Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 05.08.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського РУЮ у Луганській області, актовий запис № 42. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона з 05.08.2014 перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу є неповнолітній син - [PERSON], [INFO]. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина не надає, тому їй одній важко утримувати його. Відповідач фізично здоровий, інших дітей на утриманні не має, тому взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання спільного сина. Причиною розірвання шлюбу стало те, що в психологічному плані вони з відповідачем несумісні, між ними виникали сварки, які призвели до того, що спільне подружнє життя стало неможливим. Спір про майно подружжя відсутній. Після розірвання шлюбу дитина проживатиме з позивачем. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивач в позовній заяві просила справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що починаючи з 05.08.2014 сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія 1-ЕД № 184839, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського РУЮ у Луганській області, актовий запис № 42. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спору про майно подружжя не має. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Судом встановлено, позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище отримане після реєстрації шлюбу «Скубко». Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серія І-ВЛ № 388994, виданого 05.01.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського РУЮ у Луганській області в графі "батько" зазначений відповідач [PERSON]. Відповідно до довідки № 2303, виданої виконавчим комітетом Новопсковської селищної ради Луганської області 21.06.2016, [PERSON] проживає за адресою: [INFO], сумісно з нею проживає син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за двома позовними вимогами. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved