Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Знамянської районної державної нотаріальної контори, в якому просить зняти з під-арешту належний їй житловий будинок за адресою: село Суботці Знамянського району Кіровоградської області, вулиця Кірова, 92 та виключити з єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна обмеження - арешту на вказане нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 7195443. Свої вимоги обґрунтувала тим, що є власником будинку за адресою: село Суботці Знамянського району Кіровоградської області, вулиця Кірова, 92. При цьому при купівлі вказаної частки будинку її прізвище було [PERSON]. Наразі вона вирішила продати цю частку будинку, знайшла покупця та звернулася до нотаріуса, де дізналася, що на її житловий будинок накладено арешт і підставою обтяження є ухвала Знамянського районного суду від 19 серпня 1997 року. Про накладення арешту їй нічого не було відомо, боргів вона ніколи не мала і не має. У відділі державної виконавчої служби данні про накладення вказаного арешту відсутні. Згідно з довідкою суду, позовна заява про накладення арешту на вказаний будинок у 1997 році до суду не надходила. Нотаріус у добровільному порядку не знімає арешт на її будинок, таким чином порушується її право як власника щодо користування і розпорядження майном, а тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій просить задовольнити її позовні вимоги та розглядати справу без її присутності. Завідувачем Знамянської районної державної нотаріальної контори у судове засідання надано заперечення, щодо позовних вимог, де зазначено, що на будинок накладено не арешт, а заборона на нерухоме майно і що нотаріальна контора не є належним відповідачем у даній справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася 08 вересня 1970 року, її дівоче прізвище Червона, прізвище набуте в першому шлюбі [PERSON] (а.с. 7,8,9). Технічний паспорт виготовлений за станом на 20 грудня 1989 року свідчить про те, що ? частина будинку за адресою: вулиця Кірова, 92 в селі Суботці належала [PERSON], а інша - [PERSON] Відповідно до договору купівлі - продажу від 30 липня 1990 року [PERSON] купила у [PERSON] ? частину будинку по вулиці Кірова, 92 в селі Суботці Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області. Договір зареєстровано 27 лютого 1992 року за №344/5 (а.с. 10-13). Таким чином вказаний будинок в цілому належить позивачу. Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, на житловий будинок №92 по вулиці Кірова в селі Суботці Знамянського району Кіровоградської області накладено обтяження на підставі ухвали Знамянського райсуду б/н від 19 серпня 1997 року. Тип обтяження заборона на нерухоме майно. Реєстраційний номер обтяження:7195443. Зареєстровано 16 травня 2008 року Знамянською районною державною нотаріальною конторою. Додаткові дані - архівний запис №96970 від 19 серпня 1997 року (а.с. 14, 20-23). Згідно з довідкою Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2016 року, шляхом перегляду алфавітних показчиків Знамянського районного суду за 1996, 1997 роки, а також матеріалів цивільних справ та оригіналів судових рішень у справах, які вже знищенні, не виявлено справ за участю [PERSON], як і справ, предметом яких був житловий будинок розташований по вулиці Кірова, 92 в селі Суботці та про накладення на нього арешту. Статтею 41 Конституції України закріплено - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суть арешту майна полягає у тимчасовому позбавленні особи можливості його відчужувати, будь-яким чином розпоряджатись. Арешт майна, як правило, полягає у забороні відчужувати майно - один із способів здійснення власником правомочності розпоряджатися належним йому майном шляхом передачі цього майна у власність іншій особі. Коли на майно накладено заборону на його відчуження, то власник конкретного об'єкта нерухомого майна не може розпорядитися ним, оскільки не має одного з елементів права власності - розпорядження цим майном, або ж не може розпорядитися ним без дозволу певних осіб, які мають чітко визначені конкретні майнові вимоги, що можуть бути реалізовані. Стаття 73 Закону України "Про нотаріат" містить перелік випадків, коли державний нотаріус накладає заборону на відчуження об'єкта нерухомого майна. Так, заборона накладається тоді, коли: установа банку, підприємство чи організація видає громадянинові позичку на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку; посвідчується договір довічного утримання; посвідчується договір про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; в усіх інших передбачених законом випадках. До інших передбачених законом випадків належить накладення арешту на об'єкти нерухомого майна органами дізнання чи слідства або судовими установами у зв'язку зі справами, що знаходяться в їхньому провадженні. Накладення заборони відчуження є нотаріальною дією, що передбачає здійснення нотаріусом реєстрації відповідного обтяження в реєстрі обтяжень. Отже, заборона відчуження накладається нотаріусом, арешт - зокрема судом. В судовому засіданні з'ясовано, що запис про заборону відчуження внесено нотаріусом на підставі ухвали суду. Тому скоріше за все, якщо підставою внесення відповідного запису було судове рішення (у даному випадку ухвала), то на майно належне позивачу був накладений арешт. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як заборона на нерухоме майно накладена ще у 1997 році на підставі ухвали суду, яку не можливо ідентифікувати, а запис в реєстр внесено у 2008 році, тобто обґрунтованість накладення заборони на належне позивачу майно встановити не можливо. Під час розгляду справи судом не встановлено, що зняття заборони, може порушити права та інтереси інших осіб. Час, що пройшов з моменту накладення заборони, а також відсутність майнових претензій до позивача, свідчить про втрату актуальності існування такого обтяження. Відповідач, як реєстратор не має визначених законодавством підстав для зняття за заявою позивачки заборони на відчуження об'єктів нерухомого майна. Вказана заборона унеможливлює повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Таким чином позивач позбавлена можливості реалізувати свої права власника нерухомого майна в інший, крім судового захисту, спосіб.

Outcome: approved