Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] зайво виплаченої заробітної плати, в обгрунтування якого зазначили, що наказом від 06.04.2017 року №00128-КП(ув) відповідача було звільнено з посади машиніста розфасовочно-пакувальних машин за власним бажанням. Станом на день звільнення заборгованість по заробітній платі складала 22368,08 гривень, яка була стягнута судовим наказом Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19.06.2017 року. Вказана сума була виплачена позивачем у лютому 2018 року. Однак, в травні 2018 року зазначена сума також була стягнена на користь відповідача в порядку примусового виконання. Просять повернути зайво виплачену заробітну плату. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, в своїх поясненнях посилався на доводи, викладені в позові. Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явилися, про час слухання справи повідомлені належним чином. В своєму відзиві відповідач зазначила, що дійсно судовим наказом від 03.07.2017 року на її користь стягнуто з позивача 23368,98 гривень і 09.08.2018 року сума заборгованості була перерахована їй на банківський рахунок. 19.11.2018 року рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської обласьті з ПрАТ «АЗОТ» на її користь стягнуто 35165,18 гривень середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та 704,80 судового збору. 15.03.2019 року виконавчий лист 428/3390/18 по зазначеній справі був також пред`явлений до виконавчої служби і знаходиться на виконанні. Про те, що вона отримала повторно суму вона дізналася із листа ПрАТ «АЗОТ» від 29.07.2019 року та претензії №555 від 23.07.2019 року, на яку вона відповіла та запропонувала позивачу повторно сплачену суму у розмірі 22368,98 гривень вважати частковим погашенням заборгованості по виконавчому листу 428/3390/18. Просила відмовити у задоволенні позову. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. №2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справи суді першої інстанції роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно витягу з наказу ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ» №0128-КП от 16.04.2017 року із [PERSON] був припинений трудовій договір. Заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на дату звільнення становила 22368,98 гривень. 03.07.2017 року Сєвєродонецьким міським судом був виданий судовий наказ про стягнення з ПрАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] заборговності по заробітній платі та відкрито виконавче провадження № 54402787. Згідно постанови про закриття виконавчого провадження від 27.04.2018 року зазначене виконавче провадження було закрито у зв`язку із виконанням в повному обсязі. В лютому 2018 року сума заборгованості в розмірі 22368,98 гривень була виплачена Шитіловій ПрАТ «АЗОТ», і ця обставина не заперечується відповідачем і визнається в її відзиві. Тобто, відповідач двічі отримала заборгованість по заробітній платі, кожного разу по 22368,98 гривень. Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України). Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Пунктом 24 постанови Пленуму ВСУ Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 року № 13 зазначається, що вирішуючи спори, пов`язані із застосуванням ст. 127 КЗпПУ суди мають враховувати, що: вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати і сум, зайво виплачених унаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого та своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами, якщо роботодавець не має можливості провести вирахування із заробітної плати у зв`язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього або минув місячний строк для видання відповідного наказу, або з інших причин. До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону й інших нормативно-правових актів, у т. ч. колективного договору. Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти й інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування,якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. В« Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», вимоги про повернення працівником сум, зайво виплачених внаслідок рахункових помилок, розглядаються судами в тому випадку, коли роботодавець не має можливості провести утримання із зарплати у зв`язку з тим, що працівник заперечує підстави і розмір утримання, або минув місячний строк для видання відповідного наказу, або з інших причин. Оскільки ПрАТ «АЗОТ» не мав можливості зробити утримання із заробітної плати [PERSON] , у зв`язку з тим, що вона одержала спірну суму після звільнення, тому вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved