Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що рішенням Білоцерківської районної ради народних депутатів 14-ої сесії двадцять першого скликання від 01.10.1993 року «Про відведення земельних ділянок під розміщення селянських (фермерських) господарств з земель запасу місцевих Рад народних депутатів» було надано [PERSON] в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства земельну ділянку площею 5,00 га, розташовану в адміністративних межах Фурсівської сільської ради. У 1994 році відповідач оформив на свою земельну ділянку Державний акт на право постійного користування землею, однак з моменту оформлення останній не сплатив земельний податок за надану земельну ділянку та взагалі не використовує вказану земельну ділянку за призначенням, не обробляє її. Протягом всього часу вказана земельна ділянка самовільно використовується мешканцями села Фурси під огородництво. Крім того, відповідач [PERSON] отримав зазначену земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства, але останній не реєстрував фермерського господарства. А тому позивач просить суд припинити право постійного користування земельною ділянкою [PERSON], площею 5,00 га, розташовану на території Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що була надана йому для ведення селянського (фермерського) господарства згідно державного акта на право постійного користування землею серії [NUMBER] від 14.04.1994 року, виданого Білоцерківською районною радою народних депутатів Київської області та який був зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №3 та скасувати вказаний державний акт. У судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач до суду не з'явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому згідно ст. ст. 224, 225 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та наддавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що рішенням Білоцерківської районної ради народних депутатів 14-ої сесії двадцять першого скликання від 01.10.1993 року «Про відведення земельних ділянок під розміщення селянських (фермерських) господарств з земель запасу місцевих Рад народних депутатів» [PERSON] жителю м. Біла Церква було надано в постійне користування земельну ділянку площею 5,00 га для ведення селянського (фермерського) господарства, розташовану в адміністративних межах Фурсівської сільської ради, що підтверджується архівною довідкою №01-45/138 від 30.12.2016 року, виданою архівним відділом Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, копією рішення Білоцерківської районної ради народних депутатів чотирнадцятої сесії двадцять першого скликання від 01.10.1993 року та державним актом на право постійного користування землею серії [NUMBER] від 12.04.1994 року. Відповідно до ст. 7 Земельного кодексу України в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності: громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства; сільськогосподарським підприємствам і організаціям; громадським об'єднанням; релігійним організаціям; промисловим, транспортним та іншим несільськогосподарським підприємствам, установам і організаціям; організаціям, зазначеним у статті 70 цього Кодексу для потреб оборони; для ведення лісового господарства спеціалізованим підприємствам; житловим, житлово-будівельним, гаражно-будівельним і дачно-будівельним кооперативам; спільним підприємствам, міжнародним об'єднанням і організаціям з участю українських, іноземних юридичних і фізичних осіб, підприємствам, що повністю належать іноземним інвесторам. За період з 1993 року по 2016 рік гр. [PERSON] спірну земельну ділянку не використовував за цільовим призначенням, не обробляв її, на даній земельній ділянці знаходяться городи жителів с. Фурси, які їх обробляють більше 20 років і щорічно сплачують за їх використання земельний податок. За обліковими даними Фурсівської сільської ради вказана земельна ділянка за гр. [PERSON] ніколи не обліковувалась, він жодного разу не сплатив земельного податку за її використання. А у 2012 році у зв'язку із набранням чинності нового земельного законодавства [PERSON] свій державний акт на право постійного користування землею не переоформив відповідно до нових вимог закону, що підтверджується актом перевірки постійною депутатською комісією з питань агропромислового комплексу, земельних відносин, екології, комунальної служби та законності Фурсівської сільської ради використання за цільовим призначенням земельної ділянки площею 5,00 га для ведення селянського (фермерського) господарства гр. [PERSON] згідно державного акта на право постійного користування землею серії [NUMBER] № 12 від 04.10.2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» в редакції, що діяв на час виникнення правовідносин Селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Статтею 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» передбачалось, що після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. Для державної реєстрації селянського (фермерського) господарства до відповідної Ради народних депутатів подається заява, статут, якщо це необхідно для створюваної організаційної форми підприємництва, список осіб, які виявили бажання створити його (із зазначенням прізвища, імені та по батькові голови), і документ про внесення плати за державну реєстрацію. За державну реєстрацію справляється плата, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. Сільська, селищна, міська Рада народних депутатів заносить до спеціальної погосподарської книги дані про склад господарства, передану у власність та надану у користування господарству земельну ділянку. Згідно довідки Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області №53/02-14 від 26.01.2017 року фермерське господарство, яке малося бути організованим після надання рішенням 14 сесії 2 скликання Білоцерківської районної ради народних депутатів громадянину [PERSON] в постійне користування земельної ділянки площею 5,0 га з часу його прийняття по теперішній час зареєстровано не було, до сільської ради останній не звертався, зазначена земельна ділянка за цільовим призначенням не використовувалась і земельний податок не сплачувався. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 27 Земельного кодексу України в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин підставою для припинення права користування земельною ділянкою було систематичне невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди. За період з 2004 року по 2015 рік до сільського бюджету Фурсівської сільської ради земельний податок, який мався сплачуватись на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії [NUMBER] від 12.04.1994 року гр.. [PERSON] не надходив, що підтверджується довідкою №02-14 від 10.02.2016 року. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно до закону. В статті 1 Земельного Кодексу України зазначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Статтею 92 Земельного кодексу України передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної власності або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч.1); безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. «в» ч.3); земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (ч.5). Відповідно до ст. 141 чинного Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контоль за використанням та охороною земель» невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням - невикористання земельної ділянки, крім реалізації науково обґрунтованих проектних рішень, або фактичне використання земельної ділянки, яке не відповідає її цільовому призначенню, встановленому при передачі земельної ділянки у власність чи наданні в користування, в тому числі в оренду, а також недодержання режиму використання земельної ділянки або її частини в разі встановлення обмежень (обтяжень). Згідно п. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти це рішення в лише в порядку , з підстав і за умов, передбачених ст.140-149 ЗК України. У випадках , визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними. Аналіз наявних в матеріалах справи доказів вказує на те, що постійне користування земельною ділянкою загальною площею 5,0 га, що у 1994 році була закріплена у постійне користування [PERSON] не є припиненим. Державний акт на право постійного користування землею є документом, що посвідчує право землекористування, тому у разі відсутності порушень закону при видачі у 1994 році державного акту, а таке не встановлено, скасування державного акту на право користування землею без припинення права користування [PERSON] як землекористувача, якому рішенням Білоцерківської районної ради народних депутатів 14-ої сесії двадцять першого скликання від 01.10.1993 року «Про відведення земельних ділянок під розміщення селянських (фермерських) господарств з земель запасу місцевих Рад народних депутатів» земля була дана у постійне користування, є безпідставним. А тому, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що для відновлення порушених прав Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області необхідно припинити право постійного користування [PERSON] спірною земельною ділянкою зі скасуванням відповідного Державного акта. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача на користь позивача судові витрати по справі, а саме: судовий збір в сумі 2 313 грн. 08 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved