Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS] . Право власності на Квартиру Позивачка набула на підставі укладеного з [PERSON] (далі - Відповідач) договору дарування від 03.03.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київського області Луб`яніченко А.В. за реєстр. № 127. Відповідач - це колишній чоловік Позивача, на якого у Державному реєстрі прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності на Квартиру, що придбавалась сторонами у шлюбі, за договором купівлі-продажу від 23.08.2012, посвідченим приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Матвієць Н.П. за реєстр. №3160. Шлюб Позивача та Відповідача був зареєстрований 24 липня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іваничівського районного управління юстиції Волинської області. Невдовзі після придбання Квартири, за адресою її знаходження було зареєстровано місце постійного проживання Позивачки і Відповідача, про що Ірпінським MB УДМС України в Київській області 22.01.2013 та 02.02.2013 р., відповідно, здійснено відмітки (проставлено штампи) в їхніх паспортах. Від шлюбу Позивачка та Відповідач мають двох малолітніх дітей, а саме: доньку [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та які зараз проживають з Позивачкою. Нажаль, спільне життя з Відповідачем не склалося, з 2015 року постійно погіршувалося через розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки. Відповідач не піклувався про сім`ю, не цікавився потребами Позивачки (вагітної сином) та доньки, що призвело до припинення відносин між ними з початку 2016 року. А з весни 2016 року Відповідач взагалі вже проживав окремо. Тобто, з 2016р. сім`я розпалася, шлюб носив формальний характер, що і стало підставою ініціювання в травні 2017 року Позивачкою процедури розірвання шлюбу. Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30.11.2017р. справа №367/3006/17, яке набрало законної сили 27.01.2018р., встановлено вищезазначені обставини, шлюб між Позивачкою та Відповідачем розірвано. Фактично, вже з кінця 2015 року Відповідач бував вдома (в Квартирі) рідко, час від часу, приїздив на нетривалий період (пару днів), брав свої речі і знов кудись їхав. Після народження сина [PERSON] ( [INFO] ) Відповідач повідомив, що дав доручення (довіреність) на оформлення договору і дарує Позивачці Квартиру. Останній раз Відповідач в Квартиру приїхав наприкінці травня 2016 р., зібрав решту своїх речей, пішов з Квартири і більше не повертався. Надалі спілкування Позивачки та Відповідача відбувалося лише по телефону (через програму Messenger). Під час розмов повідомляв, що він виїхав за межі України, перебуває в Польщі, але конкретних адрес свого місця проживання/знаходження та чим займається, де працює не казав. На прохання Позивачки подати заяву про зняття з реєстрації місця проживання за адресою Квартири Відповідач повідомляв, що заради подання відповідної заяви він приїжджати не збирається. Адреса нинішнього місця проживання/перебування Відповідача Позивачці не відома. Таким чином, колишній чоловік Позивачки (Відповідач) навесні 2016 року залишив Квартиру з власної ініціативи, в її обслуговуванні, облаштуванні, утриманні та сплаті інших житлово-комунальних послуг участі не бере, і особистих речей Відповідача в Квартирі немає. Тобто Відповідач не проживає в житловому приміщенні кілька років без поважних причин, про що також представниками обслуговуючої організації - Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «НОВАТОР» (ід.код 38429196) складено Акт від 02.01.2020р. про непроживання особи за місцем реєстрації в житловому приміщенні [ADDRESS] . Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні Позивачка, ні інші члени сім`ї Відповідачу не чинили. Факт реєстрації Відповідача, який вже більше трьох років не проживає за адресою Квартири, порушує право Позивачки на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію, здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном. У зв`язку з вищевикладеним просить суд визнати особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] : [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та публікацією оголошення про виклик на офіційному сайті «Судова влада України», а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Договору дарування квартири від 03.03.2016 посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Луб`яніченко А.В. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Вказане також підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 54871798 від 11.03.2016 та № 194633130 від 24.12.2019. Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30.11.2017р. у справі №367/3006/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24 липня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іваничівського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 28 - розірвано. Після розірвання шлюбу залишено позивачці прізвище " [PERSON] ". Згідно Акту № 1 Результатів опитування ОСББ «ЖК Новатор» від 02.01.2020 встановлено, що зі слів сусідів [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] більше двох років і по теперішній час. Також згідно Акту № 1 Результатів опитування ОСББ «ЖК Новатор» від 05.05.2021 встановлено, що зі слів сусідів [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] більше двох років і по теперішній час. Факт реєстрації відповідача в квартирі належній позивачу порушує її право на вільне розпорядження і користування своїм майном, оскільки в квартирі він не проживає, житлом не користується, не бере участь в утриманні житла та оплаті житлово-комунальних послуг. При цьому, позивачка позбавлена можливості оформити субсидію. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві ( рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства») Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] більше двох років і по теперішній час, а тому він є таким, що втратив право користування та розпорядження зазначеним житлом, що є підставою для задоволення позову.

Outcome: approved