Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позов мотивований тим, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що в сукупності свідчить про свідоме нехтування ним своїми обов'язками, тому позивачем і подано позов про позбавлення відповідача батьківських прав. У судове засідання позивачка не з'явилася, проте надіслала заяву, в якій просить розглядати справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотання про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направив. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, проте надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника служби у справах дітей та прийняття законного рішення в інтересах дитини (а.с.25). У зв'язку з цим, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує позивач. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з»ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON], народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого 26 лютого 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області (а.с. 7). Відповідно до рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 вересня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 8). Відповідно до рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 травня 2012 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] (а.с.9). Згідно розрахунку заборгованості від 02.02.2018 вбачається, що на підставі виконавчого листа №2/2517/725 від 18.05.2012, виданого Прилуцьким міськрайонним судом з [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів доходу на користь позивачки та станом на січень 2018 заборгованість по аліментам становить 35927,28 грн (а.с.13). Відповідно до постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 18 травня 2018 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 березня 2018 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки за прострочення сплати аліментів у сумі 8456,25 грн - без змін (а.с.11-12). Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24.03.2018 вбачається, що 23.03.2018 до Прилуцького ВП надійшла ухвала Прилуцького міськрайонного суду щодо внесення відомостей до ЄРДР по факту злісного ухилення від сплати аліментів на користь [PERSON] (а.с.14). Відповідно до довідки №2596 від 24.05.2018 комітету самоорганізації населення №1 Центрального мікрорайону, виданої [PERSON] вбачається, що остання разом з сином [PERSON], 2011 року народження проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до довідки наданої ДНЗ №8, питаннями виховання [PERSON] займається його мати, батько участі у вихованні сина не приймає, до садочку не з'являвся (а.с. 18). Згідно довідки дільничого лікаря педіатра Прилуцької дитячої лікарні №213 від 24.05.2018 вбачається, що батько [PERSON] - [PERSON] протягом 2011-2018 років жодного разу не з'являвся на профілактичні огляди сина, станом здоров'я не цікавився (а.с.16). Згідно інформації наданої класним керівником 1-Б класу Прилуцької гімназії №1 ім.Георгія Вороного від 21.05.2018, де навчається [PERSON] вбачається, що протягом 2017-2018 навчального року батько хлопчика [PERSON] жодного разу на батьківські збори не з'являвся, до класного керівника не телефонував (а.с.17). Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). При цьому, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ст.166 СК України). Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз»яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, окрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного Кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей, а тому суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На підставі ст.141 ЦПК України суд вважає, що оскільки позов задоволено, судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача, стягнувши на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved