Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги про стягнення аліментів позивач мотивує тим, що з 28.04.1990 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 01.03.2021 року рішенням Деснянського районного суду м.Києва. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, їхня донька проживає разом з нею і лише вона бере участь у вихованні, розвитку дитини, піклується про її здоров`я та навчання. Відповідач працевлаштований, отримує пенсію, надсилає дочці на її особисту банківську карту кошти в розмірі 8000,00 грн. на місяць на її прохання, проте такі кошти він сплачує не періодично з затримкою платежів після її дзвінків та сварок, в зв`язку з чим вона звернулась до суду з даним позовом. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 20.05.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01.07.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач вказує на те, що він тривалий час приймає участь в утриманні їхньої спільної з позивачем дитини без судового рішення, систематично переказує дитині грошові кошти на її банківський рахунок в середньому 9000,00 грн. на місяць. Відповідач зазначив, що він є пенсіонером, а також працює директором департаменту безпеки ТОВ «Гранд Менеджмент», його місячний розмір матеріального забезпечення становить 49 195,89 грн. Відповідач зауважив і на те, що на його фінансовому утриманні знаходиться його непрацездатна хвора мати [PERSON] , яка потребує значних коштів на лікування, яких вона не має в силу отримуваної мінімальної пенсії. Щомісячне фінансове утримання ним хворої матері становить 5000,00 грн., тобто 10,16 % від всього щомісячного доходу. Крім того, з жовтня 2020 року і по теперішній час він не проживає з позивачем за однією адресою в приміщенні, що є спільною сумісною власністю і вимушений винаймати інше житло, щомісячні витрати на яке становлять: орендна плата - 10 000,00 грн., комунальні витрати - 2000,00 грн., що становить 24,40 % від його щомісячного доходу. Відтак, загалом вищевказані місячні витрати становлять 27 000,00 грн., тобто 52,85 % від всього місячного доходу. Крім того, він несе систематичні витрати на харчування, громадський транспорт, придбання одягу тощо в середньому у розмірі 40-45 %. З урахуванням наведеного, відповідач зазначає, що заявлений позивачем розмір аліментів - ј частина доходів, що становить грошовий вираз приблизно 13 000 - 14 000,00 грн. щомісячно, є непомірно великим та буде значно обтяжливим для відповідача. Відтак, відповідач вважає, що прийнятним та не досить обтяжливим для нього буле виплата аліментів у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), а тому просить встановити саме такий розмір аліментів. 08.07.2021 року до суду надійшла відповідь представника позивача [PERSON] на відзив, в якій представник позивача зазначає про те, що під час подружнього життя відповідач приховував дійсний розмір своїх доходів, а на даний час відмовляється здійснити поділ відкладених сімейних коштів. Крім того, представник позивача зауважила, що донька сторін є обдарованою та талановитою дитиною, розвиток її таланту потребує регулярних витрат на навчання, репетиторів та закупівлі матеріалів. Проте, відповідач не бере на себе жодним чином додаткові витрати на утримання дитини. Крім того, між відповідачем та донькою відсутні хороші стосунки, а поведінка відповідача призвела до травмування дитини та з 2020 року донька перебуває на лікуванні у психіатра, а також відвідує остеопата, що потребує додаткових витрат. Представник позивача вважає, що у відповідача відсутні родичі, які потребують його утримання та догляду, оскільки його мати проживає в іншому населеному пункті разом з його сестрою, яка повністю допомагає та бере участь у догляді за матір`ю, він не відвідує матір часто. Щодо винаймання відповідачем житла, то представник позивача вказала на те, що відповідач зробив свідомий та зважений вибір, оскільки прийняв рішення проживати з іншою його сім`єю. Крім того, наданий відповідачем договір оренди є неналежним доказом. Представник позивача стверджує, що відповідач може і має утримувати свою неповнолітню дитину, виходячи з розміру його доходів, в той час, як її (позивача) доходи за період карантину скоротились, а також вона змушена сплачувати кредит. Саме тяжке матеріальне становище змусило позивача звернутись до суду. Посилаючись на викладені обставини та неможливість дійти згоди з відповідачем щодо утримання дитини, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги. 22.07.2021 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про уточнення позовних вимог в частині стягнення суми судових витрат, відповідно до яких представник позивача просить стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. 23.07.2021 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, в яких відповідач заперечує проти тверджень представника позивача, вважаючи їх неправдивими, а також зауважив на те, що він продовжує здійснювати всі виплати по договору іпотечного кредитування за квартиру, де проживає позивач, на оплату комунальних послуг за це житло, а також на всі виплати по кредиту за автомобіль, можливістю користування яким його позбавила відповідача. Також ним були понесені витрати на ремонти у квартирі, придбання меблів для кімнати дочки, на ремонт літнього дачного будиночка, поточні закупки продуктів для сім`ї та спільний відпочинок, а також він несе витрати на грошову допомогу своїй матері та утримання дитини. Йому невідомо, на що витрачала зароблені кошти сама позивач. Відповідач вважає, що позивачем не доведено витрат позивача на розвиток талантів та навчання дитини та зауважив, що саме позивач завдала дитині психологічні травми. Крім того, візити дитини до психіатра були оплачені за його рахунок, що видно з виписки з дитячої карти, а після 04.05.2021 року такі оплати відсутні. Позивач відмовляється будь-яким способом контактувати з ним і інформувати про стан здоров`я та повсякденне життя його доньки. Щодо надання допомоги своїй матері відповідач зазначив про те, що його сестра живе окремо від матері і не спроможна надавати їй матеріальну допомогу. Відповідач вказав і на те, що спільне проживання з позивачем в одній квартирі стало неможливим після багаторічного психологічного тиску та моральних принижень з боку позивача, а тому задля уникнення подальшого психологічного травмування дитини, яка ставала свідком сварок, та свого особисто, він орендував для свого проживання квартиру. Відповідач стверджує, що він не знав розмір заробітків позивача, яка витрачала їх на власні потреби та не приймає участі у сплаті кредитів, в тому числі і за квартиру, де вона проживає, хоча він вимушений винаймати інше житло. Крім того, позивач повністю обірвала з ним зв`язки, на телефонні дзвінки та поштові відправлення не відповідає, можливість вести з нею якісь переговори відсутня. Посилаючись на викладені обставини, постійний ріст орендної плати на житло та вартість комунальних послуг, необхідність надавати фінансову допомогу матері, нестабільність його заробітної плати, її залежність від економічної та пандемічної обстановки в країні, відповідач просить встановити розмір аліментів, які не будуть перевищувати 1/6 частину від всіх видів заробітку (доходу), а також врахувати грошові кошти в розмірі 80 500,00 грн., які були сплачені ним на картку дитини в період з 01.10.2020 року по 12.07.2021 року в рахунок сплати аліментів. 29.07.2021 року до суду надійшли пояснення представника позивача [PERSON] по справі, в яких представник позивача вважає зазначену відповідачем в запереченні на відповідь інформацію неправдивою та надуманою, а також зазначила про те, що дитина боїться батька, відповідач не дбає ні про її благополуччя, ні про психологічне та духовне здоров`я дитини, здійснює тиск на неї та позивача. Представник позивача також вважає, що мати відповідача не є тяжко хворою або особою з інвалідністю, проживає в іншому населеному пункті, а тому періодичні перерахунки коштів не можуть свідчити про те, що матір перебуває на утриманні відповідача. Враховуючи розмір доходів відповідача, представник позивача вважає, що цих коштів більш ніж достатньо для сплати аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини, утримання матері та проживання у власному помешканні. Представник позивача також зауважила, що позивач неодноразово пропонувала відповідачу продати все належне майно і поділити кошти навпіл, але відповідача не влаштував такий варіант поділу. Крім того, розмір кредитного платежу за квартиру є фінансово необтяжливим і не перевищує 400,00 грн. на місяць, залишок коштів становить 73 410,55 грн. Позивач не відмовляється платити кредит, про що неодноразово заявляла і писала відповідачу. Крім того, у власності відповідача перебуває нерухоме майно, а також у спільній сумісній власності перебуває автомобіль. З урахуванням наведеного, представник позивача просила задовольнити позовні вимоги. 30.07.2021 року до суду надійшла заява відповідача, в якій він просить залишити без задоволення заяву про уточнення позовних вимог в частині стягнення суми судових витрат, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу). Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 28.04.1990 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 01.03.2021 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні також встановлено, і даний факт визнано сторонами, що неповнолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач та його представник в судовому засіданні не заперечували проти стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним, працює, отримує пенсію, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. Також, суду не надано доказів щодо наявності у відповідача інших утриманців. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. З урахуванням вищенаведених правових норм, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дитини, а тому задовольняє позовні вимоги. При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір заробітку відповідача, а також розмір його пенсії та вважає, що визначення розміру аліментів у розмірі ј частини не є для відповідача надмірним, тим більше, що такий розмір визначається виключно в інтересах дитини. Надання відповідачем щомісячно матеріальної допомоги своїй матері не свідчить про те, що вона перебуває на його постійному утриманні, відтак, на висновок суду ці твердження не впливають. Також, інші доводи та твердження відповідача та його представника щодо будь-яких поточних витрат, які щомісячно несе відповідач і які, на їхню думку, можуть вплинути на визначення розміру аліментів, висновки суду не спростовують та підстав для стягнення аліментів у меншому розмірі не дають. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 19.05.2021 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 4500,00 грн., розмір яких суд вважає доведеним та не спростованим відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved