Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом в якому просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. В позові вказали, що вони є власниками однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Право власності на однокімнатну квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності [NUMBER] виданого від 13 березня 2007 року №3/22. У даній квартирі зареєстрований колишній чоловік позивачки - відповідач по справі [PERSON], який з 01 листопада 2014 року та по теперішній час в даній квартирі фактично не проживає. У зв'язку з тим, що в квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстрований [PERSON], а фактично в ній не проживає, позивачі, як власники квартири, не можуть повною мірою реалізувати своє право власника. Відповідно до довіреності, виданої приватним нотаріусом [PERSON] в м. Суми, Сумській області 29 листопада 2016 року, зареєстрованої в реєстрі за №1977, [PERSON] уповноважена представляти інтереси [PERSON] (а.с.25). Позивачі в судове засідання не з'явились, від них надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, в якій вони позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити (а.с. 28). Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомився належним чином та своєчасно, що підтверджується повідомленнями про направлення судових повісток рекомендованим листом (а.с. 24, 29), заперечень проти позову не надавав. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачам на праві приватної власності належить однокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності [NUMBER] виданого від 13 березня 2007 року №3/22 (а.с. 11). У вище вказаній квартирі, власниками якої є позивачі, зареєстрований [PERSON], який з 01 листопада 2014 року та по теперішній час в даній квартирі фактично не проживає, що підтверджується актом обстеження від 01 грудня 2016 року (а.с. 18). У зв'язку з тим, що в квартирі зареєстрований відповідач, який фактично у ній не проживає, позивачі, як власники квартири, не можуть повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідач впродовж вищевказаного часу у вказаній квартирі не мешкає, його особистих речей в ній не має, жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також в поліпшенні стану квартири за весь час реєстрації за вказаною адресою не приймає, позивачі самостійно утримують квартиру в належному стані, здійснюють її поточний ремонт. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 383 Цивільного Кодексу України передбачає, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Статтею 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, отже ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Згідно зі ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина (чоловік) наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Стаття 3 Сімейного Кодексу України визнає сім'єю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. В частині 4 статті 156 Житлового кодексу України зазначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Частиною 2 статті 64 ЖК України визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина (чоловік) наймача, їх діти і батьки. Отже, у відповідності до ст. 156 ЖК України відповідач не є членом сім'ї власників [PERSON] та [PERSON] Оскільки [PERSON] фактично в квартирі за адресою: [ADDRESS], не проживає більше 6 місяців з власної ініціативи, не сплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі в спільному побуті, між позивачами та [PERSON] не має жодних домовленостей з приводу користування даною квартирою, суд вважає, що він втратив право користування житловим приміщенням в даній квартирі. Враховуючи вище викладене та виходячи зі змісту Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс-11 звільнення членом сім"ї, або колишнім членом сім"ї спірного житлового приміщення та його відсутність без поважних причин за місцем реєстрації встановлений строк є достатньою правовою підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом. Для зняття відповідача з реєстрації у відповідності до Закону України ст.7 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» необхідно отримати рішення суду про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Відповідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/ перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. На підставі викладеного,

Outcome: approved