Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він є власником 2/3 квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на житло та договору дарування частини квартири. Іншим співвласником 1/3 частки вказаної квартири є [PERSON] . В даній квартирі крім неї іншого співвласника та членів її сім`ї також зареєстровано і відповідач [PERSON] , який з 2010 року мешкає фактично за іншою адресою. Відповідач не цікавиться житловою площею, не сплачує комунальні послуги. Вирішити питання щодо зняття з реєстрації відповідача у добровільному порядку не виявилося можливим, оскільки останній відсутній за місцем реєстрації та мешкає за іншої адресою оскільки є громадянином іншої держави (Хорватії). Просила визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засідання підтримали позовні вимоги з підстав зазначених у позові, просили їх задовольнити не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі, у разі неявки відповідача. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, але звернулась із письмовою заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою [PERSON] з 2014 року. [PERSON] вона ніколи не бачила за адресою: [ADDRESS] . Зі слів [PERSON] вона знає, що [PERSON] це колишній цивільний чоловік [PERSON] та він мешкав 10 років назад у квартирі [PERSON] , а потім поїхав на батьківщину у Хорватію. Його речей в квартирі не мається, є лише фото. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою [PERSON] , мешкає з 1988 року. Вона коли була маленькою то дружила із донькою [PERSON] та бувала у них вдома. [PERSON] вона знає. Він 10 років назад поїхав на батьківщину у Хорватію і більше не повертався. За місцем проживання [PERSON] вона його більше не бачила. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ухвалою суду від 12.10.2020 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву. \~ \~ \~ \~У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надав. \~ \~ \~ \~Судові повідомлення, які неодноразово направлялися відповідачу за місцем реєстрації, не вручено адресату та повернуто на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя оскільки адресат відсутній за місцем. В судове засідання про яке відповідач [PERSON] повідомлений належним чином в порядку ст. 128, 129 ЦПК України не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Приймаючи до уваги позицію позивача, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-281 ЦПК України з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, свідків, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , належить на праві спільної часткової власності 2/3 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва на право свідоцтва на житло від 21.10.1994 р. № [NUMBER] та договору дарування частини квартири від 01.12.1999 року за №6-2121. Право власності зареєстроване в БТІ та відомості про право власності міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.18-21, 24-26). Інша частина 1/3 квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] ( а.с. 20-22). Згідно інформації відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 05.10.2020 р. №099-99.02-06501 у спірній квартирі зареєстровано [PERSON] , з 06.11.2007р. (а.с. 35). З Акту про фактичне проживання від 11.09.2020 р. виданого КСН «Портовський» в спірній квартирі фактично мешкають [PERSON] її донька [PERSON] та онуки [PERSON] , [PERSON] (а.с. 31). З посвідки на тимчасове проживання [NUMBER] виданої УГІРФО ГУМВС України в Донецькій області, [PERSON] , [INFO] , громадянину Хорватії вбачається, що строк дії її закінчився 30.08.2008 року (а.с. 17). Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] допитаних в судовому засіданні, які підтвердили факт не проживання відповідача у спірній квартирі з 2010 року. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання\~ відповідача в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на те, що позивач є власником частки квартири, тому він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його нерухомим майном квартирою. Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 Цивільного кодексу України. Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Права власника жилого будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Саме така позиція викладена в п.3 інформаційного листа ВССУ від 28.01.2013р. №24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав". Відповідно до ст..156 ч.1 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім`ї без поважних причин понад рік, якщо не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. З огляду на наведене, виходячи з того, що [PERSON] було зареєстровано у квартирі [ADDRESS] як член сім`ї позивача, та з 2010 року не проживає у спірній квартирі без поважних причин тобто понад рік, домовленості про це з позивачем не має, тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено та позивачем при зверненні до суду судовий збір не сплачено, суд дійшов висновку, що судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved