Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором про надання комплексних банківських послуг фізичним особам та розірвання договору. Посилаючись на те, що між позивачем та ПАТ «Кредобанк», в особі начальника відділення №39 у м. Львів, Центральної філії [PERSON] 07.07.2011р. було укладено договір №2630/78/509620 про надання комплексних банківських послуг фізичним особам. Протягом липня 2011 року позивачем було внесено на вищезазначений рахунок кошти на загальну суму 842300,00 грн. Факт внесення позивачем коштів на депозит підтверджується платіжними дорученнями, відповідно до яких на депозитний рахунок було внесено 842300,00 грн. 03.02.2012 р. позивач звернувся до ПАТ «Кредобанк» із заявою про закриття усіх депозитних рахунків та виплаченою всіх коштів та відсотків, які були нараховані на них. Проте, 21.03.2012р. позивачем було отримано лист, яким повідомлено про те, що всі поточні та депозитні рахунки закриті 01.08.2011р. та 02.08.2011р. Достроково з метою розірвання договору та закриття рахунків позивач не звертався та достроково вклади не отримував. Копії заяв про закриття рахунків позивач отримати не зміг, оскільки заяви на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 01.03.2012р. витребувані Управлінням по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України у Львівській області. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Просить стягнути з відповідача ПАТ «Кредобанк» збитки в сумі 997100,51 грн. (842300 грн. - основний борг, 96533,67 грн. - 6-річних (процентів); 48266,84 грн. - 3% річних, 10000 грн. - моральна шкода). У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задоволити. Представник відповідача позовні вимоги заперечив, зазначив, що згідно висновку експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при управління МВС України на Львівській залізниці №723 від 18.07.2013р. про проведення почеркознавчої експертизи, підписи від імені позивача у заявах на отримання готівки в банку виконані не ним, а працівником, який являється в.о. начальника відділення №39 у м. Львові Центральної філії ПАТ «Кредобанк». Роботодавець не несе відповідальної за дії працівників. Просить у позові відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та ПАТ «Кредобанк», в особі начальника відділення №39 у м. Львові Центральної філії [PERSON], 07.07.2011 року було укладено договір №2630/78/509620 про надання комплексних банківських послуг фізичним особам. Відповідно до договору № 2630/78/509620 про надання комплексних банківських послуг фізичним особам, банк відкрив [PERSON] вкладний рахунок № [NUMBER], а також поточний рахунок № [NUMBER] на строк до 07.07.2012р. Відповідно до ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою вчиняються у письмовій формі. На Підставі Договору позивачем було внесено на рахунок №2630901032100: 07.07.2011р. - 219950 грн., що підтверджується квитанцією № 17293984; 12.07.2011р. - 159700 грн., що підтверджується квитанцією №17709580; 12.07.2011 р. - 158650 грн., що підтверджується квитанцією №17715317, а також на рахунок №26206890032100, 28.07.2011р. - 240000 грн., що підтверджується квитанцією №19190255. Окрім того, 29.07.2011р. та 01.08.2011р. внесено грошові кошти на загальну суму 64000 грн., що підтверджується квитанціями №19540191 від 29.07.2011р. та №19615469 від 01.08.2011р. Загальна сума вкладених коштів становить 842300 грн. П. 6 Договору № 2630/78/509620 про надання комплексних банківських послуг фізичним особам від 07.07.2011р. передбачено, що розмір процентів, які нараховуються на суму вкладу, становить 6% річних. Період, за який нараховуються відсотки становить 698 днів (з 12.03.2012р. по 07.02.2014р.), сума відсотків становить 96533,67 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Період, за який нараховуються відсотки становить 698 днів (з 12.03.2012р. по 07.02.2014р.), сума відсотків становить 48266,84 грн. За заявою позивача, прокуратурою Личаківського району 18.05.2012р. порушено кримінальну справу № 182-0123. кримінальна справа перебуває у провадженні слідчого відділу Личаківського РВ ЛМУ ГУМВСУ в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12012150040000304 від 26.12.2012р. за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, за фактом службової недбалості службових осіб відділення №39 у м. Львові Центральної філії ПАТ «Кредобанк». Відповідно до висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при управлінні МВС України на Львівській залізниці від 18.07.2012 № 729, всі підписи від імені [PERSON], виконані громадянином [PERSON] Згідно з висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 25.12.2014р. № 6/768, сукупність виявлених розбіжностей є суттєвою та достатньою для категоричного висновку про те, що підписи від імені [PERSON] виконані не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (п.1 ст. 1059 ЦК України). На підставі п. 1.1 «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого Постановою Правління НБУ від 03.12.2003 р. № 516 вклад (депозит) - це грошові кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних засадах на визначений строк зберігання чи без зазначення такого строку (під процент або дохід в іншій формі) і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. За змістом п. 1.1 Положення вкладна (депозитна) операція - операція банку із залучення грошових коштів або банківських металів від вкладників на їх рахунки в банку на договірних засадах. При цьому, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується, зокрема, договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (п. 1.4 Положення). Письмова форма договору банківського вкладу буде вважатись додержаною, якщо внесення суми коштів у банківський вклад (депозит) підтверджено: по - перше - договором банківського вкладу (депозиту); по - друге - документом, який за змістом п. 1 ст. 1059 ЦК України свідчить про надходження грошових коштів на рахунок вкладника у банку і відповідає нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами). Відповідно до «Інструкції про касові операції в банках України», затвердженої постановою Правління НБУ від 14.08.2003р. № 337, прийняття готівки від фізичних осіб здійснюється - на поточні, вкладні (депозитні) рахунки та після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа), що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа). Відповідно до ч 2. ст. 640 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Таким чином, та з огляду на ст. 640 Цивільного кодексу України, моментом укладення договору банківського вкладу (депозиту) є прийняття банком від вкладника або для нього грошової суми (вкладу). Копіями платіжних доручень та квитанцій підтверджується внесення коштів на його рахунки, відкриті відповідно до договору №2630/78/509620 від 07.07.2011р. Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами відшкодування шкоди» при розгляді справ про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Оскільки, висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при управлінні МВС України на Львівській залізниці від 18.07.2012 № 729 підтверджується, що всі підписи від імені [PERSON], на заявах на видачу готівки виконані громадянином [PERSON] [PERSON] з 02 жовтня 2010 р. по 05 вересня 2011 року працював на посаді в.о. начальника відділення №39 Львівського відділення Центральної філії ПАТ «Кредобанк» та виконував організаційно-розпорядчі і адміністративно-господарські обов'язки. Вина зазначеного відповідача [PERSON] підтверджується зібраними і дослідженими судом доказами. Внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON], який перебував у трудових відносинах з ПАТ «Кредобанк», позивачу завдано вищевказані матеріальні збитки. Відповідно до статей 1166, 1167, 1172 Цивільного кодексу України майнова і моральна шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи та шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала, а юридична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Вимоги [PERSON] стосовно стягнення на його користь моральної шкоди підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок винних дій відповідача доведеним. Враховуючи, неможливість тривалий час користування своїми грошовими коштами, ступінь вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає, що на користь позивача з ПАТ «Кредобанк» моральна шкода підлягає відшкодуванню в розмірі 10 000 грн.

Outcome: approved