Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що з 13.05.1989 року перебував з відповідачем у шлюбі. Під час шлюбу, сторонами за договором купівлі-продажу придбано житловий будинок № [ADDRESS]. Просив визнати право власності по 1/2 частині за кожним з сторін на будинок, оскільки дане майно згідно вимог чинного законодавства є спільним майном подружжя. В судовому засіданні позивач та його представник просили визнати право власності по 1/2 частині за кожним з сторін. Відповідач та її представник в судовому засіданні не заперечували щодо визнання права власності по 1/2 частині житлового будинку за кожним з подружжя. Вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, які підтвердили, що будинок був придбаний в період шлюбу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про його задоволення. У відповідності ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що з 13.05.1989 року по 14.09.2007 року [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі. З матеріалів справи вбачається, що за час спільного проживання та перебуванні у шлюбі, сторони відповідно до договору купівлі-продажу від 27.05.2003 року придбали будинок по [ADDRESS] Зі змісту інформаційної довідки № 13415419 від 26.11.2013 року з Реєстру права власності на нерухоме майно вбачається, що право власності на вищезазначений будинок зареєстровано на [PERSON] Відповідно до норм ст.ст. 60, 63 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України, незалежно від того, що один з подружжя не мав з поважної причини самостійного заробітку, майно набуте під час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, у дружини та чоловіка рівні права на володіння та розпоряджання ним, якщо інше не встановлено договором чи законом. Згідно роз'яснень, які містяться в Пленумі Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. У відповідності з нормами ст.ст. 69-71 СК України та ст. 372 ЦК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищевикладені обставини, засади рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, межі заявлених позовних вимог, відсутність вимоги про виплату грошової компенсації, суд задовольняє вимогу позивача щодо визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності за кожним по ? частині будинку [ADDRESS] На підставі ст. 88 ЦПК України, в разі задоволення позову з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved