Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що він 26.03.2018 року передав у борг відповідачці 62465,00 грн., строком до 05.04.2018 року, про що була складена розписка, проте відповідачка у вказаний строк їх йому не повернула. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідачки на його користь суму боргу в розмірі 62465,00 грн. Позивач у судове засідання не з`явився, в позові зазначив прохання про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи заявлені позовні вимоги. Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення заявлених позовних вимог на підставах, викладених у відзиві на даний позов, в якому зазначено, що дійсно 26.03.2018 року відповідачка отримала від позивача у борг 62465,00 грн., проте грошові кошти вона позивачу повернула у доларах США при свідках: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а саме 1700 доларів США, проте відповідач відповідної розписки не написав. Допитані в судовому засіданні в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили, що грошові кошти по розписці від 26.03.2018 року відповідачка віддала позивачу у сумі 1700 доларів США у їх присутності, при цьому у позивача до неї ніяких претензій не було, але розписка про отримання грошових коштів позивачем не була написана. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 26.03.2018 року [PERSON] власноруч була написана розписка про отримання нею від [PERSON] у борг грошових коштів в розмірі 62465,00 грн., які вона зобов`язалась повернути 05.04.2018 року, що підтверджується оригіналом розписки. /а.с.56/ За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого2016 року у справі № 6-50цс16. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому, наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб`єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб`єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст. ст. 1046 - 1048 ЦК України. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з ч.2 ст.1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Беручи до уваги наведені положення ст.ст. 545,1051 ЦК України, суд не може розцінювати покази допитаних в судовому засіданні свідків як достатні докази, тому доводи сторони відповідача щодо повернення суми боргу є неспроможними. Таким чином вбачається, що відповідачка борг позивачу не повернула, про що свідчить наявність оригіналу розписки у позивача та відсутність розписки про одержання позивачем виконання відповідачкою зобов`язання частково або в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики від 26.03.2018 року є законними та обґрунтованими, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. В силу положень ст.141 ЦПК України, суд відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягує з відповідачки на користь позивача сплачений ним судовий збір за подання даного позову до суду в розмірі 704,80 грн. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved