Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона обгрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 11.08.2006 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області. Від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя та несумісність характерів. Між сторонами часто виникали конфлікти з побутових питань. З березня 2014 року сторони окремо проживають. Шлюбні стосунки сторони не підтримують. Не ведуть спільне господарство. Спільні спроби зберегти шлюб бажаних результатів не дали. В ході розгляду справи позивач підтримала позовні вимоги про розірвання шлюбу в повному обсязі і просила суд шлюб між сторонами розірвати, оскільки збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем неможливе у зв'язку з втратою між ними почуття любові та відсутністю взаєморозуміння. Формальне існування даного шлюбу порушує її права. Відповідач [PERSON] визнав позов у повному обсязі, підтвердив викладені позивачем обставини та зазначив, що погіршення їхніх з позивачем стосунків почалося після спільного проживання з її матір'ю. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 11 серпня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про що складено актовий запис № 87. Від цього шлюбу подружжя має неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що з березня 2014 року сторони окремо проживають, не підтримують шлюбних відносин. Спільне господарство не ведуть. Кожен із них живе власним життям. Шлюб існує формально. Подальше існування сім»ї є неможливим, оскільки між сторонами втрачено почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім»ї. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України, сімє'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Як зазначалось судом вище, сторони у справі не мешкають разом, не ведуть спільне господарство, не пов'язані спільним побутом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що сім'я існує формально, а отже шлюб між сторонами може бути розірваний, оскільки сторони не погоджуються на примирення і не бажають відновлення шлюбних стосунків. На підставі викладеного,

Outcome: approved