Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по виплаті аліментів та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.Позов мотивовано тим, що відповідач згідно рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 07.10.2014 року у справі № 647/2585/14 - к зобовязаний був виплачувати аліменти на утримання дочки. Позивачка, вказує, що відповідач без поважних причин аліменти сплачував нерегулярно, внаслідок чого допустив заборгованість по їх сплаті в сумі 6387 грн. 19коп. за період з 16.09.2014 року по 31.01.2016 року, яку в добровільному порядку виплатити не бажає, в звязку з чим звернулася до суду з позовом про її стягнення з відповідача в примусовому порядку, одночасно просить стягнути з нього неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 10032 грн. 89 коп.. В судовому засіданні позивачка та представник не зявились надали заяву про розгляд без їх участі, свої позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. Пояснив суду, що він регулярно, щомісячно сплачував аліменти згідно прийнятого судом рішення. Всупереч тому, що він довгий час не працевлаштований, практично немає доходу, він щомісячно знаходить кошти на оплату аліментів, сплачує аліменти з розрахунку 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, яку конкретно суму повинно бити сплачено йому державним виконавцем не повідомлялось. Декілька раз за останні пів року він взагалі не мав коштів, в звязку з чим утворювалася заборгованістьпо сплаті аліментів за місяць, однак таку заборгованість покривав на наступний місяць, або ж через місяць. В підтвердження своїх доводів надав суду довідку з ВДВС від 05.05.2016 року, відповідно до якої не має заборгованості по сплаті аліментів на утримання дочки та надав суду квитанцію про сплату остаточної суми. Суд, вислухавши пояснення, відповідача, представника державної виконавчої служби, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З матеріалів справи вбачається, що згідно рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 07.10.2014 року з [PERSON] були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON],04.02.2011року народження, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно (а.с. 6). Згідно виконавчого листа виданого 07 жовтня 2014 року на підставі рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 07.10.2014 року з [PERSON] ВДВС проводиться стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], 04.02.2011року народження, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно (а.с.7) З розрахунку заборгованості відповідача по сплаті аліментів за період з 16.09.2014 року по 31.01.2016 року, що наданий ВДВС , вбачається борг в розмірі 1484 грн. 19 коп.( а.с. 31) Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача заборгованості по аліментах, суд приймає до уваги, що виконавчий лист № 647/2585/14р. по примусовому стягненню з відповідача аліментів знаходиться на виконанні у відділі державної виконавчої служби Бериславського РУЮ ( а.с. 7) і відповідно до ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" на державному виконавці цього відділу лежить обов'язок щодо своєчасного і повного виконання виконавчого документа. Порядок стягнення аліментів визначено у ст.74 вказаного Закону. Таким чином, оскільки заборгованість по аліментах виникла під час виконання рішення суду, повторне звернення про стягнення заборгованості по аліментах законом не передбачено. Слід зазначити, що колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в своїй ухвалі від 8 червня 2011 року звернула увагу на те, що заборгованість може бути стягнута за рішенням суду тільки у випадку, якщо аліменти відраховуються із заробітної плати на підставі заяви платника аліментів, а не за виконавчим листом. Разом з тим, відповідно до довідки ВДВС від 05 травня 2016 року, на даний час заборгованість по сплаті аліментів відповідачем погашена (а.с.36) та квитанція (а.с. 42). Позивачем та її представником було подано суду розрахунок неустойки, згідно якого пеня становить 10032 грн. 89 коп.. Статтею 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. З моменту пред'явлення виконавчого листа до виконання відповідач регулярно сплачує аліменти на користь позивача та намагається не допускати заборгованість по аліментам, що також підтверджується довідками ВДВС. Та представником ВДВС яка пояснила, що відповідач сплачував не менш 30% прожиткового мінімуму. Таким чином, оскільки судом не встановлено вини відповідача у простроченні сплати аліментів, вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судовий збір підлягає стягненню з позивача.

Outcome: approved