Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку, при цьому зазначив, що він є власником житлової квартири за № 3 по вул. Мала Житомирська, буд. 20 в м. Радомишль Житомирської області загальною площею 35,9 кв.м., житловою - 17,2 кв.м.. Також зазначив про те, що він тимчасово дозволив проживати відповідачам у квартирі, вони за нетривалий час привели її в непридатний для проживання стан, наразі має бажання використати своє право власника та відчужити квартиру іншій особі, однак на даний момент в ній зареєстровані відповідачі, котрі з жовтня 2013 року добровільно залишили своє місце проживання за адресою: [INFO] і з зазначеної дати постійне місце їх проживання: [INFO] Борщагівська. Так як до даного часу відповідачі значаться зареєстрованими в його квартирі, такий стан справ перешкоджає йому у вільному розпорядженні своєю власністю та перешкоджає оформленню субсидій на комунальні послуги, а тому просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом та зняти їх з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав відповідні пояснення. Відповідачі в судовому, засіданні не з"явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надіслали телефонограму, яку суд отримав 13 січня 2016 року о 10 год. 06 хв. в якій просили суд перенести розгляд справи в зв»язку з зайнятістю на основній роботі. Позивач заперечив проти заявленого клопотання, вважає його способом затягування вирішення справи. Суд погодився з думкою позивача, так як відповідачі про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені ще в грудні 2015 року, у них був час заздалегідь вирішити питання щодо явки до суду або надання до суду доказів про поважність причини неявки до суду і таке клопотання суд вважає як спосіб затягування вирішення справи і вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в справі письмових доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником житлової квартири за № 3 по вул. Мала Житомирська, буд. 20 в м. Радомишль Житомирської області загальною площею 35,9 кв.м., житловою 17,2 кв.м., що підтверджується Витягом від 22.04.2013 № 2743852 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Реєстраційної служби Радомишльського РУЮ Житомирської області (а.с. 07). Як пояснив в суді позивач та що підтверджується відповідним Актом обстеження соціального стану депутата Радомишльської міськради від 22 грудня 2015 року (а.с. 25) відповідачі [PERSON] та [PERSON] з жовтня 2013 року добровільно залишили своє місце проживання за адресою: [INFO], забрали все своє рухоме майно та особисті речі і з зазначеної дати постійне місце їх проживання: [INFO] Борщагівська. До даного часу відповідачі значаться зареєстрованими в квартирі позивача, його неодноразові вимоги про необхідність добровільного зняття з реєстраційного обліку проігнорували, що перешкоджає на даний час позивачу у вільному розпорядженні своєю власністю та перешкоджає оформленню субсидій на комунальні послуги та інш. Статтею 41 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, визначено, що право приватної власності є непорушним, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Разом з цим, у відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, беручи до уваги висновки Верховного Суду України та вимоги ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 138-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані з реєстрацією місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Оскільки, позивач є власником даної квартири, його права передбачені ст. 319 ЦК України, він вправі просити суд усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку, так як вони хоча і були зареєстровані у його квартирі, фактично проживали нетривалий час та не проживають вже понад 2 роки, а їх реєстрація в даній квартирі була і є лише формальною а відповідно, суд має право визнати їх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок своєї відсутності понад встановлені законом строки. Виходячи із змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це лише фіксація фактичного місця проживання особи і вона не пов'язана з будь-якими іншими (майновими) правами особи. В даному конкретному випадку, будучи зареєстрованими у квартирі позивача відповідачі не набудуть з факту реєстрації ніяких прав, і відповідно, будучи знятими з реєстрації ніяких прав вони не втратять. Натомість, подальша незаконна реєстрація відповідачів є порушенням Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та інших норм чинного законодавства, до того ж чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності майна. У відповідності до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як встановлено судом, відповідачі відсутні за постійним місцем проживання більше двох років і про поважність пропуску строку суд не повідомили та доказів не надали. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Приймаючи до уваги те, що власник квартри [PERSON] не має бажання надавати [PERSON] та [PERSON] житло в оренду або укладати з відповідачами [PERSON] про найм житлового приміщення, а їх реєстрація в його будинку є перешкодою до повного права розпорядження своєю власністю, суд приходить до висновку про те, що позивачем надані суду докази на підтвердження своїх вимог та те, що відповідачами порушені його права, а тому задовольняє позовні вимоги у зв"язку з їх правомірністю.

Outcome: approved