Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON],[INFO]. В обґрунтування позову покликається на те, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.11.2001 року, від якого у них народилися доньки [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Миколаївського районного суду від 10.02.2011 року шлюб між ними розірвано. Доньок вона виховує сама, вони повністю перебувають на її утриманні та проживають разом з нею. Відповідач ще у 2007 році виїхав за межі України і з цього часу з дітьми не бачився жодного разу. Аліментів на утримання дітей, призначених за рішенням Миколаївського районного суду від 26.08.2011 року, відповідач жодного разу не сплатив, заборгованість за такими становить 46500 грн. Ніякої матеріальної допомоги на утримання доньок відповідач не надав і не надає по даний час; не піклується про їх духовний та фізичний розвиток. З 2010 року відповідач фактично припинив будь-яке спілкування з сім'єю, доньки не отримували від батька жодного подарунку або привітання на день народження, жодної іграшки. Він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться їхнім життям, не відвідував та не відвідує їх вдома, у Миколаївській гімназії. Перебуваючи за межами України, жодного разу не поцікавився життям своїх доньок, незважаючи на існуючі можливості для спілкування з ним принаймні в соціальних мережах. Разом з тим, 10.05.2017 року їй було відмовлено у наданні висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно їхніх дітей у зв'язку з тим, що на адресу комісії з питань захисту прав дитини надійшла заява з Королівства Іспанія від [PERSON] про те, що він категорично заперечує проти позбавлення батьківських прав. Однак це лише голослівна заява. 24.11.2017 року від Служби у справах дітей м. Миколаїв надійшло клопотання про розгляд справи без їхньої участі, відносно задоволення позову покладаються на думку суду. Разом з тим, надано розрахунок заборгованості по аліментах відповідача на утримання дітей, а також характеристики Миколаївської школи мистецтв на дітей. Позивач позовні вимоги підтримала та дала пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві. Додатково пояснила, що жодної зацікавленості у відповідача відносно їхніх доньок немає. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про слухання справи по останньому відомому місцю проживання, про що свідчить поштове повідомлення. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача не поважною, ухваливши проведення заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області ( справа №2-90/11) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишено на вихованні у матері [PERSON] З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим листом №2-836, виданого 06.09.2011 року Миколаївським районним судом Львівської області вбачається наявна заборгованість [PERSON] в розмірі 74935,50 грн. не сплачена станом на 31.10.2017 року на утримання доньок. 10.05.2017 року органом опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації було видано висновок про не доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньок. Що стосується участі відповідача у вихованні дітей, суд бере до уваги характеристики Миколаївської школи мистецтв відносно [PERSON], характеристики Миколаївської гімназії відносно [PERSON] та [PERSON], за якими батько дітей їх вихованням не займається, не цікавиться навчальним та виховним процесом. Не відвідує збори, виховні заходи, у яких беруть участь діти. А також пояснення дітей [PERSON] та [PERSON] суду, які вони дали в присутності матері [PERSON], що їхній батько [PERSON] не спілкується з ними, вони є чужими один для одного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. На думку суду, надано достатньо доказів, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а ухилення батьків від виховання дітей може розцінюватись у якості підстави для позбавлення батьківських прав лише за умови їх винної поведінки та свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких встановлених обставин, винної поведінки відповідача та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, враховуючи права та інтереси дітей, суд прийшов до висновку про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків і необхідність позбавлення його батьківських прав відносно дітей : доньки [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, судові витрати стягнути з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved