Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що між ним та ДП «Інгаз», в особі директора [PERSON], 19.11.2008 року був укладений договір позики на суму 70 000 доларів США, зі строком повернення до 19.11.2009 року, за яким відповідач [PERSON] виступив в якості поручителя за зобов'язаннями. У зв'язку з неповерненням суми позики утворилась заборгованість за договором, яка за офіціальним курсом НБУ станом на 24.10.2017 року складається в розмірі 1 857 800 грн., яку позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів на його користь. Позивач в судове засідання не з'явився в позові зазначив прохання про розгляд справи за його відсутності та не запереченням проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі повідомлялись про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, не сповістивши суд про причини неявки. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 19.11.2008 року між ДП «Інгаз», в особі директора [PERSON], та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти в розмірі 70 000 доларів США строком до 19.11.2009 року. Крім того, за вказаним договором [PERSON] виступив поручителем за зобов'язаннями ДП «Інгаз» щодо солідарної відповідальності перед позикодавцем за повернення вказаних грошових коштів. Відповідно до вказаного договору позики від 19.11.2008 року відповідачі зобов'язались виконувати погашення позики в порядку та у строки відповідно до договору. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачами не надано суду жодного доказ на спростування заявлених позовних вимог. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст. ст. 1046 - 1048 ЦК України. Статтями 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від сум позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Крім того, згідно ст. 554 ЦК України боржник і його поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Частина 2 передбачає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Тобто відповідно до ст.524 ЦК України допускається лише визначення еквіваленту зобов'язання у іноземній валюті, а не сплата нею. За змістом частин першої, другої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Так, станом на 24.10.2017 року офіційний курс гривні щодо долару США згідно з даними НБУ становить 1 долар США - 26,54 грн. Таким чином, оскільки відповідачі взяті на себе зобов'язання за договором від 19.11.2008 року не виконали, тому з останніх підлягає стягненню борг за вказаним договором в розмірі 1857800 грн., що згідно курсу НБУ еквівалентно 70 000 доларів США станом на 24.10.2017 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на день подання позову) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору в такому розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (який дорівнює 1600 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи вищевикладене, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 8000 грн., а з кожного по 4000 грн. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved