Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з позовною заявою, в якій просили визнати за ними право власності по 1/2 частині кожному житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по вул. Шевченка, 20, в с. Яківка Тлумацького району Івано-Франківської області. Свої вимоги обґрунтовували тим, що за вказаною адресою матері [PERSON] та тітці [PERSON] на праві власності по 1/2 частині кожному належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. 26.12.1996 року [PERSON] померла. Позивач [PERSON] вступив в управління спадковим майном після смерті матері. 11.05.2017 року [PERSON] померла. Ще за життя [PERSON] посвідчила на імя позивача [PERSON] заповіт на все належне їй на день смерті майно. Позивач [PERSON] прийняв спадщину за заповітом подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Позивачі бажають оформити право власності на спадкове домоволодіння на своє імя, однак в нотаріальному порядку їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на домоволодіння, розташоване по вул. Шевченка, 20, в с. Яківка Тлумацького району Івано-Франківської області. У звязку з вищевказаним, позивачі просять суд визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими за адресою: вул. Шевченка, 20, с. Яківка, Тлумацький район, Івано-Франківська область, в т.ч.: за [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], а за [PERSON] на 1/2 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Позивачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не зявились, однак у позовній заяві просили розгляд справи провести у їх відсутності. Представник відповідача Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не зявився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив справу розглядати без його участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 1 Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 1389 від 30.10.2017 року за 1986-1990 роки за [PERSON], яка була головою двору, значилось господарство № 16, розташоване по вул. Шевченка, 20, в с. Яківка Тлумацького району Івано-Франківської області (суспільна група господарства - службова) (а.с. 14). Також згідно виписки з погосподарської книги № 1 Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 1383 від 30.10.2017 року за 1986-1990 роки за [PERSON], яка була головою двору, значилось господарство № 17, розташоване по вул. Шевченка, 20, в с. Яківка Тлумацького району Івано-Франківської області (суспільна група господарства - колгоспна) (а.с. 15). Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 24.02.2018 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди за вказаною адресою побудовані у період з 1959 року по 1991 рік (а.с. 8-10). Також у відповідності до копії довідки Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 203 від 22.02.2018 року житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані по вул. Шевченка, 20, в с. Яківка Тлумацького району Івано-Франківської області, який побудований в 1959 році, згідно відомостей погосподарської книги № 1 Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області належить [PERSON] та [PERSON] (а.с. 57, 71). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. Відповідно до вимог ст.ст. 123, 126 ЦК Української РСР (в ред. від 18 липня 1963 року) та п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 02 березня 1973 року № 3 "Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього", розмір частки колишнього члена колгоспного двору в спільному майні, що належить дворові і збереглося після його перетворення в господарство робітників та службовців (якщо на час припинення існування двору цей член не втратив права на неї), встановлюється згідно зі ст. 123 ЦК Української РСР. Тому при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх членів двору, в тому числі непрацездатних і неповнолітніх. Майно, придбане після перетворення колгоспного двору в господарство робітників чи службовців, підлягає поділу за нормами, що регулюють поділ спільної часткової власності або спільної сумісної власності подружжя. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що вирішуючи спори про право приватної власності на майно, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про власність» обєктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав. Отже, [PERSON] (службовець) та [PERSON] (член колгоспного двору) в рівних частках (по 1/2 частині кожному) належали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Шевченка, 20, с. Яківка Тлумацького району Івано-Франківської області, які були поділені на господарство службовців № 16 та колгоспний двір № 17. Згідно копії повторного свідоцтва про народження позивача [PERSON], [INFO], його батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с. 23). 26.12.1996 року [PERSON] (мати) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 17). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON], для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (позивач) прийняв спадщину за законом після смерті матері [PERSON], успадкувавши належну їй 1/2 частину домоволодіння, оскільки, як спадкоємець першої черги за законом, вступив в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 241 від 06.03.2018 року (а.с. 13). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 82/2018 від 07.03.2018 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с. 60-73), з якої вбачається, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає. 11.05.2017 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 18). Ще за життя вона посвідчила на імя позивача [PERSON] заповіт, яким заповіла йому все належне їй на день смерті майно, що підтверджується копією дублікату заповіту від 02.01.1997 року (а.с. 16). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON], успадкувавши 1/2 частину домоволодіння, оскільки у шестимісячний термін звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 39). Згідно копії довідки Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 1015 від 16.08.2017 року на день смерті [PERSON], у спадковому будинку, окрім неї, був зареєстрований її онук [PERSON] (а.с. 41), який не є спадкоємцем першої черги за законом, а отже немає права на обовязкову частку у спадщині у відповідності до ст 1241 ЦК України. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 259/2017 від 28.08.2017 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с. 38-59), з якої вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає. Отже, на момент звернення до суду позивачі правомірно претендують на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими по вул. Шевченка, 20, в с. Яківка Тлумацького району Івано-Франківської області, т.ч.: [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], а [PERSON] на 1/2 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Позивачам в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом та за заповітом на частини житлового будинку з господарськими буділями та спорудами, розташованими по вул. Шевченка, 20, в с. Яківка Тлумацького району Івано-Франківської області, які залишились після смерті [PERSON] та [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданими приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] за № 239/02-31 від 07.03.2018 року та № 193/02-31 від 26.02.2018 (а.с. 21, 22). Зазначені обставини перешкоджають позивачам належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачам слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову, а саме по 184,46 грн. кожному. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України (в редакції 2003 року),

Outcome: approved