Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який мотивовано тим, що 24.05.2015 року померла її прабабуся [PERSON], який залишила на випадок своєї смерті заповіт, згідно якого все своє майно залишила позивачу. Позивач стверджує, що спадщину прийняла, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на момент її смерті, однак, звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а саме житлового будинку та земельної ділянки, отримала відмову нотаріуса у зв'язку з відсутністю реєстрації нерухомого майна, що змушує останню звернутись до суду. В судове засідання сторони не з'явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Причому представник заінтересованої особи проти заявлених вимог не заперечує. Враховуючи подані сторонами заяви, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: 24.05.2015 року померла спадкодавець [PERSON] (а.с.3). Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі на: земельну ділянку у розмірі 0.5113га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Голодьківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області що належала спадкодавцю на основі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 255754 виданого на підставі розпорядження Хмільницької районної державної адміністрації від 02.11.2007 року № 653 (а.с. 20); житловий будинок, який розташований в с. Голодьки Хмільницького району по вул. Колісника, 65 (а.с.14-18). На випадок своєї смерті спадкодавець залишила два заповіти, відповідно до яких все своє майно, а також окремо Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 255754 заповіла позивачу (а.с. 4-5). Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до пп. 6- Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Таким чином належність [PERSON] житлового будинку, що розташований в с. Голодьки Хмільницького району по вул. Колісника, 65 доводиться даними з технічного паспорта та довідкою Голодьківської сільської ради Хмільницького району №841 від 17.12.2015р., виданої на підставі погосподарської книги №2 (а.с.12) Наявність у власності спадкодавця земельної ділянки підтверджується копією державного акту на землю, оригінал якого втрачено, про що свідчить оголошення в примірнику газети "Життєві обрії" від 10.02.2017р., долученому до матеріалів позову. Таким чином судом встановлено, що отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину позивач не має змоги, позаяк відсутні правовстановлювальні документи на спадкове майно, що в свою чергу і зумовило позивача звернутися до суду з даним позовом. Згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи , визначені у заповіті. Згідно зі статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Суд вважає, що за вищезазначених обставин позов підлягає до задоволення, оскільки доведено, що право власності на нерухоме майно спадкодавця не припинилося після її смерті, хоча відповідні правовстановлювальні документи і були втрачені, однак в порядку спадкування право власності на спадкове майно має бути визнане за спадкоємцем за заповітом.

Outcome: approved