Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на наступні обставини. 08 серпня 2014 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в с. Причепівка, вул. Чкалова, 8 Іванівського району Одеської області, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,63га. Земельна ділянка не приватизована, належить до земель Баранівської сільської ради, договір оренди не посвідчувався, державний акт не видавався, прав третіх осіб та сервітутів щодо неї немає, що підтверджується довідкою Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області від 15.09.2014 року № 836. Спадкодавиця проживала у вказаному будинку, але не встигла за життя оформити право власності на будинок, про що свідчить технічний паспорт на даний будинок та виписка з погосподарської книги с. Причепівка Іванівського району Одеської області. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом на вищевказане майно, що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про право на спадщину за законом, копії яких додаються. Отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не може, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок та земельну ділянку. Вказані документи не можуть бути видані після смерті, оскільки відповідно до ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, про що є відповідна постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.06.2015 року №234/02-31. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Представниця позивача по довіреності, у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про слухання справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягала. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи у їх відсутність, позов визнав в повному обсязі. Суд забезпечивши сторонам сприяння всебічному, повному зясуванню обставин справи вирішив справу на підставі наступних доказів наданих сторонами. Так судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 08 серпня 2014 року. Зазначені обставини підтверджуються, копією свідоцтва про смерть спадкодавиці, копією свідоцтва про народження позивача. Судом досліджено матеріали спадкової справи, надані приватним нотаріусом, з яких вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем за законом, оскільки [PERSON] склала за життя заповіт, згідно якого спадкоємцями на все своє майно визначила своїх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] помер 12 квітня 2004 року, тобто до відкриття спадщини. Спадкоємиця [PERSON] у встановлений законом строк від прийняття спадщини як за заповітом так і за законом відмовилась на користь свого брата [PERSON]. Позивач в свою чергу від спадкування майна за заповітом відмовився та надав заяву про прийняття спадщини за законом та на частину спадкового майна отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Судом встановлено, що до складу спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в с. Причепівка, вул. Чкалова, 8 Іванівського району Одеської області на земельній ділянці загальною площею 0,63га. Земельна ділянка не приватизована, належить до земель Баранівської сільської ради, договір оренди не посвідчувався, державний акт не видавався, прав третіх осіб та сервітутів щодо неї немає, що підтверджується довідкою Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області від 15.09.2014 року №836. Отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не може, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок про що є відповідна постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.06.2015 року № 234/02-31. Позивач просить в судовому порядку визнати за ним право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадщину позивач прийняв відповідно до ст. 1269 ЦК України. Згідно із ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак отримати в Іванівській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері він не може, в зв'язку з тим, що спадкодавиця за життя не отримала правовстановлюючі документи на житловий будинок. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р. у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст.16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового; або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права (п.1 ч.2 цієї статті). Таким чином, власник або інша заінтересована особа мають право звернутися до суду за забезпеченням прав власності, пов'язаних з усуненням перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцеві здійснювати в повній мірі та беззаперечно свої права володіння та розпорядження майном. Позивач прийняв спадщину, оскільки своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але не оформив право власності на житловий будинок в установленому законом порядку. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Згідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до статті 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, а відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права. Одним із способів захисту цивільних прав є, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України у разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. [PERSON] не оформила за життя своє право власності на вказаний житловий будинок, який станом на 15 квітня 1991 року належав до майна колишнього колгоспного двору за чинним раніше законодавством ( ст..120 ЦК УРСР ) Відповідно до статей 120-127 ЦК УРСР , ст..17 Закону України «Про власність», постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику» у справах за позовами про захист права приватної власності», членами колгоспного двору вважалися особи, які приймали участь у громадському господарстві колгоспу, отримували в ньому основні прибутки і приймали участь своєю працею і коштами у ведені спільного господарства двору. У звязку із введенням в дію Закону України «Про власність» така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір були припинені. Відповідно до п.6 Інструкції ЦСУ СРСР від 15.05.1985 року № 2-24/26, яка була чинною на час закінчення будівництва будинку, жилі будинки, господарські, побутові будівлі у сільській місцевості, включені у господарчі книги, до категорії самовільних відноситись не можуть. 15 жовтня 2009 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1035, якою затверджено Тимчасовий порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт. Згідно цієї постанови оформлення права власності на обєкти нерухомого майна приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки з господарськими спорудами і будівлями, споруджені до 05 серпня 1992 року, здійснюються на підставі висновку про технічний стан будинку( будівлі), складеного бюро технічної інвентаризації і документу , що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані обєкти. Судом досліджено документи, які свідчать про те, що померла [PERSON] володіла вказаним житловим будинком, але за життя не встигла отримати правовстановлюючі документи на будинок це виписка з погосподарської книги Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області . Так як вказаний будинок включений Баранівською сільською радою Іванівського району Одеської області в погосподарську книгу домогосподарем являлася [PERSON] то згідно з інструкцією ЦСУ СРСР № 5-24/26 , житлові будинки, господарські та побутові будівлі і споруди , включені сільськими радами в погосподарські книги, до категорії самовільних не відносяться, тому відповідно померла фактично була власником вказаного житлового будинку, проте за життя не встигла оформити документально своє право власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що для задоволення позову є законні підстави та це не суперечить нормам законодавства та обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України. За таких обставин суд вважає за можливе позовну заяву [PERSON] до Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Outcome: approved