Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з теперішнім позовом, і просять визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н/98-0477 від 26 серпня 1998 року, укладений між [PERSON], [PERSON], що діяла від свого імені, та від імені та в інтересах своєї неповнолітньої на той час доньки [PERSON] (наразі [PERSON]), та [PERSON], та зареєстрований на Одеській універсальній Товарній біржі «Центр» у «Журналі реєстрації договорів по об'єктам нерухомості», реєстраційний № Н/98-0477 від 26.08.1998 року. Позов обґрунтований тим, за умовами зазначеного Договору, [PERSON] продала, а позивачі придбали у рівних частках трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Квартира належала відповідачу на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Одеською Товарною біржею 09.10.1993р. за № 468, та зареєстрованого Одеським МБТІ 19.10.1993р. під № 153 стр.128 кн.33 пр. (п. 3 Договору). Згідно з п. 6 Договору зазначена квартира продана з торгів за 49 000 грн. Позивачі в рівних частках набули право власності на квартиру з моменту укладення зазначеного договору та реєстрації його на біржі. Вказаний договір у відповідності з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Одеській універсальній Товарній біржі «Центр» у «Журналі реєстрації договорів по об'єктам нерухомості», реєстраційний № Н/98-0477 від 26.08.1998 року. Відповідно до умов Договору, він не підлягав подальшому нотаріальному посвідченню. Станом на сьогоднішній день, позивачі, як власники квартири [ADDRESS], вирішили розпорядитись своєю власністю. Однак, в процесі оформлення угоди з потенційним покупцем, нотаріус роз'яснив, що станом на сьогоднішній день Договір не відповідає Закону за формою, оскільки всі угоди, що стосуються нерухомого майна мають бути нотаріально посвідчені. Для захисту своїх оспорюваних прав позивачі вважають за необхідне звернутися до суду із відповідним позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Представник позивачів за довіреностями в судове засідання не з'явилась, надала заяву, якою позовні вимоги довірителів підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі та закінчити розгляд справи за її відсутності. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач - [PERSON], викликана у судове засідання через оголошення, надруковане в газеті «Одеські вісті», в судове засідання не з'явилась, про поважність причин не явки суд не повідомила. Третьою особою - Одеською Універсальною Товарною біржею «Центр» надано до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Біржі. У зв'язку з зазначеним, суд вирішив закінчити розгляд справи постановленням заочного рішення на підставі наявних у справі даних і доказів. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та проаналізувавши надані докази, суд знаходить, що позов обґрунтований, доведений, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому суд виходить з наступного. 26 серпня 1998 року на Одеській універсальній Товарній біржі «Центр» [PERSON], [PERSON], що діяла від свого імені, та від імені та в інтересах своєї неповнолітньої на той час доньки [PERSON], як члени ОУТБ «Центр», уклали з [PERSON], Договір купівлі-продажу нерухомого майна Н/98-0477. За умовами зазначеного Договору, [PERSON] продала, а позивачі придбали у рівних частках трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Згідно з п. 6 Договору зазначена квартира продана з торгів за 49 000 грн., з яких 47 885 грн. отримані продавцем - відповідачем, а 1115 грн. сплачені покупцями - позивачами після звільнення квартири продавцем та зняття з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб. Позивачі в рівних частках набули право власності на квартиру з моменту укладення зазначеного договору та реєстрації його на біржі. Вказаний договір у відповідності з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Одеській універсальній Товарній біржі «Центр» у «Журналі реєстрації договорів по об'єктам нерухомості», реєстраційний № Н/98-0477 від 26.08.1998 року. 28 серпня 1998 року договір зареєстрований в ОМБТІ та РОН під № 294пр стр. 198 реєстр 495. Відповідно до умов Договору, він не підлягав подальшому нотаріальному посвідченню. Станом на сьогоднішній день, позивачі, як власники квартири [ADDRESS], вирішили розпорядитись своєю власністю. Однак, в процесі оформлення угоди з потенційним покупцем, нотаріус роз'яснив, що станом на сьогодні Договір не відповідає Закону за формою, оскільки всі угоди, що стосуються нерухомого майна мають бути нотаріально посвідчені. Між тим, на момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. Однак, у зв'язку зі зміною законодавства в даний час договір не відповідає вимогам ст. 657 ЦК України, оскільки нотаріально не посвідчений, що перешкоджає позивачам здійснювати свої права власників квартири, зокрема, право розпорядження майном. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної , творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 р. положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003р., положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності й не мають подовжувального характеру, тому при розгляді справи необхідно керуватися положеннями ЦК 1963р. Відповідно до ст. 224 ЦК України, покупець і продавець повністю виконали умови договору купівлі - продажу. Будь-яких суперечок між покупцями і продавцем немає, протизаконних умов угода не містить, проте порушена форма угоди, оскільки при оформленні її не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст. 227 ЦК України. Письмовим доказом в даному випадку є Договір купівлі-продажу нерухомого майна Н/98-0477, який був укладений на Одеській Універсальній Товарній Біржі «Центр». Укладення договору купівлі-продажу квартири від 26 серпня 1998 року, досягнення по такому договору згоди щодо усіх істотних умов, здійснення позивачами повної оплати по такому договору та її отримання відповідачем, а також фактичне передання позивачу об'єкту нерухомості по такому договору, свідчить насамперед про вчинення між позивачем та відповідачем відповідного правочину щодо переходу прав власності на об'єкт нерухомості у вигляді спірної квартири. Оскільки вказана угода виконана повністю сторонами, але порушена її форма, суд робить висновок про необхідність поновити порушене право позивача на підставі ст. 47 ч.2 ЦК України. При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково одною із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною. Зазначені норми законодавства повністю кореспондуються с нормами закріпленими у Цивільному кодексі України 2003 року. Так, згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Згідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У відповідності до ст. 38 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разу недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Разом з тим частиною 2 статті 220 ЦК України встановлюється, що у разі, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такій договір чинним. У цьому разу наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Усі зобов'язання за договором купівлі-продажу, що є предметом розгляду даного спору, були виконані в повному обсязі, ніяких претензій з боку відповідача не надходило, а відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру істотним чином порушує право власності позивачів, яке підлягає судовому захисту. На підставі викладеного і

Outcome: approved