Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 22641,06 гривень та судовий збір у розмірі 1600,00 гривень. Представник позивача до судового засідання не зявився, але на адресу суду надіслав заяву в якій наполягав на задоволенні позовних вимог і просив справу слухати у його відсутність. Відповідач у судовому засідання позов про стягнення боргу визнав в повному обсязі, не заперечував щодо його задоволення. У відповідності до п.11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, передбачених ч. 4 ст. 206 ЦПК України та виносить рішення з підготовчого судового засідання відповідно до ст. 200 ЦПК України. Як встановлено в судовому засіданні, 29.09.2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Л69.188.31859. Згідно із кредитним договором відповідач отримав кредит в розмірі 64213 гривень, зі сплатою 25,25 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Банк повністю виконав свої зобовязання згідно кредитного договору, та надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером. Станом на 17.11.2016 року [PERSON] не повернув банку отриманий кредит в встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, на загальну суму 50431,06 гривень. 17.11.2016 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу № 17/11-1 згідно умов договору факторингу клієнт (первісний кредитор, банк) відступив (передав у власність) факторові (новому кредитору) з 17.11.2016 року, а позивач, відповідно до договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Також, 28.02.2017 між ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» та ТОВ «Фінансова компанія «Серет», яке змінило найменування на ТОВ «Нью Файненс Сервіс» відповідно до чинного законодавства України, був укладений договір факторингу № 28/02-1, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № Л69.188.31859 від 29.09.2014 року, за яким відповідач являєтеся боржником. Станом на 28 лютого 2017 року ( на момент відступлення права вимоги) загальна заборгованість за кредитним договором Л69.188.31859 становила 46431,06 гривень. На виконання вимог ст. 1082 ЦК України відповідача письмово повідомлено про відступлення права вимоги ТОВ «НФС» за кредитним договором шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу його реєстрації. Після відступлення права вимоги відповідачем здійснено сплат на загальну суму 23790 гривень Остатній платіж здійснено 15.12.2017 року. Станом на 19.12.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 22641,06 гривень. Заборгованість [PERSON] також підтверджується випискою по особовому рахунку № 29091418831859.980 та розрахунком заборгованості станом на 19 грудня 2017 року. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобовязаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 1077, 1078 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога). Враховуючи викладене, суд вважає, що підписання даного договору є прямою і безумовною згодою відповідача на умови та правила надання банківських послуг ,а тому позов обґрунтований і законний та підлягає задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1600 грн.

Outcome: approved