Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні іі малолітньої доньки [PERSON], крім того, позивач просить стягнути з відповідачки аліментів на утримання малолітньої дитини. Позивач в позові зазначає, що відповідачка по відношенню до доньки [PERSON] є одинокою матір'ю (відомості про батька в акті народження записані зі слів матері згідно частини 1 ст. 135 СК України). [PERSON], зареєстрована за адресою [ADDRESS], останнє відоме місце проживання [ADDRESS]. [PERSON] має ще одну дитину - [PERSON], [INFO], по відношенню до якої також є одинокою матір'ю. Наразі мати з дитиною [PERSON] розшукуються службою у справах дітей у зв'язку зі зміною місця проживання. Відповідно до довідки №01-14/252 від 23.10.2017р. виданою КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» [PERSON] знаходиться в центрі з 04.04.2017 року. Дитини переведена з ДБ «Сонечко». Мати дитину не відвідує, не цікавиться її станом здоров'я, умовами проживання, виховання, утримання, матеріально не допомагає. Матір [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, самоусунулась від виховання доньки, в зв'язку чим позивач, на підставі ст. 164 СК України, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні іі малолітньої доньки [PERSON] та стягнути з неї аліменти на утримання дитини. Представник позивача в судове зсідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності і просить задовольнити позовні заяви в повному обсязі. Відповідачка до суду не прибула, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази і оцінивши їх у сукупності суд дійшов такого висновку. У відповідності зі ст.164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON], зареєстрована за адресою [ADDRESS], останнє відоме місце проживання [ADDRESS] Відповідачка по відношенню до доньки [PERSON] є одинокою матір'ю (відомості про батька в акті народження записані зі слів матері згідно частини 1 ст. 135 СК України). Вказані обставини підтверджуються відповіддю № 2152/02-04/4-04-37 від 21.10.2015 року наданою начальником Ленінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ЗМУЮ. [PERSON] має ще одну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER]. Позивачка за період з 2012-2016 року неодноразово разом з дітьми змінювала місце проживання, переважно винаймала житло. Про зміну місця проживання службу у справах дітей та Запорізький міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді [PERSON] не повідомляла, що ускладнювало відповідну роботу для усунення причин, за яких мати та діти опинилися у складних життєвих обставинах. [PERSON] не мала регулярного самостійного доходу, жодних видів державної допомоги не отримувала. З Запорізьким міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді не співпрацювала, за допомогою у вирішенні соціально-побутових питань не зверталась, хоча перебувала на обліку. У зв'язку зі складним матеріальним становищем [PERSON] на початку 2012 року влаштувала старшу доньку [PERSON], [INFO], до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» на повне державне забезпечення. Згідно довідки комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» від 28.10.2016р. №1677 за період 2016 року мати відвідала малолітню доньку два рази 10.06.2016 року та 08.07.2016 року, після чого жодного разу до дитини не з'являлась, засобами зв'язку контакт з дитячим будинком не підтримувала,станом здоров'я не цікавилась. Позивача не виявляла бажання забрати дитину на своє виховання. 22.01.2016 року відділом по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було останній раз відвідано родину відповідачки за адресою [ADDRESS], а через деякий час було з'ясовано, що [PERSON] разом з молодшою донькою [PERSON] виїхала з квартири та про подальше своє місце проживання не повідомила. На цей час місце перебування [PERSON], та її дитини [PERSON] не відомо, телефонний зв'язок відсутній. Відповідно до довідки №01-14/252 від 23.10.2017р. виданою КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» [PERSON] знаходиться в центрі з 04.04.2017 року. Дитини переведена з ДБ «Сонечко». Мати дитину не відвідує, не цікавиться її станом здоров'я, умовами проживання, виховання, утримання, матеріально не допомагає. Наразі відповідачка [PERSON] з дитиною [PERSON] розшукуються службою у справах дітей у зв'язку зі зміною місця проживання. Згідно висновку за № 05/01-25/0203 від 22.02.2017 року виданого Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Дніпровському району, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Таким чином встановлено, що відповідачка у справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, не спілкуються з донькою в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. У відповідності до вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються с дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні іі малолітньої доньки [PERSON] є доведеними і обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному у обсязі. Відповідно до п.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру стягуваних аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач не страждає на хронічні захворювання, знаходиться в працездатному віці, а тому на думку суду, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі ? частини всіх видів доходу (заробітку), щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 27.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів забезпечить належний рівень матеріального забезпечення, розвитку і виховання дитини. Оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved