Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення до житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15.08.1987 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Вказаний шлюб розірвано 28.04.2015 року. В період шлюбу, а саме в 2001 році, позивач, як член сім'ї відповідача за згодою останнього була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Починаючи з лютого 2017 року відповідач почав чинити перешкоди позивачу в здійсненні доступу до вказаного житлового приміщення, а саме, змінив замки, в разі прибуття позивача погрожує застосуванням фізичного насильства стосовно останньої. Вказує на те, що відповідач протиправно не надає доступ позивачу до житлового приміщення, право на користування яким підтверджується фактом реєстрації місця проживання позивача. Тому просить суд вселити [PERSON] до житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач до початку судового засідання надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі та без фіксування технічними засобами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач в жодне судове засідання не з'явився, в силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за останнім відомим місцем проживання, про що свідчать матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 15.08.1987 року (а.с. 9), який був розірваний 28.04.2015 року (а.с. 10). З 23.04.2001 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 6-7). Посилання позивача на те, що з лютого 2017 року відповідач чинить перешкоди позивачу в здійсненні доступу до квартири підтверджується заявою [PERSON] до Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с. 5). Частиною 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим жилим приміщенням. До членві сім"ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Аналогічні положення містяться і у ч. 1 ст. 405 ЦК України, згідно яких члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Підстави та порядок позбавлення членів сім"ї власника права користування жилими приміщеннями визначені у ст. 157 ЖК України, якою встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого приміщення. Таким чином, позивач [PERSON] як член сім'ї власника квартири набула право користування нею і на час звернення позивача до суду не втратила це право користування. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 встановлено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати: чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлено угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Оцінивши подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та враховуючи, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні житловим приміщенням, право позивача підлягає відновленню, шляхом вселення в спірну квартиру. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому сума понесених витрат у розмірі 640,00 грн. у вигляді сплаченого судового збору - підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст.ст. 9, 64, 116, 156, 157 ЖК України, ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved