Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність вимог тим, що вони із відповідачем є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , яка проживає та перебуває на її утриманні. Відповідач майже після народження дитини залишив сім`ю та з того часу не цікавиться дитиною, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не приймає участі у її вихованні, не цікавиться станом її здоров`я, не дбає про її утримання, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з нею взагалі, не проявляє будь-якої батьківської турботи, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо утримання та виховання дитини, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] , а також стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх дитини в розмірі ј частки від його заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати пред`явлення позову і до повноліття дитини. У визначений судом строк відповідач не надала до суду відзиву. Ухвалою суду від 06.11.2019 розгляд справи було призначено за правилами загального позовного провадження, а також витребувано з Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача - [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . 14.01.2020 ухвалою суду було закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач та представник третьої особи не з`явились, надавши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, вимоги підтримали. Будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, в судове засідання відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 20.02.2020 вирішено проводити розгляд справи при заочному розгляді. За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі наявних у справі матеріалів, за відсутності сторін, при цьому, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що сторони спору є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , на що вказує свідоцтво про народження серія [NUMBER] . Дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] (довідка органу місцевого самоврядування (а.с.8). Із довідки виданої Комунальним закладом Турбівський ясла - садочок №2 (а.с.5) встановлено, що дитина [PERSON] , 2010 року народження, відвідувала вказаний дошкільний заклад, утім батько дитини [PERSON] участі у вихованні дитини не брав, закладу не відвідував. Протягом навчання дитини [PERSON] , 2010 року народження у Турбівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Липовецької районної ради батько дитини [PERSON] школу не відвідував, навчанням та вихованням дитини не цікавився (довідка від 02.07.2019 (а.с.6). За відомостями завідуючої амбулаторією медичного закладу від 02.07.2019 (а.с.8), батько дитини [PERSON] не звертався за медичною допомогою з дитиною [PERSON] .. Факт проживання дитини [PERSON] із матір`ю [PERSON] та те, що на протязі більш як 6 років [PERSON] не приймає участі у вихованні та утриманні дитини підтверджено Актом обстеження умов проживання складеним 05.12.2019 у складі представника Липовецької районної державної адміністрації, позивача та сусідів (а.с.27). Суд вважає, що додані до позову письмові пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не є свідченням наданими в порядку ЦПК України, отож суд оцінює їх як письмовий доказ, який є недопустимим, оскільки письмові докази не можуть підміняти покази свідків. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , 2010 року народження, було предметом розгляду Липовецькою райдержадміністрацією, за наслідками якого було складено висновок від 10.01.2020 за №01-19/222 відповідно до якого визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини [PERSON] 2010 року народження. Суд, оцінивши усі зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що обставини наведені позивачем у позовній заяві доведені належними, допустимими та достовірними доказами, а їх зв`язок у сукупності є достатнім на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини. За таких обставин, суд вважає, що достатні усі правові підстави для застосування крайніх заходів впливу до відповідача шляхом позбавлення її батьківських прав, отож позов в цій частині підлягає до задоволення. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з такого. Відповідно до ч.2, 3 ст.166 С України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 ч.1 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правилами ч.2, 3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1 статті 182 СК України. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як було встановлено відповідач не надав заперечень проти позову, не повідомив про наявність обставин, що мають істотне значення, які підлягають з`ясуванню при вирішенні питання щодо визначення розміру аліментів. За встановлених у ході судового розгляду обставин, обставин передбачених ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що відповідач спроможний надавати утримання своїй дитині у частці від заробітку доходу, яка має складати ј частки щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов у цій частині також підлягає до задоволення. Відповідно до ст.180, 191 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: approved