Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], посилаючись на те, що позивача було обрано на посаду голови Гаражно-будівельного кооперативу «Восток», 02 жовтня 2011 року на загальних зборах членів кооперативу. Правління ГСК «Восток» прийняло рішення про скорочення штату охорони на два сторожи, у зв'язку з браком фінансування при збільшенні мінімальної заробітної плати. Автокооператив існує виключно за рахунок членських внесків і правління кооперативу має право вирішувати який штат робітників утримувати. Більш за всіх нарікань та претензій з боку членів ГБК « Восток» по роботі було у сторожа [PERSON] - відповідача по справі та [PERSON] Тому питання, кого потрібно було звільнити не стояло. Позивач також зазначає, що у вересні він знаходився у відпустці та проходив лікування у санаторії Бурденко з 14 вересня 2015 року. 27 вересня пізно ввечері він приїхав додому. Йому подзвонили та просили перевірити пости охорони. 28 вересня в 2 години ночі позивач провірив пости. В цей день на посту були сторожа [PERSON] та [PERSON], які спали, залишивши охоронюваний об'єкт без догляду. Позивач вимагав написати пояснювальну записку. Писати її вони відмовились, натомість він вислухав образи відносно себе, його псевдо оп'яніння, образи в бік його родини тощо. Також позивач вказує, що з боку [PERSON] була порушена субординація між підлеглим і начальником. Крім того, [PERSON] написав ганебну доповідну на голову автокооперативу «Восток», тобто на позивача, для членів правління, в якій, ображаючи позивача та його родину зачитав привселюдно на планерці, обзиваючи кланом та деспотом. По кооперативу відповідач розносить плітки та недостовірну інформацію, чим принижує його честь та гідність, а також ділову репутацію. Кланом називає тому, що дочка позивача працює в ГСК «Восток» бухгалтером, а син - електриком. Відповідач [PERSON] 01 жовтня 2015 року виклав у своїй доповідній свідомо неправдиву інформацію на голову гаражно-будівельного кооперативу «Восток». У зв'язку з цим, позивач був змушений звернутись до суду із даним позовом та просить суд зобов'язати відповідача вибачитись перед ним при свідках за приниження честі та гідності та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності, а також просить стягнути з відповідача на свою користь 5000 гривень у відшкодування моральної шкоди та усі судові витрати. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив з підстав викладених їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення. Вислухавши позивача, відповідача та його представника, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст.34 Конституції України. Вказане право закріплено також у ст.10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції є складовою частиною національного законодавства. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази у відповідності до ст.60 ЦПК України. Згідно ст.297 Цивільного кодексу України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації має право на спростування цієї інформації згідно ст.277 Цивільного кодексу України. Також у відповідності до п.16 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Як вбачається з п.18 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно з положеннями ст. 277 ЦК та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Крім цього у відповідності п.19 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Статтею 201 Цивільного кодексу України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно наданої позивачем службової записки про порушення трудової дисципліни від 28.09.2015 року голови правління ГСК «Восток» ним - [PERSON] - 28 вересня 2015 року о 02 годині ночі було здійснено рейд перевірки потів охорони ГСК «Восток». Під час якого виявлено, що на обох постах, охоронці [PERSON] та [PERSON] міцно спали, залишивши охоронюваний об'єкт повністю без нагляду. Суд критично відноситься до наданої позивачем докладної [PERSON] (охоронця) та [PERSON], написаної для членів правління ГСК «Восток», оскільки надання її членам правління ГСК «Восток» не є ознакою її розповсюдження. Крім цього допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердили факт того, що позивач - голова кооперативу близько 02 годин ночі дійсно проводив перевірку, однак свідок в цей час не спав, а лише приліг через підвищення тиску, а також пояснив, що вони з відповідачем [PERSON] звертались до правління та просила звільнити позивача. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердив факт того, що відповідач нічого поганого на позивача не сказав, тільки обурювався щодо того, що набудували гаражі, однак не платять за них. З урахуванням вищевикладеного позивачем не доведено факту розповсюдження інформації відповідачем, а тому заявлені [PERSON] позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі. Разом з цим у відповідності до ч.2 ст.84 ЦПК України, п.2 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року N 590, компенсація витрат, що сплачується стороною, не повинна перевищувати суму, обчислену в розмірі 40 % мінімальної заробітної плати за годину роботи. Згідно договору на надання юридичної допомоги від 28.10.2015 року, укладеного між [PERSON] та приватним адвокатом [PERSON], а також відповідно до розрахунку, наданого адвокатом [PERSON], грошової винагороди за надання юридичної допомоги [PERSON], суд вважає, що з позивача на користь відповідача підлягають відшкодуванню понесені останнім витрати в сумі 1102,40 гривень.

Outcome: approved