Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] з урахуванням збільшення позовних вимог, просили суд усунути рідного брата позивача [PERSON] від права на спадкування за законом та визнати за позивачем право власності на вищевказану квартиру в цілому. Пояснили, що після смерті матері відкрилась спадщина, але нотаріусом йому відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказану квартиру. Крім того, в порушення обов'язку встановленого ч. 1 ст. 203 СК України, відповідач про матір, яка перебувала в безпорадному стані, викликаному тяжкою хворобою, не турбувався, кошти на її утримування не надавав та взагалі стосунків з матір'ю не підтримував до її смерті, у зв'язку з чим не має права на спадкування після смерті матері. Відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати за ним право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Пояснив суду, що після рішення суду про зняття його з реєстраційного обліку зі спірної квартири, з 2002 року, вони з матір»ю не спілкувались, він образився, не підтримували стосунків, навіть по телефону не дзвонили, він не знав, що матір останні два роки хворіла, була прикута до ліжка та потребувала стороннього догляду. Тому вважає, що умисно від обов'язку щодо утримання матері не ухилявся, але і не цікавився станом здоров»я спадкодавця. На даний час він зареєстрований в квартирі своєї дружини у м. Мелітополі. Крім того, з 2005року з братом також не спілкувались. Представник 3-ї особи ГУЮ у м.Києві в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлений належно. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01 листопада 2013 року (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: квартиру [ADDRESS], що належала на праві власності померлій, про що свідчить дублікат свідоцтва про право власності від 26.10.2004 р. (а.с. 52) та інформаційна довідка Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна КВ-2014 №56295 від 04.04.2014 р. (а.с. 10). Спадкоємцями першої черги за законом після померлої [PERSON] є її діти : [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 43, 47). [PERSON] є власницею квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданного 26.10.2004р. Позивач [PERSON] зареєстрований в спірній квартирі з 12.09.2006р. ( а.с.42 зворот). Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 25.05.2004р. за позовом [PERSON] визнано такими, що втратили право користування вказаною квартирою та забов»язано ВГІРФО Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві скасувати реєстрацію [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 79). Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи №47/2014 Третьої київської державної нотаріальної контори щодо майна померлої [PERSON], відповідачем 26.03.2014 р. (а.с. 40, зворот), а позивачем 28.03.2014 р. (а.с. 46, зворот) подані заяви до про прийняття спадкового майна після смерті спадкодавця. 19.12.2014 р. завідувачем Третьої Київської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], яка належала померлій [PERSON], оскільки правовстановлюючий документ на вищевказану квартиру відсутній, а на наданому дублікаті свідоцтва про право власності (серії [NUMBER]), виданому Відділом приватизації житла Подільської районної державної адміністрації м. Києва 07.10.2014 р. відсутні державна реєстрація (а.с. 53). Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у том числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень ч. 3 та ч. 5 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування"правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що померла потребувала сторонньої допомоги, оскільки хворіла, що підтверджується довідкою Клінічної лікарні №15 Подільського району м. Києва №101 від 02.02.2016 р. З вказаної довідки вбачається, що громадянка [PERSON], перебувала на лікуванні в терапевтичному відділенні №2 в період з 08 по 23 жовтня 2012 року з діагнозом : ІХС, дифузний склероз коронарних судин, аорти, гітертонічна хвороба ІІ ст., застійні явища в легенях, вторинна анемія середньої тяжкості (а.с. 105). Крім того, з довідки Київської міської клінічної лікарні №8 від [INFO] вбачається, що причиною смерті [PERSON] є атеросклеротична гангрена обох нижніх кінцівок (а.с. 41, зворот). Отже, спадкодавець хворіла на тяжку хворобу, була прикута до ліжка, та потребувала стороннього догляду. Оскільки позивач [PERSON]проживав з матір»ю, то він і здійснював цей догляд. Ці обставини також підтвердили свідки. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача з 1989 р., пояснила, що почала спілкуватись з матір'ю позивача за п'ять років до смерті останньої, яка проживала в одній квартирі разом із сином [PERSON] Померла часто перебувала в лікарні, оскільки мала захворювання з діагнозом гангрена обох ніг, які були усі в ранах, у зв'язку з чим не могла самостійно ходити та потребувала сторонньої допомоги. Син [PERSON] піклувався про матір, носив її до вбиральні, матеріально утримував останню, хоча сім'я не жила в достатку. Відповідача [PERSON] ніколи не бачила. Свідок [PERSON] пояснив, що є товаришем [PERSON] останніх дес'ять років. [PERSON] проживав із матір'ю, доглядав за нею, оскільки вона останні два роки до смерті постійно тяжко хворіла, потребувала постійної сторонньої допомоги. Вказаній сім'ї свідок періодично допомагав, перевозив [PERSON] до лікарні на своєму автомобілі , купував лікарські препарати. Бував у [PERSON] вдома періодично, два рази на місяць, мати якого перебувала в лежачому стані. До смерті [PERSON] її син [PERSON] до матері не приїздив, матеріальної допомоги не надавав. Свідок [PERSON] пояснив, що після того, як мати зняла [PERSON] з реєстраційного обліку з квартири, він не мав бажання спілкуватись з нею, а не допомагав, оскільки не знав про її стан здоров»я. Свідок [PERSON] пояснив, що знає сім»ю [PERSON] з дитинства, товаришували з ними. Йому відомо, що [PERSON] на підставі рішення суду зняла з реєстраційного обліку [PERSON], оскільки матеріально тяжко було сплачувати за комунальні послуги. До цього часу [PERSON] не ухилявся від своїх обов»язків щодо матері. В подальшому мати приватизувала квартиру на себе. Після того [PERSON] переїхав зі своєю сім»єю в м.Мелітополь. Як часто вони між собою спілкувались свідку невідомо. Він зробив висновок про те, що [PERSON] в добрих стосунках з матір»ю з того, що на його запитання про [PERSON], вона відповіла, що з ним все добре. Але особисто свідок з [PERSON] до смерті [PERSON] не спілкувався. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебувала у безпорадному стані, що зумовлений похилим віком та тяжкою хворобою, внаслідок чого вона не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Позивач [PERSON] тривалий час опікувався, матеріально забезпечував та надавав допомогу спадкодавцеві. Відповідач не допомагав, не цікавився станом здоров»я матері, хоча нічого йому не перешкоджало цьому. А образа на матір, що стала підставою для припинення спілкування з нею з 2004року, не може вважатись поважною причиною для утримання від обов'язку надання допомоги спадкодавцю. Крім того, відповідачем [PERSON] не надано доказів на підтвердження обставин, за якими ним надавалась матеріальна або інша допомога на утримання та догляд [PERSON] Навіть на похоронах матері він не був присутній. Тобто в даному випадку ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, яка потребувала допомоги, полягає в її умисній бездіяльності. Як на підставі заперечень відповідач посилався на ті обставини, що за життя матір'ю не було пред'явлено позову до нього про стягнення аліментів на її утримання. Проте, непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові [PERSON] про усунення від права на спадкування. На підставі наведеного, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та відмови в зустрічному позові [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], якому нотаріусом не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Outcome: approved