overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача із позовом, в якому просить прийняти рішення про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору б/н від 31.01.2014 року в розмірі 25703 грн. 12 коп. та судових витрат за сплачений судовий збір у розмірі 257 грн. 03 коп. В судове засідання представник позивача не з»явився, в письмовій заяві до суду просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задоволити. Відповідач по справі, повідомлений про розгляд справи в порядку ст.74 ЦПК України, в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Відповідач [PERSON] 31.01.2014 року уклав з позивачем Генеральну угоду про реструктуризацію боргу, згідно якої отримав терміновий кредит в розмірі 22255, 26 грн. на строк 24 місяці з 31.01.2014 року по 31.01.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжку картку на споживчі цілі в сумі 22255,26 грн. в обмін на зобов»язання Позичальника по поверненню кредита, сплати процентів в розмірі 1,5 % за місяць на суму остатку заборгованості в строки, визначені в Заяві, Умовах і Правилах надання банківських послуг. Згідно п.2.1 Генеральної угоди, погашення позичальником кредиту здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця. Відповідно п.2.2 цієї угоди, за порушення строків погашення більш ніж на 31 день строком повернення кредиту вважається 32 день, при цьому позичальник сплачує штраф в сумі 6366,42 грн. Із наданого суду розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач погашення платежів по договору здійснював нерегулярно, останній раз 20.09.2014 року в сумі 304 грн.01 коп., тому станом на 21.10.2014 року заборгованість відповідача за Генеральною угодою становить 25703 грн.12 коп. Таким чином, судом встановлено, що на момент розгляду справи відповідач [PERSON] свої зобов"язання по вказаному кредитному договору належним чином не виконує, що підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно п.п.1.3. ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов»язок повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чекргової частини кредиту, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 08 жовтня 2005 р. зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя та несумісність характерів. З 2009 року сторони не підтримують шлюбні стосунки. Сторони окремо проживають та не ведуть спільне господарство. Шлюб існує формально. В ході розгляду справи позивач підтримав позовні вимоги про розірвання шлюбу в повному обсязі і просив суд шлюб між сторонами розірвати, оскільки збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем неможливе. Відповідач визнала позов у повному обсязі та підтвердила викладені позивачем обставини, зазначивши, що шлюб між ним та позивачем неможливо зберегти. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 08 жовтня 2005 року року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис № 919. Від цього шлюбу у подружжя народився син: [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що з 2009 року сторони не підтримують шлюбних відносин; сторони окремо проживають та не ведуть спільне господарство. Шлюб існує формально. Зазначені обставини були встановлені при розгляді справи в судовому засіданні. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим, сім»я існує формально, а тому шюб може бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 18 липня 2014 р. зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управліня юстиції. Від даного шлюбу дітей у сторін немає. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя та несумісність характерів. Між сторонами часто виникали конфлікти з побутових питань. Сторони не підтримують шлюбні стосунки. З червня 2015 року строни окремо проживають та не ведуть спільне господарство. Шлюб існує формально. В ході розгляду справи позивач підтримав позовні вимоги про розірвання шлюбу в повному обсязі і просив суд шлюб між сторонами розірвати, оскільки збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем неможливе у звязку з відсутністю взаєморозуміння. [PERSON] зазначив, що наданий час проживає однією сім»єю з колишньою дружиною. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечувала, однак, зазначила, що причиною розірвання шлюбу є подружня зрада з боку позивача. Вислухавши сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 18 липня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управліня юстиції, про що складено актовий запис № 585. Від даного шлюбу у подружжя дітей немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків. З червня 2015 року сторони окремо проживають. Сторони не ведуть спільне господарство. Позивач підтримує стосунки з іншою жінкою дружиною у першому шлюбі. Подальше існування сімї є неможливим, оскільки між сторонами відсутнє почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сімї. Шлюб існує формально. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сімї є неможливим. Сімя існує формально, а отже шлюб може бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 20 липня 2007 р. зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві. Від даного шлюбу у них народилися доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через втрату почуттів та відсутність спільних інтересів. З травня 2014 року сторони не підтримують шлюбні стосунки. Сторони окремо проживають та не ведуть спільне господарство. Шлюб існує формально. Позивач та відповідач подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 липня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис № 691. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітні доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що з травня 2014 року сторони не підтримують шлюбних стосунків та окремо проживають. Спільне господарство не ведеть. Кожен із них живе власним життям. Шлюб існує формально. Зазначені обставини були встановлені судом при розгляді справи. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сімї є неможливим в звязку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів та відсутністю спільних інтересів. Сімя існує формально, а отже шлюб може бути розірваний. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 23 жовтня 1999 р. зареєстровано Жеребківською сільською радою Ананьївського району Одеської області. Від даного шлюбу у сторін народилися доньки: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, шлюб та сім»ю, а також несумісність характерів. З 2011 року сторони не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільне господарство. Спільні спроби зберегти шлюб бажаних результатів не дали; шлюб існує формально. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі та просив суд його задовольнити, посилаючись на те, що подальше спільне проживання з відповідачем неможливе у зв»язку з втратою між ними почуття любові та взаємоповаги, відсутністю бажання на відновлення шлюбу. Відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу на заперечувала, зазначивши, що в неї відсутнє бажання в подальшому проживати з відповідачем однією сім»єю. Вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 23 жовтня 1999 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Жеребківською сільською радою Ананьївського району Одеської області, про що складено актовий запис № 13. Від шлюбу строни мають неповнолітніх доньок: - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права і обов»язки. В ході судового розгляду встановлено, що з 2011 року сторони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільне господарство. Подальше існування сім»ї є неможливим, оскільки між сторонами втрачено почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків. Шлюб існує формально. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим в зв»язку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів та відсутністю взаєморозуміння. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 31 липня 2010 р. зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м.Києві. Від даного шлюбу дітей у сторін немає. Сімейне життя з відповідачем не склалось різні погляди на та несумісність характерів. Протягом двох останніх років сторони не підтримують шлюбні стосунки та окремо проживають. Сторони не ведуть спільне господарство. В ході розгляду справи позивач підтримав позовні вимоги про розірвання шлюбу в повному обсязі і просив суд шлюб між сторонами розірвати, оскільки відповідач виїхала на постійне місце проживання до іншої країни і не має наміру відновлювати шлюбні стосунки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про підтримання позовних вимог [PERSON] у повному обсязів та слухання справи за її відсутності. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 31 липня 2010 року року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського РУЮ у м. Києві, про що складено актовий запис № 536. Від цього шлюбу у подружжя дітей немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права і обов»язки. Судом встановлено, що з травня 2013 року сторони не підтримують шлюбних відносин, окремо проживають та не ведуть спільне господарство. Сторони спільним побутом не пов'язані. Зазначені обставини були встановлені при розгляді справи в судовому засіданні. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим в зв»язку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів та відсутністю взаєморозуміння. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, в якому просив: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 17.04.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 374 та відновити [PERSON] дошлюбне прізвище - "[PERSON]" . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем спільного господарства не веде, шлюбні стосунки тривалий час не підтримує, збереження шлюбу є неможливим. Позивач позовні вимоги підтримала (а.с.19). Відповідач визнав позов (а.с.20). Проаналізувавши наведені дані, копію свідоцтва про одруження між сторонами (а.с.4), суд вважає, що оскільки подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам обох з них, то збереження сім'ї не можливе, а тому відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, ст.112 Сімейного Кодексу України належить шлюб розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, в якому просив: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 25 вересня 1999 року відділом "ЗАГС" міста Ашгабат, Туркменістану, актовий запис №2237. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем спільного господарства не веде, шлюбні стосунки тривалий час не підтримує, збереження шлюбу є неможливим. Позивач позовні вимоги підтримав. Відповідач визнала позов. Проаналізувавши наведені дані, свідоцтво про укладення шлюбу між сторонами (копії а.с.3-6), суд вважає, що оскільки подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам обох з них, то збереження сім'ї не можливо, а тому відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України належить шлюб розірвати. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі належить покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути на користь Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) надміру виплачені кошти в розмірі 1040 грн. 43 коп., у зв"язку з виплатою цієї суми разом з пенсією відповідачу внаслідок рахункової помилки за період з 01.04.2009 року по 31.08.2012 року. Позивач просив задовольнити позов. При цьому, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Проаналізувавши наведені дані, дослідивши всі матеріали справи, суд вважає встановленим, що Управлінням Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва на користь відповідача були надміру виплачені кошти в розмірі 1040 грн. 43 коп. у зв"язку з помилковою виплатою цієї суми відповідачу внаслідок рахункової помилки за період з 01.04.2009 року по 31.08.2012 року, що зокрема вбачається з рішення комісії позивача по відшкодуванню коштів №541 (а.с.7). Відповідно до положень ст.1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до положень ст.1215 ЦК України - не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі у виді судового збору належить стягнути з відповідача в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved