Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що йому на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 0,0790 га, яка розташована в смт. Кирилівка Якимівського району по вулиці Богдана Хмельницького, 27. Попереднім власником даної земельної ділянки був відповідач [PERSON]У лютому 2018 року позивачу стало відомо, що 18.04.2017 року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження було накладено арешт на вищевказану земельну ділянку на підставі виконавчого листа, виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] Внаслідок зазначеного обтяження порушено право власності позивача на земельну ділянку. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] просять суд виключити земельну ділянку, яка розташована в [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], з-під арешту, накладеного на підставі постанови державного виконавця Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Мірошник І.В. від 18 квітня 2017 в рамках виконавчого провадження № 5929041 на підставах, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позову. В судове засідання відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, надали заяву розглядати справу за їх відсутності. Позивач відзив на позов не подала, надала письмові пояснення, в яких зазначила, що на підставі виконавчого листа виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] Станом на 13 жовтня 2017 року заборгованість по сплаті аліментів становить 33966 гривень 79 копійок. В період з 31 липня 2013 року по лютий 2016 року державним виконавцем ВДВС Якимівського РУЮ Запорізької області Мірошник І.В. з метою виявлення майна боржника було зроблені численні запити, однак ніякого майна у [PERSON] виявлено не було. 01.03.2017 року державним виконавцем повторно зроблено запити з метою виявлення майна боржника. 10.04.2017 року з відділу Держгеокадастру в Якимівському районі надійшло повідомлення, що за [PERSON] станом на 31.12.2012 року на території Якимівського району зареєстрована земельна ділянка. 18.04.2017 року постановою державного виконавця ВДВС Якимівського РУЮ Запорізької області Мірошник І.В. було накладено арешт на вказану земельну ділянку. В квітні 2018 року [PERSON] стало відомо, що [PERSON] уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки з [PERSON], тим самим відповідач [PERSON] умисно не виконав рішення Мелітопольського міськрайонного суду про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] В задоволенні позовних вимог просить відмовити. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Якимівського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Мірошник І.В.ж. не заперечує проти задоволення позовних вимог.Пояснила, що в виконавчій службі Якимівського району з 2008 року на виконанні знаходиться виконавче провадження про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] За [PERSON] утворилася заборгованість по сплаті аліментів, тому нею неодноразово робилися запити про наявність майна. Згідно відповіді відділу Держгеокадастру у 2017 році їй стало відомо, що за відповідачем у власності перебуває земельна ділянка. У зв'язку з цим було накладено арешт на вказану земельну ділянку. Згідно наданих квитанцій № 42 від 11.07.2018 року та №165 від 12.07.2018 року [PERSON] частково погасив заборгованість по аліментам перед [PERSON] Залишок заборгованості становить 6 тисяч гривень. Розглянувши матеріали справи, вислухавши позивача його представника, відповідача [PERSON], представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Мірошник І.В., суд прийшов до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі за наступними підставами: В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 0,0790 га, яка розташована в смт. Кирилівка Якимівського району по вулиці Богдана Хмельницького, 27, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14.03.2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області Уколовим\~С.А. та зареєстрованим в реєстрі за №466. Попереднім власником даної земельної ділянки був відповідач [PERSON]У лютому 2018 року позивачу стало відомо, що 18.04.2017 року державним виконавцем Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області Мірошник І.В. в рамках виконавчого провадження № 5929041 було накладено арешт на вищевказану земельну ділянку на підставі виконавчого листа виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення аліментів з [PERSON] Ці обставини підтверджуються поясненнями позивача його представника, відповідача [PERSON] представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору: Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області Мірошник І.В. А також письмовими доказами по справі: Згідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 14.03.2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області Уколовим\~С.А. та зареєстрованим в реєстрі за №466позивач [PERSON] купив у [PERSON] земельну ділянку (а.с.7-10). Право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою [ADDRESS] підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №113533833 від 09.02.2018 року (а.с.16-18). Постановою державного виконавця ВП № 5929041 18 квітня 2017 року з метою виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду №2-5379/2007 від 08 листопада 2007 року накладено арешт на земельну ділянку загальною площею 0,0790 га кадастровий номер [NUMBER] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована [ADDRESS] (а.с.41). Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем [PERSON] не подано жодного доказу наявності обставин на які вона посилається. Порушення кримінального провадження відносно позивача [PERSON] за ч.1 ст.382 КК України за заявою [PERSON] не спростовують тієї обставини, що на момент накладання арешту позивач не був власником арештованого майна. Положення ст. 319 ЦК України передбачають, що власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" зазначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання» права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Як передбачає п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). На зазначені правовідносини також поширюються положення ст. 1 протоколу № 1 (1952 р.) до Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, якою встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Перший протокол ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і, з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 8 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. Предметом безпосереднього регулювання ст. 1 Першого Протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права. З урахуванням викладеного, суд вважає, що порушене право власника підлягає захисту шляхом звільнення з під арешту спірного майна.

Outcome: approved