Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що 24.02.1995 року зареєструвала із ним шлюб від якого у них народилось четверо дітей: син [PERSON],[INFO], дочка [PERSON],[INFO], дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON],[INFO]. Спільне життя не склалось, оскільки відповідач погано відносився до неї, часто вживав спиртне, ображав її та матір, безпричинно влаштовував сварки та скандали. Позивачка вважає, що їх шлюб носить формальний характер, так як вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, просить шлюб розірвати. У судовому засіданні позивачка по збігу строку, наданого судом на примирення, позовні вимоги підтримала із підстав, зазначених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що за три місяці відповідач не робив жодних спроб зберегти сім"ю, а дітей утримувати їй допомагає інший мужчина. Відповідач у судовому засіданні після закінчення строку на примирення, проти задоволення позовних вимог не заперечив, зазначивши, що відповідачка зраджує подружній вірності, вигнала його з дому, тому миритися наміру з нею він не має і ніяких спроб для цього не робив. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серія І-СГ №249533, яке видано повторно ВДРАЦС РС Жидачівського РУЮ 26.02.2015 року, 24.02.1995 року уклали шлюб [PERSON] Миколайоввич та [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище Захарків (а.с.7). Із копій свідоцтв про народження вбачається, що сторони є батьками [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO] (а.с. 4-6). Відповідно до ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, більше шести місяців місяців не проживають спільно, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивачка не має бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів та зраду подружній вірності, чого не заперечила у судовому засіданні. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких подальших заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище та вказала, що бажає після розірвання шлюбу залишити набуте у шлюбі прізвище, тому вона вправі надалі іменуватись цим прізвищем. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Малолітні діти сторін проживають разом із позивачкою у с.Бережниця. Відповідач у судовому засіданні не заперечив проти проживання дітей з позивачкою, тому суд приходить до висновку, що місце їх проживання слід визначити разом із матір"ю - позивачем у справі.

Outcome: approved