Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що [INFO] помер [PERSON] , про що в Книзі реєстрації смертей 15.09.2008 року зроблено відповідний актовий запис за №112 Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] , видане 15.09.2008 року Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області. Позивачі по справі дружина [PERSON] та донька [PERSON] , являються спадкоємицями першої черги після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (в порядку ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України як такі, що постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаються такими, що прийняли спадщину). До складу спадщини [PERSON] входять житлові будинки літ. «А-1» 1925 року побудови та літ. «Б-1» 1980 року побудови, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Житлові будинки розташовані на земельній ділянці, площею 1 200 кв.м., надлишки 693 кв. м, наданій Рішенням Виконкому Пересічанської селищної ради народних депутатів від 10.04.1957 року №8, що вбачається з Довідки-характеристики на спадкове майно від 20.12.1994 року, наданої Дергачівським МБТІ. 14 серпня 2019 року державним нотаріусом Дергачівської ДНК Харківської області, Якименко О.І., винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житлові будинки за [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] . Житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями в домоволодінні по [ADDRESS] належав [PERSON] , згідно Свідоцтва про право власності від 05.11.1948 року, виданого виконкомом Пересічанської селищної ради на підставі висновку №2278, зареєстрованого в БТІ за реєстровим №1-90. [PERSON] померла [INFO] /Повторне свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] від 15.02.1995 року, видане Пересічанською селищною Радою Дергачівського району Харківської області/. Згідно ч.1 ст.418 Цивільного кодексу УРСР 1922 р., якому надано чинність із 01 лютого 1923 р. Постановою ЦВК УРСР від 16 грудня 1922 р. (ЗУ УРСР № 55, ст. 780), чинного на час відкриття спадщини, спадкоємцями за законом є діти (в тому числі усиновлені), дружина та непрацездатні батьки померлого, а також інші непрацездатні, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. У відповідності до положень ст. 429 Цивільного кодексу УРСР 1922 р. якщо спадкоємець, присутній в місці відкриття спадщини, на протязі трьох місяців з дня вжиття заходів охорони не заявить належному суду про відмовлення від спадщини, він вважається таким, що прийняв її. Присутнім спадкоємцем, який прийняв спадщину [PERSON] був її син [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 435 Цивільного кодексу УРСР 1922 р. особи, покликані до спадкоємства за законом або за заповітом, можуть просити у місцевого народного судді видати їм свідоцтво, що підтверджує їх права на спадщину. Тобто, вказаною нормою, було закріплено право, а не обов`язок отримувати свідоцтво про підтвердження права на спадщину. Отже, в порядку спадкування за законом до [PERSON] перейшов житловий будинок літ. «А-1» після смерті матері [PERSON] . [PERSON] , помер [INFO] /Повторне свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] від 19.08.1994 року, видане Пересічанською селищною Радою Дергачівського району Харківської області/ Харківський обласний державний нотаріальний архів повідомив, що згідно з записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області за 1955 - 1994 роки, заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлої [INFO] [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] , які були зареєстровані на день смерті в [ADDRESS] до нотаріальної контори не надходили, спадкові справи не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Подружжя [PERSON] та [PERSON] мали п`ятеро дітей: [PERSON] , [INFO] , спадщину фактично не прийняв, був виписаний з спадкового будинку [INFO] , помер в 1998 році; [PERSON] , [INFO] , спадщину фактично не прийняв, був виписаний з спадкового будинку 11 [INFO] 1977 року, помер [INFO] /Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] видане Пересічанським відділом ЗАЦС [PERSON] ; [PERSON] , [INFO] , Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , видане 05.07.1948 року, спадщину фактично не прийняла, була виписана з спадкового будинку та з 16.06.1971 року прописана по [ADDRESS] - відповідач [PERSON] справі; [PERSON] , [INFO] , Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , видане 15.07.1950 року, спадщину фактично не прийняв, був виписаний з спадкового будинку 02 жовтня 1978 року - відповідач по справі; [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №139 від 14 листопада 1955 року зареєстрований Виконавчим комітетом Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області /Витяг з ДРАЦС від 13.03.2019 року №00022334710/, постійно проживаючи у спадковому будинку в порядку п.1 ч.1 ст.549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р. визнається таким, що прийняв спадщину. Таким чином, спадкоємцем першої черги, який фактично прийняв спадщину на житловий будинок літ. «А-1» після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , являється його син - [PERSON] . Також, на території спадкового домоволодіння [PERSON] , в 1980 році без отримання дозвільних документів збудував другий житловий будинок літ. «Б-1» з відповідними надвірними будівлями й спорудами. В п.3.2. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз`яснено, що по об`єктах, які збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року N 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Згідно даних вказаних в Свідоцтві про право власності від 05.11.1948 року, виданому виконкомом Пересічанської селищної ради на підставі висновку №2278, зареєстрованого в БТІ за реєстровим №1-90, [PERSON] належить домоволодіння по [ADDRESS] . Разом з тим, як вбачається з відомостей послідуючих інвентаризацій нумерацію домоволодіння було впорядковано й спадковим житловим будинкам було присвоєно - номер 10. Через різність написання в документах прізвища [PERSON] / Браславець для вирішення питання визнання права власності в порядку спадкування, необхідною передумовою являється встановлення фактів, що мають юридичне значення. Так, згідно Свідоцтва про право власності від 05.11.1948 року, виданого виконкомом Пересічанської селищної ради на підставі висновку №2278, зареєстрованого в БТІ за реєстровим №1-90, власницею спадкового будинку вказано [PERSON] . А в Повторному Свідоцтві про смерть Серії [NUMBER] від 15.02.1995 року, виданому Пересічанською селищною Радою Дергачівського району Харківської області прізвище померлої [INFO] вказано - [PERSON] . Також в Актовому записі про народження [PERSON] , [INFO] , батьком вказано [PERSON] . В той час, коли в Свідоцтві про смерть (повторному) Серії [NUMBER] від 19.08.1994 року прізвище померлого [INFO] зазначено як [PERSON] (син [PERSON] та відповідно батько [PERSON] ). [PERSON] та [PERSON] просять суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме належності правовстановлюючого документу - Свідоцтва про право власності від 05.11.1948 року, на домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON] , померлій [INFO] ; встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт родинних відносин, що [PERSON] , померлий [INFO] , є онуком [PERSON] , померлої [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку житлових будинків з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку житлових будинків з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, в поданій до суду заяві позов підтримали повністю, просили позов задовольнити. Розгляд справи проводити без фіксації технічними засобами та в їх відсутність, що суд вважає за можливе. Відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, в поданій до суду заяві позовні вимоги визнали повністю, не заперечували проти їх задоволення. Розгляд справи по суті просили проводити у їх відсутність, що суд вважає за можливе. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Суд, вважає можливим справу розглянути за відсутності сторін по справі. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що в Книзі реєстрації смертей 15.09.2008 року зроблено відповідний актовий запис за №112 Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] , видане 15.09.2008 року Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області. Позивачі по справі дружина [PERSON] та донька [PERSON] , являються спадкоємицями першої черги після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (в порядку ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України як такі, що постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаються такими, що прийняли спадщину). До складу спадщини [PERSON] входять житлові будинки літ. «А-1» 1925 року побудови та літ. «Б-1» 1980 року побудови, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Житлові будинки розташовані на земельній ділянці, площею 1 200 кв.м., надлишки 693 кв. м, наданій Рішенням Виконкому Пересічанської селищної ради народних депутатів від 10.04.1957 року №8, що вбачається з Довідки-характеристики на спадкове майно від 20.12.1994 року, наданої Дергачівським МБТІ. 14 серпня 2019 року державним нотаріусом Дергачівської ДНК Харківської області, Якименко О.І., винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житлові будинки за [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] . Житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями в домоволодінні по [ADDRESS] належав [PERSON] , згідно Свідоцтва про право власності від 05.11.1948 року, виданого виконкомом Пересічанської селищної ради на підставі висновку №2278, зареєстрованого в БТІ за реєстровим №1-90. [PERSON] , померла [INFO] /Повторне свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] від 15.02.1995 року, видане Пересічанською селищною Радою Дергачівського району Харківської області/. Спадкоємцем, який прийняв спадщину [PERSON] був її син [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Подружжя [PERSON] та [PERSON] мали п`ятеро дітей. Спадкоємцем першої черги, який фактично прийняв спадщину на житловий будинок літ. «А-1» після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , являється його син - [PERSON] . На території спадкового домоволодіння [PERSON] , в 1980 році без отримання дозвільних документів збудував другий житловий будинок літ. «Б-1» з відповідними надвірними будівлями й спорудами. Через різність написання в документах прізвища [PERSON] / Браславець для вирішення питання визнання права власності в порядку спадкування, необхідною передумовою являється встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з такого. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо вимог про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, суд дійшов наступного. Статтею 293 ЦПК України передбачено, що суд в порядку непозовного цивільного судочинства може розглядати справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.1, п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особи, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 ст.315 ЦПК України, зазначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи надані до суду докази, відповідно до вищевказаних документів, суд дійшов висновку, що Свідоцтво про право власності від 05.11.1948 року, виданого виконкомом Пересічанської селищної ради на підставі висновку №2278, зареєстрованого в БТІ за реєстровим №1-90, на домоволодіння по [ADDRESS] ) належить [PERSON] , померлій [INFO] . На підставі наданих суду доказів, приймаючи до уваги, що позивач позбавлений можливості у здійсненні права на спадкування в інший шлях, крім встановлення у судовому порядку даного факту, суд вважає необхідним задовольнити вимоги в цій частині. Щодо вимог про встановлення факту родинних відносин, суд дійшов наступного. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення фактів родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Оцінюючи усі докази, суд вважає доведеними обставини, на які посилається позивач, а саме що дійсно [PERSON] , [INFO] , померлий [INFO] , є онуком [PERSON] , померлої [INFO] . Щодо вимог стосовно визнання права вланості в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, суд дійшов наступного. Відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Пунктом 4.15 Наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» визначено, що видача свідоцтва, про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-ІУ, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Згідно із п. 23 постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. В даному випадку застосовується спосіб захисту-визнання права. Кожна особа згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За положеннями ст. 55 Конституції України кожана особа має право на судовий захист. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, врахувавши, що задоволення позовних вимог не порушає нічиї прав та інтересів, суд вважає позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. ст. 15, 16, 328, 1216-1218, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст. 41, 55 Конституції України,

Outcome: approved