Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із зазначеним вище позовом, в якому просить визнати іпотечний договір від 16.04.2008 р., укладений між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником прав та обов'язків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] [INFO], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі під № 1427 недійсним, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис № 7032906 від 16.04.2008 року про державну реєстрацію обтяження об'єкту нерухомого майна: квартири за адресою: [ADDRESS] (два), загальна площа 98,5 кв.м., накладений на підставі Іпотечного договору від 16.04.2008 року, укладеного між [PERSON], [INFO] та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником прав та обов'язків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство (ПАТ) «Укрсоцбанк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON], зареєстрований за № 1428, виключити з Державного реєстру іпотек запис № 7033151 (зареєстрований 16.04.2008 року) про державну реєстрацію обтяження об'єкту нерухомого майна: квартири за адресою: [ADDRESS] (два), загальна площа 98,5 кв.м., накладений на підставі іпотечного договору, укладеного між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником прав та обов'язків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство (ПАТ) «Укрсоцбанк» та [PERSON], [INFO], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] за № 1427 від 16.04.2008 року. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 16 квітня 2008 року між її матір'ю [PERSON] та відповідачем Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником прав та обов'язків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір (далі за текстом іпотечний договір), за умовами якого відповідачка [PERSON], як іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю банку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зазначений договір було посвідчено Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] Внаслідок нотаріального посвідчення зазначеного договору приватним нотаріусом було накладено заборону на відчуження предмету іпотеки під № 7032906 та внесено запис до єдиного реєстру іпотек під № 7033151. Позивачка вважає, що зазначений договір був укладений в порушення закону в момент вчинення угоди та є недійсним з моменту його укладання з наступних підстав. На момент укладання договору позивачка мешкала разом із матір'ю, відповідачкою за цим позовом [PERSON], у спірній квартирі, за адресою: [ADDRESS], що є предметом іпотеки. На момент укладання зазначеного нотаріально посвідченого договору позивачка [PERSON] була неповнолітня, їй було 15 років. Внаслідок укладання зазначеного договору, неповнолітню позивачку було поставлено під ризик виселення у разі невиконання основним боржником умов кредитної угоди, у забезпечення якої був укладений іпотечний договір. Позивачка мешкала у спірній квартирі, що є предметом іпотеки разом із відповідачкою [PERSON] майже з моменту її придбання останньою та вітчимом [PERSON], який також мешкає у зазначеній квартирі з моменту її придбання, і по сьогодні. Протягом життя вітчим позивачки вкладав гроші в дуже дорогий ремонт та дороге перепланування у квартирі, що є предметом іпотеки. Внаслідок того, що вітчим вкладав великі гроші у ремонт та перепланування спільної квартири, площа квартири змінилася і 11.08.2010 року відповідачкою [PERSON] та ним було отримано нове свідоцтво про право власності на вищенаведену квартиру. [PERSON] приховала від позивачки та відповідача АТ «Укрсоцбанк» інформацію про те, що з нею проживає неповнолітня дитина і зазначила в п. 1.6 іпотечного договору, що іпотекодавець гарантує, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку, а також що на передачу предмету іпотеки в іпотеку за договором є всі належні повноваження, чим поставила майнові права позивачки [PERSON], як неповнолітньої на той момент дитини, під загрозу. Зазначена нотаріальна угода була укладення без попереднього узгодження з органом опіки та піклування, як того вимагає закон. На момент укладення договору іпотеки позивачка мала щонайменше право користування спірною квартирою. Внаслідок укладання іпотечного договору та за його змістом відповідачка за позовом [PERSON] видала письмові зобов'язання банку як іпотекодержателю відносно спірної квартири, в якій мешкала позивачка, мешкає по сьогодні та має законне право користування нею. На сьогодні позивачці стало відомо, що відповідач АТ «Укрсоцбанк» у судовому порядку звернув стягнення на предмет іпотеки, що загрожує поступовому виселенню всіх мешканців, в тому числі і її, в той час, коли сам іпотечний договір укладений з порушенням закону в момент його укладання. Позивачка [PERSON] вважає, що у ситуації, що склалася у разі звернення сторін угоди на момент її посвідченні до органів опіки та піклування, останній мав всі підстави та міг відмовити у наданні відповідного дозволу на укладання та нотаріальне посвідчення іпотечного договору з мотивів можливого звуження майнових прав позивача, зокрема права постійного користування спірним житлом. В судове засідання сторони не з'явилися, позивачка в письмовій заяві просила суд розглянути справу без її участі заочно, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповідачі про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи в їх відсутність та заперечень на позов не надали. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності належно повідомлених відповідачів без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. Судом встановлено, що 16 квітня 2008 року між відповідачкою [PERSON] та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір, за умовами якого [PERSON], як іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю, Банку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зазначений договір було посвідчено Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] Внаслідок нотаріального посвідчення зазначеного вище договору, приватним нотаріусом було накладено заборону на відчуження предмету іпотеки під № 7032906 та внесено запис до єдиного реєстру іпотек під № 7033151. Згідно довідки з місця проживання від 03.06.2014 року, засвідченою КП ЖКС «Порто-франківський» сусідами підтверджено, що позивачка [PERSON] мешкає в спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] з 2003 року, тобто з періоду придбання квартири відповідачкою [PERSON] і по сьогодні. У 2010 році зазначену квартиру, що є предметом іпотеки її мешканцями було переплановано, що підтверджується новим свідоцтвом про право власності на квартиру №2 від 11.08.2010 році, виданим виконавчим комітетом Одеської міської ради. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 25.11.1998 року позивачка [PERSON] є донькою відповідачки [PERSON]. Позивачка народилася [INFO]. На момент укладення іпотечного договору, тобто станом на 16.04.2008 року позивачці було 15 років. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 6 Сімейного кодексу України, неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. В іпотечному договорі відсутня інформація про те, що на момент його укладання і нотаріального посвідчення надавалася відповідна згода органу опіки та піклування, у зв'язку із проживанням в квартирі, що є предметом іпотеки, неповнолітньої дитини. Суд доходить до висновку, що позивачка [PERSON] мешкала у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] з моменту її придбання зі своєю матір'ю та відповідачкою за позовом [PERSON], як одним із своїх рідних батьків і по сьогодні, та отримала речове право на проживання в цій квартирі. Із п. 1.6 іпотечного договору вбачається, що іпотекодавець (тобто відповідачка [PERSON]) на момент укладання іпотечного договору гарантувала, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку, а також що на передачу предмету іпотеки в іпотеку за договором є всі належні повноваження. Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» в редакції, що діяла на момент укладення договору, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, зокрема, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч. 3 ст. 209 ЦК України, нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. За таких обставин, правочин по укладанню іпотечного договору був вчинений з порушеннями закону в момент його вчинення, а тому визнається судом недійсним. Відповідно до ч. ч. 1 та 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При ухваленні судового рішення, суд застосовує практику Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та Верховного суду України, викладену у відповідних постановах та роз'ясненнях. Відповідно до положень п. п. 2 та 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Практика Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ презюмує можливість визнання договору іпотеки недійсним за таких підстав та надає відповідні роз'яснення. Відповідно до п. 44 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Тобто, відповідно до цього пункту, який роз'яснює застосування судами законодавства в виниклих відносинах, в ситуації, що склалася між сторонами суд повинен з'ясувати та виходити з того, чи мала позивачка [PERSON] як неповнолітня дитина на момент вчинення правочину із укладанням іпотечного договору право користування предметом іпотеки та чи був наданий дозвіл органу опіки і піклування на укладання та нотаріальне посвідчення зазначеного іпотечного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). За таких обставин права позивачки як користувача житла та як неповнолітньої особи в момент укладення відповідачами правочину, який протирічить закону підлягають захисту, а позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved