Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, посилаючись на те, що відповідач по справі наказом Харківського національного університету внутрішніх справ № 415 о/с від 15.08.2007 року був зарахований курсантом. Під час навчання, між відповідачем та ХНУВС, в особі позивача по справі був укладений контракт про проходження служби, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання проходити службу за контрактом у МВС протягом трьох років. Після закінчення університету відповідач був направлений для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Харківській області. 06 серпня 2013 року відповідач був звільнений зі служби у зв'язку з власним бажанням. Тобто відповідач по справі не виконав умови контракту, а тому зобов'язаний відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, що передбачено ч. 7 ст. 18 Закону України «Про міліцію». В зв'язку з чим просить стягнути з відповідача по справі на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов'язані з утриманням у вищому навчальному закладі у сумі 32947 гривень 56 копійок. Крім цього просить стягнути з відповідача по справі на їх користь витрати, понесені ними при подачі позовної заяви до суду у розмірі 329 гривень 47 копійок. Представник позивача в судове засідання не з"явився, але раніше надав на адресу суду заяву в якій просить провести розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з"явився, але надав суду свою заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що даний позов обґрунтований і підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, що наказом ректора Харківського національного університету внутрішніх справ № 415 о/с від 15.08.2007 року [PERSON] зараховано курсантом першого курсу та прийнято на службу в органи внутрішніх справ (навчання), призначено на посаду курсанта та присвоєно спеціальне звання «рядовий міліції» та зараховано на всі види забезпечення по курсантській нормі. Між [PERSON] та Харківським національним університетом внутрішніх справ було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до п. 1 зазначеного договору його предметом є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня за напрямком (спеціальністю) правознавство. Відповідно до п. 2.1. - 2.1.3. договору позивач зобов'язався забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо - кваліфікаційних рівнів, забезпечити курсанта харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно - правовими актами України. Згідно з п.2.3 вказаного договору [PERSON] взяв на себе зобов'язання проходити службу (навчання) в Харківському національному університеті внутрішніх справ, сумлінно виконувати вимоги статутів, накази командирів і начальників, свої службові обов`язки. Після закінчення навчання він повинен був проходити службу в Міністерстві внутрішніх справи на посадах офіцерського складу протягом 3 років. На підставі рапорту [PERSON] від 02.07.2013 року, наказом № 307 о/с від 06.08.2013 року лейтенанта міліції [PERSON] ([NUMBER]) слідчого СВ Лозівського МВ ГУ (з обслуговування м. Лозова, Лозівського та Близнюківського районів) з 06.08.2013 року звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно п. «ж» (за власним бажанням) п. 64. Відповідно розділу 3 договору підставами для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі у зв'язку з відрахуванням особи та звільнення з ОВС за власним бажанням без поважних причин, через неуспішність, порушення дисципліни; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Пунктом 4 договору передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Крім того, зазначений механізм відшкодування витрат визначений Порядком відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ затвердженим Постановою КМ України від 01.03.2007 року № 313. Відповідно до п. 4. зазначеного Порядку розрахунок фактичних витрат здійснюється відповідно до норм утримання у вищому навчальному закладі. На підтвердження своїх доводів позивач надав до суду зведений розрахунок витрат, з яких 8939 гривень 90 копійок становить вартість витрат, пов'язаних з послугами з харчування протягом навчання [PERSON], 2491 гривні 06 копійок витрати з речового забезпечення, 9188 гривень 17 копійок вартість житлово-комунальних послуг і споживчих енергоносіїв, 12328 гривень 43 копійки грошове забезпечення. Загальна вартість фактичних витрат утримання у вищому навчальному закладі курсанта [PERSON] становить 32947 гривень 56 копійок, що підтверджено розрахунком відшкодування фактичних витрат утримання у вищому навчальному закладі курсанта [PERSON] згідно з постановою КМУ від 01 березня 2007 року № 313. З огляду на викладене, у судовому засіданні знайшов підтвердження факт завдання відповідачем державі збитків у вигляді витрат, пов'язаних з навчанням, у зв'язку із достроковим розірванням договору. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі у цьому випадку регулюються нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного Договору. У відповідності до ст. 11 ЦК України права та обов'язки виникли між сторонами на підставі укладеного договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 01 вересня 2007 року. Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], звільнившись з органів внутрішніх справ за власним бажанням, в односторонньому порядку порушив умови укладеного між сторонами Договору. Відповідач після проходження навчання отримав відповідний диплом, тобто Харківський національний університет внутрішніх справ зі свого боку договірні зобов'язання виконав в повному обсязі. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України [PERSON] не надав суду доказів, які б свідчили про відсутність його вини у невиконанні зобов'язань за договором, інший розмір витрат на навчання. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які є у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому підлягають задоволенню. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем при звернені до суду було понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 329 гривень 47 копійок, що підтверджується платіжним дорученням. Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved