Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, яка обґрунтовується тим, що виконавчим написом приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 08.09.2020 року, який зареєстровано в реєстрі за №34652, звернено стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Аланд» заборгованості за кредитним договором №010-16154-261213 від 26.12.2013 року за період з 11.08.2020 року по 17.08.2020 року в сумі 17 969 грн. 32 коп. У зв`язку з тим, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог законодавства щодо змісту виконавчого напису, переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, встановлення безспірності заборгованості та строків звернення стягувача до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, яке призвело до незаконного відкриття виконавчого провадження та примусового стягнення суми заборгованості, просив визнати вищезазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, попередньо представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. За таких обставин, за згодою представника позивача, проводиться заочний розгляд справи. Треті особи - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. та приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Дорошевич В.Л. - у судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи без їхньої участі не надавали. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що виконавчим написом приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 08.09.2020 року, який зареєстровано в реєстрі за №34652, звернено стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №010-16154-261213 від 26.12.2013 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», правонаступником усіх прав і обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №395/К від 20.04.2018 року, є ТОВ «Фінансова компанія «Кредіт-Капітал», правонаступником усіх прав і обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №11/08/2020-ФА від 11.08.2020 року, є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд»; строк платежу за кредитним договором №010-16154-261213 від 26.12.2013 року настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості проводиться за період з 11.08.2020 року по 17.08.2020 року; сума заборгованості складає 17 969 грн. 32 коп. ( прострочена заборгованість за сумою кредиту 12308,00 грн.; прострочена заборгованість за комісією 0,00 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 5661,32 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту 0,00 грн.; строкова заборгованість за комісією 0,00 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 0,00 грн.; строкова заборгованість за штрафами та пенями 0,00 грн.); загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника складає 18469,32 грн. ( а.с.17). Згідно з постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошевич В.Л. від 26.11.2020 року відкрито виконавче провадження №63743339 на підставі вищезазначеного виконавчого напису (а.с.23). Також постановою приватного виконавця від 17.12.2020 року звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] (а.с.24). Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такі ж норми містять п. п. 282, 288 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.04 № 20/5. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувана та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно п. 3.1. глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п. 2.4 та пункту 1.3 частини 3 Заяви №010- 16154-261213 від 26.12.2013 року [PERSON] , строк ліміту кредитної лінії становить 364 календарних дні, оскільки дата Акцепту не встановлена, відтак неможливо встановити точну дату коли настала дата вимоги. Якщо навіть припустити, що пропозиція була акцептована, але враховуючи, що відповідно до п. 2.2 Пропозиції на Акцепт надавалось 30 днів, то строк виконання зобов`язання повинен був настати у грудні 2014 року, тобто з дати настання вимоги до дати виконавчого напису минуло більше 6 років. Отже, право вимоги стягувача виникло 26.12.2014 року, а закінчилось зі спливом трьохрічного строку - 26.12.2017 року, а оскаржуваний напис вчинено 08.09.2020 року, тобто з порушенням трьохрічного строку з дня виникнення права вимоги. Крім цього, нотаріус у виконавчому написі зазначила, що строк платежу за кредитним договором настав, при цьому не зазначила за якими конкретними зобов`язаннями, коли даний строк настав, коли були зняті кошти та коли настав строк вимоги, оскільки строк позовної давності спливає за кожним платежем окремо. Враховуючи, що матеріали виконавчого напису не містять виписки по рахунку, а оферта в п. 11 містить посилання, що [PERSON] отримав картку № [NUMBER] , проте незрозуміло, чи скористався клієнт [PERSON] взагалі карткою, та чи знімав він з неї кошти, чи розраховувався нею за товари, тому і не можливо встановити коли настав строк вимоги за платежем. Будь-які докази що клієнт банку [PERSON] отримав картку відсутні. Отже, виконавчий напис №34652 від 08.09.2020 року, вчинений на Пропозиції, не містить виписки з особового рахунку, а саме - з карткового рахунка № [NUMBER] . Вищевикладене свідчить про те, що нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Згідно з п. 5.1 та п. 5.2 п. 5 глави 16 розділу ІІ Порядку виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Виконавчим написом звернуто стягнення за кредитним договором №010-16154- 261213 від 26.12.2013; разом з тим виконавчий напис вчинено на оферті (пропозиції) ПАТ «Дельта Банк» на укладення Кредитного Договору. Кредитний договір за №010-16154-261213 від 26.12.2013 року з усіма його невід`ємними частинами в матеріалах виконавчого напису відсутній. Відсутній акцепт банку. Відтак відсутні підстави вважати що оферта банку була акцептована і що договір укладено. Таким чином, матеріали виконавчого напису не містять Кредитного Договору №010- 16154-261213 від 26.12.2013 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» ,виконавчий напис вчинено на оферті [PERSON] , яку Банк не акцептував. Як вбачається з матеріалів справи, приватним нотаріусом вчинено оскаржуваний виконавчий напис на підставі заяви (пропозиції) [PERSON] від 26.12.2013 року, яку Банк не акцептував, тобто з фактичним порушенням переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Крім цього, у спірному виконавчому написі нотаріуса зазначено, що право вимоги за кредитним договором від ПАТ «Дельта Банк» (код ЄДРПОУ 34047020) правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 395/-К від 20.04.2018 року, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (ідентифікаційний код юридичної особи 35234236), правонаступником всіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами №11/08/2020-ФА від 11.08.2020 року, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД»» (ідентифікаційний код юридичної особи 42642578). Проте будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що право вимоги за кредитним договором № 010- 16154-261213 від 26.12.2013 року перейшло спочатку до «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», а потім до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», суду не надано. У правовій позиції Верховного суду України викладеної в постанові від 5 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 зазначено, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати, зокрема пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 6950 грн. В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги представником позивача надані документи на підтвердження обґрунтованості заявленої суми, а саме - договір про надання правової допомоги №14 від 17.02.2021 року, акт приймання-передачі наданої правової допомоги №1 до Договору від 17.02.2021 року; квитанцію про сплату 8000 грн. за надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги №14 від 17.02.2021 року; детальний опис робі; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (а.с.37,38,39-41, 42,43). Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Необхідно зауважити, що ч. 6 ст. 137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Оскільки проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 листопада 2020 року у справі № 911/4242/15. Враховуючи, що відповідач у судові засідання не з`являвся та не надавав будь-яких заперечень по справі, тому суд не вбачає підстав для зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та вважає за необхідне стягнути їх у повному обсязі.

Outcome: approved