Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.06.2007 року між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №147/07-Ф, відповідно до п. 1.1. якого, позивач надав кредит відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру кредит у розмірі 50000,00 доларів США, строком користування з 20.06.2007 року по 18.06.2027 року зі сплатою процентів в розмірі 13,0% річних. 25.01.2013 р. між позивачем та відповідачем 1 був укладений договір №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору, яким була збільшена сплата процентів. 25.06.2014 р. між позивачем та відповідачем 1 був укладений договір №2 про внесення змін та доповнень до кредитного договору, яким була збільшена сплата процентів. 27.06.2007 р. між позивачем та [PERSON] в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, був укладений Договір поруки №147/07-П, відповідно до умов якого відповідач 2 на добровільних засадах прийняв на себе зобов'язання солідарно відповідати перед позивачем по зобов'язанням відповідача 1, що випливають з умов Кредитного договору, в повному обсязі, включаючи повернення наданого кредиту, сплаті відсотків та інших платежів. 16.07.2015 р. позивачем було надіслано відповідачам вимогу про погашення заборгованості. Проте відповідачі свої зобов'язання не виконали. 27.08.2015 р. позивач надіслав відповідачам вимогу про повне дострокове повернення суми кредиту. Проте відповідачі своє зобов'язання не виконали. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, а відповідачі умови кредитного договору порушують, кредит не повертають, відсотки не сплачують, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором №147/07-Ф від 20.06.2007 року в розмірі 40450,20 доларів США, 17271,13 грн. та витрати по сплаті судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позов підтримав та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки проводиться врегулювання спору мирним шляхом. Судом визнана неявка відповідача неповажною, оскільки справа перебуває в провадженні суду з 2015 р. та відповідачами неодноразово подавалися апеляційні скарги на ухвалу суду про відкриття провадження у справі. Крім того, слід зазначити, що винесення рішення по справі, не перешкоджає врегулюванню спору мирним шляхом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. У судовому засіданні було встановлено, що 20.06.2007 року між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №147/07-Ф, відповідно до п. 1.1. якого, позивач надав кредит відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру кредит у розмірі 50000,00 доларів США, строком користування з 20.06.2007 року по 18.06.2027 року зі сплатою процентів в розмірі 13,0% річних. 27.06.2007 р. між позивачем та [PERSON] в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, був укладений Договір поруки №147/07-П, відповідно до умов якого [PERSON] на добровільних засадах прийняв на себе зобов'язання солідарно відповідати перед позивачем по зобов'язанням [PERSON], що випливають з умов Кредитного договору, в повному обсязі, включаючи повернення наданого кредиту, сплаті відсотків та інших платежів. 25.01.2013 р. між позивачем та відповідачем 1 був укладений договір №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору, яким була збільшена сплата процентів. 25.06.2014 р. між позивачем та відповідачем 1 був укладений договір №2 про внесення змін та доповнень до кредитного договору, яким була збільшена сплата процентів. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі 50000,00 доларів США, але, як зазначає позивач в позовній заяві, відповідачі умови кредитного договору порушують, кредит не повертають, відсотки не сплачують, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. 16.07.2015 р. позивачем було надіслано відповідачам вимогу про погашення заборгованості. Проте відповідачі свої зобов'язання не виконали. 27.08.2015 р. позивач надіслав відповідачам вимогу про повне дострокове повернення суми кредиту. Проте відповідачі своє зобов'язання не виконали. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 553 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із розрахунком, заборгованість відповідачів за кредитним договором №147/07-Ф від 20.06.2007 року станом на 17.11.2015 року становить 40450,20 доларів США, та 17271,13 грн., яка складається з: строкової заборгованості в сумі 35846,80 доларів США; простроченої заборгованості за кредитом в сумі 1032,48 доларів США; заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 679,07 доларів США; заборгованості за простроченими відсотками в сумі 2891,85 доларів США; заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в сумі 17271,13 грн. Відповідно до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України). Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях (ч. 1 ст. 533 ЦК України). Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (Правова позиція Верховного суду України у справі за № 6-145цс14). За офіційним курсом НБУ гривні до долару США, станом на 21.02.2018 року (2 707.2945), 40450,20 доларів США у гривневому еквіваленті складає 1 094 986,91 грн. Даючи юридичну оцінку доказам наявним у матеріалах справи, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором №147/07-Ф від 20.06.2007 року належним чином не виконуютьє, а отже зобов'язані повернути позивачу заборгованість. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 14340,00 грн.

Outcome: approved