Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом у якому зазначає, що 05.11.2003 він, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , будучи приватним підприємцем, за спільні сімейні кошти придбав у громадянина [PERSON] , для встановлення в торговому секторі № 1 КП МТК «Калинівський ринок», два двадцятитонних металічних контейнери СFRU403002-3-2210 та СFRU 4006168-4-2210 Контейнер було розміщено на торговельному місці №102 «З» на території КП МТК «Калинівський ринок», по вул. Калинівській,13-А, м. Чернівці, торговий сектор №1 та укладено, за взаємною згодою в інтересах сім`ї, угоду «Про надання в користування торговельного місця» між його дружиною [PERSON] , яка також була приватним підприємцем, та КП МТК «Калинівський ринок». Вказана угода неодноразово пролонгувалась. Зазначає, що з 2017 року він почав хворіти, а тому, разом з дружиною почали наймати її племінника [PERSON] , як продавця товарів із вказаних контейнерів. У подальшому, у позивача зіпсувались стосунки із дружиною та остання не повідомляла його про виручку, отриману від підприємницької діяльності. У лютому 2021 року, він прибув до свого контейнера, щоб отримати частину виручки, де зустрів [PERSON] , який повідомив позивачу, що контейнер і товар тепер належить йому та те, що він 26.01.2021 уклав договір № 4755/1тс «Про надання в користування торговельного місця на території КП МТК «Калинівський ринок». Відповідач змінив навісні замки на контейнері, позивача до контейнера не допускає. Наголошує, що відповідач чинить йому перешкоди у розпорядженні його майном. Окрім того, його дружина самовільно, без його відома та згоди, розпорядилась майном, що належить до спільної сумісної власності подружжя, переоформивши право користування торговельним місцем, на якому знаходиться вищевказаний контейнер, на відповідача. Враховуючи викладене, просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні та розпоряджанні своїм майном, а саме торговельним об`єктом, яким облаштовано торговельне місце № 102 «З» на території КП МТК «Калинівський ринок», торговий сектор № 1 , звільнити зазначений торговельний об`єкт від своїх особистих речей та визнати недійсним договір № 4755/1тс «Про надання в користування торговельного місця на території КП МТК «Калинівський ринок». [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву у якій вказує, що [PERSON] позбавлений права оспорювати укладений ним правочин щодо надання йому в користування торговельного місця на території КП МТК «Калинівський ринок», оскільки він не є стороною договору чи заінтересованою особою. Окрім того, право позивача ніяким чином порушено не було, а тому позовні вимоги є безпідставними. Разом із тим наголошує, що вказаний контейнер не є особистою власністю [PERSON] . При цьому дружина позивача [PERSON] передала йому цей контейнер у користування без укладення відповідних договорів, його реєстрації та нотаріального посвідчення, оскільки укладення та реєстрація відповідних правочинів чинним законодавством не вимагається. Окрім того, оспорюваним договором він не переоформлював право користування та не отримав торгівельне місце у субкористування, а безпосередньо набув права користування від МТК «Калинівський ринок». Просить відмовити у задоволенні позову. Представник МТК «Калинівський ринок» надіслав до суду відзив на позов у якому зазначає, що укладаючи оспорюваний договір, сторони керувались Положенням про порядок продовження договорів про надання у користування місця, переоформлення права користування торговельним місцем, передачу торговельного місця в субкористування на території КП МТК «Калинівський ринок». Саме у відповідності до вказаного порядку, подавши для цього необхідні документи (заяву про зміну користувача торгівельного місця, заповненою користувачем та новим набувачем. тощо) були переоформлені права користування торговим місцем з [PERSON] на [PERSON] . При цьому, уповноваженими особами ринку перевірено, що торгівельний об`єкт не перевуває у арешті, не є предметом спору, застави. Зазначають також, що положенням не зобов`язано надавати користувачів докази перебування у шлюбі. Відтак процедура переоформлення була проведена з дотриманням вимог законодавства та вказаного Положення, а тому відсутні підстави для скасування оспорюваного договору. У відповіді на відзив [PERSON] вказав, що відповідачу, разом із наданням торгівельного місця, передано також і торгівельний об`єкт, який є його власністю та який розміщено на вказаному торгівельному місці. Тобто відповідач фактично користується його майном без будь-якої на те згоди одного із співвласників майна. У зв`язку із цим, у даний час [PERSON] позбавлений права користування своїм майном, оскільки позивач сворює йому перешкоди, не допускає до торгівельного оберту. Позивач та його представники в судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив. Представники відповідачів в судовому засіданні надали пояснення аналогічні викладеним у відзивах, вважають, що позовні вимоги є безпідставними, просять відмовити у задоволенні позову. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін та свідків, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.01.2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно серії [NUMBER] від 25.03.2021 року. 05.11.2003 року [PERSON] придбав двадцятитонний металічний контейнер СFRU403002-3-2210, імпортером яких був громадянин [PERSON] та які були ввезені на митну територію України 03.11.2003 року. Згідно письмової розписки гр. [PERSON] , контейнер [NUMBER] проданий у приватну власність підприємцю [PERSON] для встановленні у 1-му торгівельному секторі МТК «Калинівський ринок». Станом на 05.11.2003 року діяли норми Цивільного кодексу УРСР та КпШтС України, якими повинен керуватись суд при встановленні відповідних правовідносин. Так, згідно ст. 86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ст. 128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачевіпередбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві Статтею 153, 154 ЦК УРСР визначено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Статтею 224 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, 05.11.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, згідно якого, останній набув у власність майно - металічний контейнер СFRU403002-3-2210. Разом із тим, у відповідності до ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності або двом чи кільком громадянам. Згідно ст. 22, 23 КпШтС України (чинного на час набуття права власності) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Таким чином, набувши у період шлюбу у власність вищевказане майно (металічний коптейнер), таке майно визнається спільною сумісною власністю подружжя. Тобто металічний контейнер [NUMBER] є спільною сумісною власністю [PERSON] та його дружини [PERSON] , яким вони зобов`язані розпоряджатись за спільною згодою. У подальшому, про що не заперечують сторони, вказаний металічний контейнер було встановлено на торгівельному місці № 102 «З» у торгівельному секторі № 1 МТК «Калинівський ринок». Угодою № 591-к/1тс від 08.06.2005 року, МТК «Калинівський ринок» надало, а користувач, в особі [PERSON] , прийняла в платне користування торгівельне місце № 102 «З» у торгівельному секторі № 1 МТК «Калинівський ринок», для здійснення продажу промислових товарів з 20-титонного контейнера. У подальшому, а саме угодами №591-к/1тс від 01.03.2006, №2175-к/1тс від 01.01.2010, №1640/1тс від 31.12.2014, №2531/1тс від 31.12.2016 року, між вищевказаними сторонами [PERSON] надавалось у користування торгівельне місце № 102 «З» у торгівельному секторі № 1 МТК «Калинівський ринок». Однак, згідно договору № 4755 від 26.01.2021 року, ринок надав [PERSON] у платне строкове користування торгівельне місце № 102 «З», площею 19,60 м.кв. у торгівельному секторі № 1 на МТК «Калинівський ринок». Торгівельне місце облаштовано торговельним об`єктом - 20-титонним контейнером. Відтак, з 26.01.2021 року відповідач користується вказаним торгівельним місцем на якому розміщено торговельний об`єкт - 20-титонний контейнер, який перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] та яким із 2005 року користувалась остання. Оцінюючи пояснення позивача щодо необхідності скасування вищевказаного договору, укладеного із [PERSON] та пояснення відповідачів щодо законності його вчинення, встановлюючи наявність чи відсутність порушення прав [PERSON] , суд виходить з наступного. Порядок здійснення торгівлі на ринках м. Чернівці встановлені Правилами, які затверджені рішенням 9 сесії Чернівецької міської ради VI № 209 від 16.06.2011 року. так, згідно п. 1.13 правил, торговельне місце - площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю (ваг, лотків тощо), торговельних приміщень і об`єктів (контейнерів, кіосків та інших тимчасових споруд) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків (у тому числі ручних), у магазинах, закладах ресторанного господарства, павільйонах, кіосках, контейнерах, палатках тощо. Згідно п. 1.20 правил, адміністрація ринку при наданні продавцям торговельних місць на визначений термін (більше одного місяця) укладає з ними письмовий договір, у якому зазначається термін його дії, асортимент (вид) товарів (послуг), що реалізуються (надаються), розташування торговельного місця (сектор, ряд, номер тощо), умови оренди (користування) торговельного місця або майна ринку (обладнання, інвентарю, або приміщень, які не перебувають у комунальній власності - надалі майна), розмір та порядок оплати за оренду (користування) торговельного місця або майна ринку, перелік послуг, які надає ринок, їх вартість, порядок розірвання угоди у випадку систематичного порушення цих Правил, Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення. Користувач (орендар) торговельного місця на ринку в обов`язковому порядку завчасно узгоджує у письмовій формі з адміністрацією ринку наступну передачу права користування торговельним місцем (передачу його в суборенду) або відчуження власного пункту продажу, розміщеного на ньому, іншому суб`єкту господарювання. Письмовий договір укладається в обов`язковому порядку також із суб`єктами господарювання, які здійснюють торгівлю та надання послуг у власних приміщеннях, що знаходяться на території, визначеній для діяльності ринку. Окрім того, наказом № 224 від 01.09.2014 року затверджено Положення про порядок переоформлення права користування торговельним місцем, передачу торговельного місця в субкористування на території КП МТК «Калинівський ринок». Згідно п. 1 Порядку, користувач торговельного місця на Ринку в обов`язковому порядку завчасно узгоджує в письмовій формі з Ринком наступну передачу торговельного місця іншому суб`єкту господарювання. Передача торговельного місця здійснюється на підставі заяв Користувача та суб`єкта господарювання, якому передається торговельне місце. Передача торговельного місця здійснюється виключно за умови відсутності заборгованості з оплати послуг за користування торговельним місцем, електроенергією, відеоспостереження та за умови, що торговельний об`єкт, яким облаштовано торговельне місце, що передається, не є предметом спору, застави, на нього не накладено арешт, а сторони наділені правом на передачу цього торговельного місця (розпорядження торговельним об`єктом). Ринок при передачі суб`єкту господарювання торговельного місця на термін більше одного місяця укладає з ним договір. При передачі торговельного місця Ринок , у разі необхідності, може витребовувати документи, що засвідчують право власності на торговельний об`єкт. Передача торговельного місця іншому суб`єкту господарювання тягне за собою припинення дії договору з попереднім Користувачем. Як зазначає представник МТК «Калинівський ринок», [PERSON] набув прав користувача вищевказаного торговельного місця на підставі власноручно заповненої заяви про зміну користувача торгівельного місця. Такі заяві заповнені [PERSON] та [PERSON] , внаслідок чого відбулось переоформлення права користування та укладено оскаржуваний договір. Разом із тим, згідно одного із пунктів вищевказаного порядку, передача торговельного місця здійснюється виключно за умови, що торговельний об`єкт, (в данному випадку 20-титонний контейнер) яким облаштовано торговельне місце, що передається, не є предметом спору, застави, на нього не накладено арешт, а сторони наділені правом на розпорядження торговельним об`єктом. Таким чином, для переоформлення права користування торговельним місцем та укладення оспорюваного договору № 4755, обов`язковою умовою є те, що сторони, в данному випадку [PERSON] та [PERSON] , наділені правом на розпорядження торговельним об`єктом, в данному випадку 20-титонним контейнером. Для такої перевірки, уповноважені особи ринку мають право витребовувати документи, що засвідчують право власності на торговельний об`єкт, однак жодних дій не вчинили. Окрім того, у п.1.2. договору не встановлено та не визначено чи є вказаний контейнер власністю [PERSON] . У вказаному пункті, серед двох варіантів «є» та «не є» не відмічено необхідних про це відомостей. Натомість, як було зазначено вище, розміщений на торгівельному місці № 102 «З» у торгівельному секторі № 1 на МТК «Калинівський ринок» 20-титонний контейнер, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та його дружині [PERSON] . Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 61, 63 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції», пункти 69 і 73). У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зазначила, що відсутність згоди одного із співвласників подружжя на розпорядження майном, відчуженим за правочином, який виходить за межі дрібного побутового, є підставою визнання цього правочину недійсним. Визначення «дрібний побутовий правочин» має оціночний характер, не має установлених меж грошового виразу (вартості), а тому має для різних видів діяльності, речей і майнового стану учасників цивільних правовідносин, різні межі вартості. У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Вимогами ст. 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно положень ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Таким чином, разом із переоформленням договору права користування торговельним місцем № 102 «З» у торговому секторі № 1 на МТК «Калинівський ринок», шляхом заповнення заяви про зміну користувача торгівельного місця та укладення оспорюваного договору № 4755/1тс [PERSON] , добровільним переданням свого права користування торгівельним місцем, [PERSON] фактично передала [PERSON] у користування, без укладення правочину, і торгівельний об`єкт (20-титонний контейнер), який розміщено на вказаному торгівельному місці. Варто зауважити, що предметом та метою оспорюваного договору, є не тільки передання у користування торгівельного місця, а і здійснення господарської діяльності на ньому, шляхом торгівлі промисловими товарами (п.1.1. Договору) у торгівельному об`єкті. Таким чином, первинною метою [PERSON] , при укладенні договору, є здійснення підприємницької діяльності, торгівлі на ринку, яка неможлива без існування торгівельного об`єкта, тобто розміщення на торгівельному місці засобів (інвентарю, тощо) необхідних для торгівлі. Окрім того, укладенню такого договору передує підписання спільної декларації (заяв) попереднього користувача (та власника торгівельного об`єкта) та нового користувача. Укладення договору неможливе без попередньої декларації (відмови попереднього користувача та надання згоди власника, або всіх співвласників, торгівельного об`єкта) та оцінюються судом як похідне та основне, яке є взаємозалежним та існувати один без одного не може. Враховуючи вказані обставини, передаючи у користування відповідачу вказаний торговий об`єкт, [PERSON] , будучи співвласником вказаного контейнера, не володіла достатнім обсягом правосуб`єктності щодо нього, діючи свавільно розпорядилась майном без відома та згоди іншого співвласника, чим порушила право [PERSON] на мирне володіння майном Незважаючи на те, що [PERSON] не є стороною оспорюваного правочину, саме її одноособова згода на переоформлення договору стала підставою для виникнення у [PERSON] прав та обов`язків щодо торгівельного місця та торгівельного об`єкта, учасником права власності на який є позивач. Укладення такого договору виходить за межі дрібного побутового правочину. Окрім того варто зауважити, що Ринком , при укладенні договору № 4755/1тс порушено вимоги п. 1 Порядку, оскільки не перевірено належним чином те, чи сторони наділені правом на розпорядження торговельним об`єктом, шляхом перевірки правовстановлюючих (чи будь-яких інших) документів, що засвідчують право власності на торгівельний об`єкт. Пунктом 1.2. договору не визначено, чи є торгівельний об`єкт (контейнер) власністю нового користувача та підстави для набуття його у користування. Таким чином може бути констатовано, що укладеним договором № 4755/1тс від 26.01.2021 року було порушено права [PERSON] , оскільки разом із передачою у користування торговельного місця, у користування [PERSON] , за ініціативи [PERSON] , було фактично передано торговельний об`єкт - контейнер, який знаходиться на торговельному місці. Така передача відбулась за усним погодженням із [PERSON] без згоди іншого співвласника [PERSON] . За таких умов, існування оспорюваного договору порушує права позивача на мирне володіння своїм майном, а тому, враховуючи викладене, позовні вимоги в частині визнання договору недійсним підлягають задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює в користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом має право вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від учинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямовано на усунення порушень прав власника, не пов`язаних із позбавленням його володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц). З огляду на наведені визначення Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц зробила висновок, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного й негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Право володіння - забезпечена законом можливість мати у себе певну річ, утримувати її у своєму господарському підпорядкуванні (фактично тримати річ, зараховувати на баланс та ін.) Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей (Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" від 28.01.2013 р. N 24-150/0/4-13). Статтею 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається із довідки про результати розгляду звернення від 18.03.2021 року, [PERSON] звернувся до органів поліції із заявою, у якій вказує, що прибувши, в черговий раз, до свого контейнеру на МТК «Калинівський ринок», виявив громадянина [PERSON] , який на підставі договору оренди торгівельного місця, здійснює продаж товарів. Останній вказав, що [PERSON] більше не має стосунку до вказаного контейнера, погрожував останньому. Вказує також, що хоча і має доступ до контейнера, однак, внаслідок дій [PERSON] , позбавлений можливістю розпоряджатись своїм майном, зокрема і товаром, який знаходиться у контейнері. Із дослідженого обсягу доказів стає зрозумілим, що після укладення оскаржуваного правочину, [PERSON] відмовляється надати доступ [PERSON] до товару, який знаходиться у контейнері, відмовляється звільнити торгівельний об`єкт, при цьому визнаючи, що контейнер не є його власністю. Стверджує, що він набув його у користування у законний спосіб, внаслідок домовленості між ним та [PERSON] . Разом із тим, вказане майно знаходиться у спільній власності позивача та його дружини, а тому вказані дії відповідача перешкоджають [PERSON] у реалізації правомочностей щодо контейнера, створюють перешкоди у вільному користуванні ним. За таких умов, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що порушене право позивача повинно бути захищено шляхом задоволення позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю.

Outcome: approved