Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, посилаючись на наступні обставини. 30 вересня 2011 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Вишнівської сільської ради Татарбунарського району, актовий запис №2. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що більше двох місяців вони припинили шлюбні відносини, через те, що відповідачка його зрадила, знайшла собі іншого чоловіка та виїхала в невідомому напрямку, залишивши на нього дітей і забравши з собою банківську картку для виплати допомоги на утримання дітей. За таких обставин позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно і зберегти її немає можливості, а тому просить розірвати шлюб у судовому порядку. В зв'язку з тим, що малолітні діти постійно проживають з позивачем, відповідачка не піклується про їх виховання та матеріальне утримання, тому позивач вважає, що діти повинні залишитися проживати з ним, зважаючи також і на те, що цьому також відповідають і його житлово-побутові умови, перевірку яких проведено комісією Вишнівської сільської ради, якою зафіксовано, що будинок, де проживає позивач з дітьми належить йому на праві власності, документи на нього знаходяться в стадії оформлення. Будинок перебуває в охайному стані, ведеться домашнє господарство. Позивач, як батько, добросовісно виконує свої обов'язки по відношенню до дітей, вони доглянуті і їм приділяється достатня увага, а тому позивач вважає можливим визначити місце проживання малолітніх дітей біля нього. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги повністю. Відповідачка та її представник позовні вимоги визнали частково, погодившись на розірвання шлюбу, заперечували проти задоволення позову в частині визначення місця проживання дітей біля батька, посилаючись на те, що дітям буде краще біля мами, приймаючи до уваги, що з самого народження вона піклувалася про них. Представник служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації пояснила, що ними детально вивчалася ситуація, яка склалася в сім'ї [PERSON], на неодноразові виклики мати не реагувала і не з'влялася на бесіди, також вона не з'явилася на засідання комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації, де вирішувалося питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, крім того нею не було надано жодного документу, який би підтверджував її місце проживання, місце роботи, матеріальний стан, житлово-побутові умови, а тому комісією було надано висновок про доцільність визначення місця проживання дітей біля батька. Прокурор прокуратури Татарбунарського району в судовому засіданні, виступаючи на захист інтересів малолітніх дітей, вважала, що їм буде краще залишитися біля батька, який постійно піклується про них, його соціально-побутові умови повністю відповідають інтересам дітей. Мати ж, навпаки, за весь цей час не здійснила ніяких заходів щодо того, щоб забрати дітей до себе, створивши їм належні умови для проживання та виховання. Заслухавши пояснення та доводи сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Зі свідоцтва про шлюб (а.с.4) вбачається, що 30 вересня 2011 року виконавчим комітетом Вишнівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області був зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис №2. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у зв'язку із чим, суд вважає, що шлюб має бути розірваний. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.2 ст.161 СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена із своєю матір'ю. Як роз'яснено у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме із дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] і [PERSON] є батьками дітей: [PERSON], [INFO] (а.с.5) та [PERSON], [INFO] (а.с.6). У червні 2014 року [PERSON] залишила місце спільного проживання та не повідомила місце свого знаходження (а.с.12). Діти залишились проживати разом з батьком та мешкають у будинку по [ADDRESS], право власності на який оформлюється позивачем на його ім'я (а.с.8). Згідно довідок №43,44 від 04.09.2014 року, малолітній [PERSON], 2010 року народження відвідує ДНЗ "Вишенька" Вишнівського НВК, а малолітній [PERSON], 2012 року народження, значиться зареєстрованим до цього ж дитячого закладу(а.с.33). У місці проживання позивача по [ADDRESS] батьком створені всі необхідні умови для проживання дітей (а.с.8). [PERSON] працює в орендатора [PERSON] трактористом без оформлення трудових відносин (а.с.28). За місцем проживання позивач характеризується виключно позитивно (а.с.9). Відповідачка [PERSON] значиться зареєстрованою в [ADDRESS], однак вибула з місця реєстрації в червні 2014 року (а.с.12) в с.Сергіївку Саратського району Одеської області, де проживає без реєстрації та не працює (а.с.30). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов, проведеного комісією Сергіївської сільської ради Саратського району Одеської області, відповідачка проживає зі своїм співмешканцем, матір'ю та братом у найманому житлі, у будинку, що складається з 4-х кімнат, але лише дві придатні для проживання і мають пічне опалення, підсобним господарством не займаються, на період опалення тверде паливо та дрова не заготовлені (а.с.49). Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Татарбунарської районної державної адміністрації №01-30/3527 від 26.11.2014 року (а.с.57), враховуючи ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, Татарбунарська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за місцем проживання батька - [PERSON] в [ADDRESS]. Встановивши ці обставини, суд вважає доведеним, що батько [PERSON] виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них та, маючи постійну роботу та житло, спроможний забезпечити синам кращі матеріально-побутові умови та умови для їх розвитку. Крім того, позбавлення дітей звичайного оточення та суттєве погіршення побутових умов негативно вплине на їх психоемоційний стан. Таким чином, інтересам дітей - [PERSON] та [PERSON] відповідає проживання їх разом з батьком - [PERSON] по [ADDRESS]. Суд враховує і те, що відповідачка [PERSON] не заявляла вимог про визначення місця проживання дітей з нею. При цьому мати дітей у разі визначення місця проживання їх з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, турботу відносно них та участі у їх вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування, а у випадку відсутності такої домовленості, за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду.

Outcome: approved