Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання права постійного користування земельними ділянками у порядку спадкування за заповітом. Заявлений позов обґрунтовував тим, що його батькові [PERSON] на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІФ-13-6-4-97, виданого 11.07.1996 р. та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 97, належало право постійного користування земельними ділянками для ведення фермерського господарства загальною площею 7,6 га, у тому числі земельною ділянкою площею 4,6 га, яка розташована в межах населеного пункту с. Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області, та земельною ділянкою площею 3,0 га, яка розташована за межами населеного пункту с. Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області. Розпорядниками даних земельних ділянок є Вільшаницька сільська рада та Тисменицька РДА. 11.02.2011 р. [PERSON] склав заповіт, який посвідчено секретарем Вільшаницької сільської ради Тисменицького району та внесено в реєстр за № 14, згідно якого все належне йому майно заповів позивачеві. Після смерті 04.12.2011 р. батька відкрилась спадщина на все належне йому майно, у тому числі на вказані земельні ділянки, яку позивач прийняв відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці за законом першої черги - дружина спадкодавця [PERSON] та другий син [PERSON], які є відповідачами у справі, на спадкове майно не претендують. Рішенням Тисменицького районного суду від 19.12.2012 р. за позивачем визнано право власності на фермерське господарство (цілісний майновий комплекс) Коростіля Василя Михайловича, яке розташоване по вул. Осередок, 96 у с. Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області та інше майно. На підставі даного рішення та протоколу № 1 загальних зборів членів ФГ «Коростіля Василя Михайловича» позивача обрано головою цього господарства, після чого внесено відповідні зміни в Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України. Однак, згідно листа № 741/0-780/6-16 від 05.09.2016 р. ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області державний акт на право постійного користування землею серії ІФ-13-6-4-97 від 11.07.1996 р. дає право постійного користування [PERSON], а не спадкоємцю.Просив визнати за ним право постійного користування земельними ділянками для ведення фермерського господарства у порядку спадкування за заповітом після смерті батька. Позивач у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, у поданих суду заявах просили справу розглянути у їх відсутності, позов визнали і проти його задоволення не заперечували. Представник відповідача - Тисменицької РДА Івано-Франківської області у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у відсутності свого представника. Представник відповідача - Вільшаницької сільської ради Тисменицького району у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві відповідач просив справу розглянути у відсутності свого представника, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що батькові позивача [PERSON] на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІФ-13-6-4-97, виданого 11.07.1996 р. та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 97, належало право постійного користування земельними ділянками для ведення фермерського господарства загальною площею 7,6 га, у тому числі земельною ділянкою площею 4,6 га, яка розташована в межах населеного пункту с. Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області, та земельною ділянкою площею 3,0 га з кадастровим номером 2625883500:03:002:0205, яка розташована за межами населеного пункту с. Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області. Розпорядниками даних земельних ділянок є Вільшаницька сільська рада Тисменицького району Івано-Франківської області та Тисменицька РДА Івано-Франківської області. Після смерті 04.12.2011 р. [PERSON] відкрилась спадщина на все належне останньому на праві власності майно та належне спадкодавцю право постійного користування вказаними земельними ділянками, яку позивач як єдиний спадкоємець за заповітом, посвідченим 11.02.2011 р. секретарем Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, прийняв відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України. Спадкоємці за законом першої черги дружина покійного та другий син, які є відповідачами у справі, у встановленому законом порядку не заявили про свої спадкові права, на спадкове майно не претендують. Рішенням Тисменицького районного суду від 19.12.2012 р. за позивачем визнано право власності на фермерське господарство (цілісний майновий комплекс) «Коростіля Василя Михайловича», яке розташоване по вул. Осередок, 96 у с. Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області та інше майно. На підставі даного рішення та протоколу № 1 загальних зборів членів ФГ «Коростіля Василя Михайловича» позивача обрано головою цього господарства, після чого внесено відповідні зміни до ЄДРПОУ. Вказані обставини, які відповідачами не заперечувались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. У рішенні Конституційного Суду України № 5-рп/2005 від 22.09.2005 р. зазначено, що кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону(частина друга статті 13 Конституції України. До таких об'єктів належать, зокрема, земельні ділянки. Згідно з частиною третьою статті 41 Конституції України громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ця конституційна гарантія не може тлумачитися як така, що заперечує державний захист інших визнаних майнових прав громадян (крім права власності) або обмежує можливості такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства. Таким чином, стосовно права постійного користування земельними ділянками діє механізм захисту, гарантований статтями 13, 14, 41, 55 Конституції України. З огляду на викладене за позивачем слід визнати право постійного користування земельними ділянками для ведення фермерського господарства у порядку спадкування за заповітом після померлого батька. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 1223, 1268 ЦК України, ст.23 Закону України "Про фермерське господарство", рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2005 від 22.09.2005 р.,

Outcome: approved