Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання Договору №9386424000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 13.06.2018 року недійсним та зобов`язання ПАТ «УкрСиббанк» виключити відомості про виданий кредит №9386424000 на ім`я [PERSON] , про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 13.06.2017 року з бюро кредитних історій, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на момент підписання кредитного договору його паспорт було викрадено, що підтверджується зверненням до правоохоронних органів. Також позивач зазначає, що Кредитний договір не був підписаний від його імені, а був підписаний іншою невідомою особою, яка, діючи з шахрайських мотивів, не маючи жодних повноважень видавати себе за Позивача чи від його імені, фактично вступила в правовідносини з Банком та повинна нести відповідальність за їх невиконання. [PERSON] вважає, що оспорюваний Кредитний договір було укладено не з позивачем, а з іншою фізичною особою, а тому відсутнє волевиявлення [PERSON] та його внутрішньої волі на укладення Кредитного договору та отримання кредитних коштів за ним, що підтверджується відсутністю саме його дій на укладення Кредитного договору та є підставою для визнання такого договору недійсним. У судове засідання представник позивача подав заяву про можливість розгляду справи за їх відсутності, при цьому заявлені позовні вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з`явися, представником подано до суду письмові пояснення з наданням доказів звернення до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій невідомої особи, та заявив клопотання про направлення від імені суду інформації до правоохоронних органів щодо виявленого факту підроблення документів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.05.2017 року у позивача було викрадено паспорт громадянина України, РНОКПП, кредитні картки, а також особисті речі, в результаті чого, він звернувся до Приморського відділу поліції в м. Одеса ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення злочину, і на підставі якої було внесено відомості до ЄРДР, витяг з кримінального провадження №12017160500002739, правова кваліфікація злочину ст.185, ч.1 та розпочато досудове розслідування за даним фактом. 12.06.2017 року позивач дізнався, що за його викраденим паспортом було отримано кредит, який оформлений в «УкрСиббанку». По даному факту позивач звернувся з заявою до Приморського ВП в м.Одеса ГУНП в Одеській області із заявою про злочин та проханням вжити відповідні заходи. 14.7.2017 року позивачем отримано Витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання з інформацією, про реквізити документа, що посвідчують особу та підтверджують належність до громадянства. Отримавши від ПАТ «УкрСиббанку» лист вих. № 12383011 від 24.07.2017 р., що станом на 24.07.2017 року у [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором №93864124000 від 13.06.2017 року на суму 1840,00 грн., позивач знову звернувся до поліції з заявою, про те, що за його викраденим паспортом взято кредит, що підтверджується талоном - повідомленням №000117. 20.09.2017 року позивач надіслав на адресу ПАТ "УкрСиббанк" заяву про проведення внутрішньої службової перевірки щодо укладення зазначеного кредитного договору і анулювати неіснуючу заборгованість перед банком, з виключенням відомостей про виданий кредит з бюро кредитних історій і визнання кредиту недійсним. За клопотанням слідчого про тимчасовий доступ до речей і документів, Приморським районним судом м.Одеси 13.11.2017 року було винесено ухвалу про задоволення клопотання слідчого і надання тимчасового доступу до кредитних справ по кредитному договору, який знаходиться в ПАТ «УкрСиббанку». У ході досудового розслідування було встановлено, що в паспорті, який у позивача викрадено і по якому був взятий кредит, знаходиться вклеєна фотокартка, яка позивачу не належить. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) за кредитним договором зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У силу 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, a також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. З огляду на те, що кожний договір є правочином у розумінні ст.202 ЦК, то загальні положення про правочин є обов`язковими для сторін, що укладають договори, зокрема, кредитні договори. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. У випадках, прямо не передбачених у законодавстві, презумпція правомірності правочину може бути спростована судом. Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Цивільною дієздатністю фізичної особи, згідно з ч.1 ст.30 ЦК України, є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність їх невиконання. Отже, фізичні особи можуть набувати для себе цивільні права та обов`язки тільки своїми діями, і самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Воля - це психічний процес формування бажання людини щодо здійснення певних дій, спрямованих на задоволення потреб та інтересів фізичної особи. Волевиявлення - це зовнішній процес реалізації внутрішньої волі фізичної особи, як учасника цивільно-правових відносин. У правочині зовнішнє волевиявлення особи до укладення конкретного договору має відповідати його внутрішній волі. Воно має бути спрямоване на досягнення відповідного юридичного наслідку по укладеному договорі, тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків. Вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі є однією з умов дійсності правочинів. Тому відсутність дій, спрямованих на укладання правочину, або їх невідповідність внутрішній волі учасника цивільно-правових відносин має розглядатися в якості підстав визнання таких правочинів недійсними. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє з момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Аналогічна правова позиція Верховного суду України у справі за № 6-127цс13ю. З огляду на те, що оспорюваний Кредитний договір було укладено не відповідачем, а іншою фізичною особою від його імені, то відсутнє волевиявлення [PERSON] та його внутрішньої волі на укладання Кредитного договору та отримання кредитних коштів за ним, що підтверджується відсутністю саме його дій на укладання Кредитного договору та є підставою для визнання такого договору недійсним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 ЦК України, зокрема такими підставами недійсності правочину є відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності особи, яка вчиняє правочин (ч. 2 203 ЦК України) та відсутність вільного волевиявлення учасника правочину, що не відповідає його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України). Такий же висновок вбачається з правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-165цс13, в якій зазначено, що загальні вимоги, одержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст.203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК Україниволевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги є підставою недійсності правочину (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх в сукупності. Щодо клопотання відповідача про інформування правоохоронних органів, суд вважає такі дії суду недоцільними, оскільки досудове слідство за даним фактом скоєного злочину уже здійснюється. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Outcome: approved