Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася в суд із зазначеним позовом посилаючись на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 02.02.2002 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які знаходиться на її повному матеріальному утриманні і вихованні. Заначає , що на даний час з відповідачем проживають окремо, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а тому з урахуванням уточнених позовних вимог просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем зареєстрований Ганьковицькою сільською радою від 02.02.2002 року та стягувати аліменти на її користь, на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Крім того просить вирішити питання щодо залишення їй шлюбного прізвища Захарова. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач надала суду заяву у якій просила справу розглядати у її відсутності, уточнила позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні (а.с. 18, 21, 22). Відповідач надав суду заяву у якій просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнав частково, не заперечив щодо розірвання шлюбу, заперечив щодо стягнення аліментів у заявленій сумі, так як є інвалідом ІІІ групи та отримує пенсію у розмірі 1452 грн. (а.с. 15-17). \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовну заяву належить задовольнити зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 02.02.2002 року у Ганьковицькій сільській раді Свалявського району Закарпатської області, актовий запис за № 1 між сторонами було зареєстровано шлюб (а.с. 5). Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с. 7-8). Згідно із ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім»ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. П.10\~постанови ПВСУ за\~№11\~від 21.12.2007\~року "Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя"\~визначено,\~що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім'ї\~ державою\~ полягає,\~ зокрема,\~ в\~ тому,\~ що\~ шлюб\~ може\~бути розірвано\~в судовому\~порядку лише\~за умови,\~ якщо\~встановлено,\~що подальше\~спільне життя\~подружжя і\~збереження шлюбу\~суперечитиме інтересам\~одного з\~них чи\~інтересам їх\~дітей.\~Із цією\~метою суди\~повинні \~уникати \~формалізму \~при вирішенні\~позовів про\~розірвання шлюбу,\~повно та\~всебічно з'ясовувати\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~враховувати наявність\~малолітньої \~дитини,\~ дитини-інваліда\~та \~інші обставини\~життя подружжя,\~забезпечувати участь\~у судовому\~засіданні,\~як правило,\~обох сторін,\~вживати заходів\~до примирення\~подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.\~ Враховуючи, що подружжя не має бажання зберегти сімю, яка існує формально, суд вважає, що примирення між сторонами є неможливим, позовні вимоги необхідно задовольнити, шлюб розірвати. Правила ст. 113 СК України передбачають право особи, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином шлюбне прізвище позивача Захарова після розірвання шлюбу необхідно залишити без змін (а.с. 3). Щодо стягнення аліментів суд дійшов наступного висновку. За ст. 150 СК України - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правовим змістом вказаної норми закону, обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Причому обовязком є особистим, індивідуальним, а не солідарним. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з нормою ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ст. 184 СК України - суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За розясненнями п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справа щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За ст. 8 ЗУ Про охорону дитинства, батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 3 та чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Матеріалами справи встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітніх дітей (а.с 7-8). Згідно посвідчення серії ААГ № 017211 від 20.03.2014 року та довідки № 1247 від 21.12.2018 року позивач є інвалідом ІІІ групи та його дохід становить 1452 грн. (а.с. 16-17). За таких обставин, аліменти слід встановити в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~Рішення допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved