Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, в якому просить визнати за нею право власності на ј частину житлового будинку № 25 по вул. Чкалова в м. Мелітополі Запорізької області та на Ѕ частину автомобіля AVEO SF69Y, 2008 року випуску (кузов, рама, коляска) № Y6DSF69YE8W019866, KLISF96YE8W019866, державний номерний знак [NUMBER] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати сплачені за проведення оцінки вартості спірного будинку в розмірі 1\~500,00 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1\~725,96 грн. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2018 року позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження з викликом сторін. В судове засідання після оголошення перерви позивач не зявилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. В судовому засіданні, що відбулося 07.02.2019 року до оголошення перерви, позивач підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Відповідач після оголошення перерви у розгляду справи в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про продовження розгляду за його відсутності, позовні вимоги стосовно розподілу майна визнає у повному обсязі. В судовому засіданні, що відбулося 07.02.2019 року до оголошення перерви, відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, але вважає, що оскільки позивач не зверталась до нього про вирішення спору у позасудовому порядку, то просить судові витрати повязані з розглядом справи з нього не стягувати. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.\~4\~ст.\~206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З 28 березня 1991 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 28 березня 1991 року, актовий запис № 319 (а.с.11). У період шлюбу сторонами було придбано майно а саме: Ѕ частина житлового будинку № 25 по вул. Чкалова в м. Мелітополі Запорізької області,\~що підтверджується\~договором купівлі-продажу\~від 07.08.1996\~року,\~посвідченого державним\~нотаріусом Мелітопольської\~державної нотаріальної\~контори [PERSON],\~зареєстровано в\~реєстрі за\~№ 3-1129 (а.с.15-18), право власності на яку зареєстроване за відповідачем, а також автомобіль марки AVEO SF69Y, 2008 року випуску (кузов, рама, коляска) № Y6DSF69YE8W019866, KLISF96YE8W019866, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований на імя відповідача, що підтверджується копією технічного паспорту на автомобіль. Сторонами не заперечувався факт придбання вказаного майна в період сумісного проживання в шлюбі. При вирішенні спору щодо поділу спільного майна поділу підлягає все майно подружжя, до складу якого включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться в інших осіб; враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Сторони не вказали про наявність іншого майна подружжя, крім спірного. Частиною 1 ст.69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2\~ст.70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. У постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, зазначено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Статтею 63\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає доведеним в судовому засіданні той факт, що спірне майно перебуває у спільній власності подружжя, оскільки відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу).\~Вважається,\~що кожна\~річ,\~набута за\~час шлюбу,\~крім речей\~індивідуального користування,\~є об'єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя. Крім того, відповідно до поданої до суду заяви, відповідач позов визнає в повному обсязі, а згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо поділу спільного майна подружжя є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. У відповідності з п. 2 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України,\~витрати повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи відносяться до судових витрат, як витрати, повязані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на проведення експертизи, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст. 139 ЦПК України. Згідно з ч. 6\~ст. 139 ЦПК України,\~розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку Ѕ частини одноповерхового житлового будинку № 25 по вул. Чкалова в м. Мелітополі Запорізької області станом на 18.10.2018 року, позивачкою було сплачено за проведення незалежної оцінки вартості Ѕ частини спірного житлового будинку у розмірі 1 500,00 грн., що документально підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордера № б/н від 18.10.2018 року (а.с.32). У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, понесені позивачкою витрати підлягають стягненню з відповідача. У відповідності\~до вимог\~ч.1\~ст.\~142\~ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, відповідно до ст. 142 ч.1 ЦПК України позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, оскільки до початку розгляду справи по суті відповідачем було визнано позов.

Outcome: approved