [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. на місяць. З моменту ухвалення вказаного рішення, відповідач жодного разу аліментів на утримання дитини не сплачував, ніколи не цікавиться його здоров`ям, участі у його вихованні не приймає. Позивач самостійно займається вихованням дитини та утриманням сина, постійно несе витрати на оздоровлення сина, придбання одягу, взуття, навчання тощо. Позивач працює медичною сестрою у ДУ «Клініка «ІПЕП» у відділенні ендикронології, де отримує мінімальну заробітну плату, тому їй важко самостійно утримувати сина. На думку позивача, розмір аліментів, які повинен сплачувати відповідач на утримання дитини є занадто низьким, оскільки вона постійно несе витрати на утримання, оздоровлення та виховання дитини. Тому позивач просить збільшити розмір аліментів, які були стягнуті рішенням Київського районного суду м. Харкова з індексацією відповідно до закону. Позивач в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, позов підтримала, просила задовольнити та ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину не явки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило. Суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 15.11.2008 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який в подальшому 28.10.2011 року було розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова. У сторін є неповнолітня дитина- син [PERSON], [INFO], який зареєстрований та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Позивач зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача, та 13.07.2012 року рішенням Київського районного суду м. Харкова з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивача на утримання сина у розмірі 500,0 грн. щомісячно, починаючи з 24.05.2012 року та до досягнення ним повноліття. На виконання вказаного рішення суду, позивачем було отримано виконавчий лист. Позивач працює в ДУ «ІПЕП НАМН» на посаді медичної сестри, та її дохід складає за період з січня 2017 року по червень 2017 року - 17 000, 62 коп. У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХП від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до висновку Верховного Суду України щодо застосування ст.181-183,192 СК України, викладеного у постанові від 05 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13, і який згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу ) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є працездатним чоловіком, а тому взмозі сплачувати аліменти в значно більшій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). За таких обставин, суд задовольняє позов про зміну розміру аліментів, які стягуються з відповідача в розмірі з 500 грн. щомісячно на 2000 грн., але не менше 50% суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили /п.23постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"/ і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved