Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій зазначив, що 21 вересня 1991 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Павлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 13 від 21.09.1991 року. Від шлюбу вони мають дорослих дітей. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинені з 2006 року, спільне господарство не ведеться, примирення між ними не можливе, наміру на збереження сім'ї немає. Позивач в судовому засіданні на своєму позові наполягав, просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] В судовому засіданні відповідач позов визнала, не заперечувала проти його задоволення, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище, набуте під час реєстрації шлюбу "[PERSON]". Суд, вислухавши позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони 21 вересня 1991 року уклали шлюб, який був зареєстрований Павлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, про що було видано свідоцтво про шлюб та складено актовий запис № 13 (а.с. 5). Від спільного шлюбу вони мають дорослих дітей. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинені з 2006 року, спільне господарство не ведеться, примирення між ними не можливе, наміру на збереження сім'ї немає. Згідно ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

Outcome: approved