Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила, в якому просить стягнути з відповідача, суму середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 78749,94 грн., суму 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 278,31 грн., інфляційні витрати у розмірі 1125,69 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 640,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона працювала на підприємстві на посаді бухгалтера у відділі бухгалтерії до 16.10.2015 року включно. 16.10.2015 року звільнилася з підприємства за власним бажанням. В порушення вимог закону, відповідач не виплатив позивачу належну при звільненні заробітну плату. Як вбачається відповідач затримав виплату заробітної плати позивачу у повному обсязі з 17.10.2015 року до дати подачі позову 06.11.2017 року, на 752 календарних днів або 514 робочих днів. Згідно наданої довідки про середньоденну заробітну плату, вона складає 153,21 грн. на день, а тому сума, що підлягає сплаті за затримку заробітної плати при звільненні складає 78749,94 грн. Також сума 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України складає 278,31 грн., інфляційні витрати у розмірі 1125,69 грн. які позивач просить стягнути. На вимоги у добровільному порядку стягнути зазначені кошти відповідач відповідав відмовою у звязку з чим позивач змушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву з проханням слухати справу за його відсутності. Позовні вимоги визнає повністю, проти їх задоволення не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їхньої відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, та не оспорюється відповідачем, що [PERSON], працювала на посаді бухгалтера у відділі бухгалтерії ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА», до 16.10.2015 року, що підтверджується копією трудової книжки /а.с.8-9/. Згідно довідки по заборгованості по заробітній платі від 07.09.2017 року [PERSON] не виплачена заробітна плата за серпень, вересень 2015 року в сумі 4596,39 грн., середньоденна заробітна плата склала 153,21 грн. /а.с. 10/. Згідно довідки по заборгованості по заробітній платі від 07.09.2017 року [PERSON] не виплачена заробітна плата за червень, вересень-жовтень 2015 року в сумі 4502,75 грн. /а.с. 11/. Відповідно до ч. 1\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1\~ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України\~має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до п. 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,\~наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи\~по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно зі\~ст. 2 Закону України «Про оплату праці»\~в структуру заробітної плати входять компенсаційні виплати. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати передбачена\~ст. 34 Закону України «Про оплату праці»\~та проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з порядком, затвердженим\~постановою № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, а середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески на кількість відпрацьованих робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до ст. 2 ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" від 19.10.2000 року, у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів громадянам проводиться компенсація втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Порядок обчислення середньої заробітної плати визначений Постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до п. 2 якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.8 Порядку). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Абзацом 3 п. 24 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», встановлено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач ПАТ МЗХМ РЕФМА позовні вимоги стосовно стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 78749,94., стягнення 3 % річних у розмірі 278,31 грн., стягнення інфляційних витрат у розмірі 1125,69 грн. та суми сплаченого судового збору у розмірі 640,00 грн. визнав в повному обсязі, а згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За таких обставин, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, інфляційних витрат та 3 % річних є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved