Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому посилається на те, що [INFO] року померла його матір - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина. В масу спадкового майна входить 49/100 частин житлового будинку [ADDRESS], які належали спадкодавиці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Рокитнянською районною державною нотаріальною конторою Київської області 26.06.2012 року за реєстраційним номером 1845. Він, являючись спадкоємцем першої черги, прийняв спадщину, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Крім нього, спадкоємцем за законом першої черги є син спадкодавиці [PERSON], з яким 15.08.2016 року за реєстраційним № 766 він уклав договір про поділ спадщини, за умовами якого до нього перейшло 49/100 частин вказаного будинку, а до [PERSON] - квартира під [ADDRESS] На разі, приватний нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно через відсутність правовстановлюючого документа, яким би посвідчувалося право власності спадкодавиці на це майно. Зазначає, що за життя спадкодавиця не встигла зареєструвати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 49/10 частин житлового будинку в КП КОР "Білоцерківське МБТІ". Просить визнати за ним у порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на 49/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по [ADDRESS] Позивач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, натомість подав заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив розглянути спір у його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, подавши до суду заяву, якою позов визнає та просить справу розглянути у відсутності його представника. За викладеного суд ухвалює провести розгляд справи у відсутності сторін спору на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 11 вказаного Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень ст. 61 ЦПК України не підлягають. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами спору регулюються ст.ст.1216, 1218, 1222, 1258, 1261, 1269, ЦК України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця, до інших осіб (спадкоємців). За вимогами статті 1261 вказаного Кодексу у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до отриманих у справі доказів, зокрема матеріалів спадкової справи № 13/2014, відкритої після смерті [PERSON] вбачається, що спадкоємцями після смерті останньої є її чоловік [PERSON], місце проживання якого невідоме та її діти: син - [PERSON] (позивач у справі), син - [PERSON] та дочка [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 1269 вказаного Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, подавши до приватного нотаріуса Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області таку заяву. Разом з тим, відповідно до вимог п. 6 укладеного між спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] договору про поділ спадщини від 15.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Липовенко Н.І., після укладення цього договору у спадщину до [PERSON] переходить 49/100 частки житлового будинку за [ADDRESS] Київської області, до [PERSON] переходить одна ціла частка - квартира під [ADDRESS] Інший спадкоємець - [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась, про що подала до приватного нотаріуса Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області відповідну заяву. Відповідно до п. 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як вбачається із отриманих у справі доказів, спадкодавиця за свого життя не зареєструвала у встановленому порядку своє право власності на спадкове майно - 49/100 частин житлового будинку після смерті [PERSON], на що мала право відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.06.2012 року державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори за № 1845. Проведення реєстрації права власнсті на імя позивача щодо спірного майна у відповідності до положень ч. 7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виключається, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту. Оскільки підстави набуття права власності спадкодавцем на спадкове майно (49/100 частин житлового будинку) у суду сумнівів не викликають, з огляду на положення ст. 1218 ЦК України (що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті) та ст. 67 Закону України «Про нотаріат» (свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством), зважаючи, що нотаріус на переконання суду законно відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину (через відсутність правовстановлюючого документа), суд приходить до висновку, що вимоги позову обґрунтовані, визнання відповідачем позову судом приймається, так як не суперечить закону, не порушує права та свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved