Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] 10.06.2015 року звернулася до суду з даною позовною заявою, посилаючись на наступні обставини. 21.11.2009 року сторони по справі зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Татарбунарського районного управління юстиції, який рішенням Татарбунарського районного суду від 27.07.2011 року було розірвано. Від даного шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. За рік до розірвання шлюбу позивачка та відповідач припинили подружні стосунки і з тих пір не підтримують ніяких відносин. Син проживає постійно з позивачкою та знаходиться на її утриманні і вихованні. Відповідач з 2012 року сина не бачив, вихованням його не займається, матеріальної допомоги дитині не надає, не сплачує аліменти на утримання сина, стягнуті з нього за рішенням суду. Таким чином, відповідач біля трьох років не з'являвся до сина та не цікавився ним, дитина на сьогоднійшій день не пам'ятає батька та не має до нього ніяких почуттів. В зв'язку з цими обставинами позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить позбавити відповідача батьківських прав відносно їх малолітнього сина. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала позовні вимоги та додала, що навіть після подачі нею позову до суду, відповідач не виявив бажання зустрітися з сином, поспілкуватися з ним та якимось чином довести те, що не байдужий до долі дитини. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви, пояснивши, що причиною того, що він не бачився з сином є те, що після розірвання шлюбу з позивачкою він не знав де вони мешкають. В своїх поясненнях наполягав на тому, що під час телефонних розмов з позивачкою він намагався вирішити питання щодо можливості зустрічей з дитиною, однак отримував відмови, через це з 2012 року не мав можливості брати участі у вихованні сина та на теперішній час готовий до спілкування з сином і надання йому матеріальної допомоги. Представник служби у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, додавши висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Згідно ст.19 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Відповідно до п.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересахдитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15,16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виходячи зі ст.18 Конвенції з прав дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5) вбачається, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно заочного рішення Татарбунарського районного суду від 27.07.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.6). Згідно копії виконавчого листа №2-581/11р. (а.с.7) рішенням Татарбунарського районного суду стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З висновку органу опіки та піклування Біляївської райдержадміністрації Одеської області (а.с.55,57) вбачається, що районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки він не виявляє бажання спілкуватися з сином та не приймає участі у його вихованні, не надає матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини. Із наданих в судове засідання відповідачем характеристик Струмківської сільської ради та помічника ДІМ Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.42,43) вбачається, що відповідач проживає в с.Струмок Татарбунарського району, постійного місця роботи не має, спиртними напоями не зловживає, скарг від сусідів та родини відносно нього не надходило, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах державного виконавця Татарбунарського районного управління юстиції (а.с.51-53), станом на 01.09.2015 року заборгованість по аліментам [PERSON] складає 19 643,50 грн., за період з 2013 року по серпень 2015 року ним аліменти зовсім не сплачувалися. Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач по справі є батьком малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також судом встановлено, що малолітній син відповідача постійно проживає з 2011 року разом з матір'ю, позивачкою по справі, на теперішній час вони мешкають в с.Набережне Біляївського району Одеської області. За весь цей час батько дитини його долею не цікавився, ухилявся від виконання батьківських обов'язків, жодного разу не відвідав сина, з липня 2011 року по грудень 2012 року включно частково сплачував аліменти на утримання сина, а за період з січня 2013 року по теперішній час зовсім не надавав матеріальної допомоги дитині. Заперечення відповідача проти позову з посиланням на те, що він не мав можливості спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні та надавати йому матеріальну допомогу, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних фактів. Суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, маючи реальну можливість виконувати їх, та при цьому не вчиняє відповідних дій, а його пояснення, надані в судовому засіданні, що він готовий до спілкування з сином, але колишня дружина не давала йому можливості спілкуватися з ним і в зв'язку з цим в подальшому у нього виникло небажання допомагати дитині матеріально, можуть розцінюватися лише як свідчення того, що відповідач просто нехтує своїми батьківськими обов'язками щодо дитини. Крім того, у випадку умисного перешкоджання матері дитини бачитися батькові з нею, спілкуватися та приймати участь у її вихованні, відповідачем могли бути застосовані відповідні заходи реагування та впливу відносно позивачки, які передбачені чинним Сімейним кодексом та іншими нормативно-правовими актами України. Тому, з урахуванням всіх обставин справи, виходячи з інтересів дитини, суд вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина.

Outcome: approved