Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам, по котрому просив суд стягнути на користь позивача заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 36\~000 грн., як сукупний розмір заборгованості з 22.06.2017 року по 10.07.2020 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 21.08.2018 року. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. На підставі виконавчого листа № 522/11438/17 про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина, виданого 29.10.2018 року Приморським районним судом міста Одеси, старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Жорновим П.В. відкрито виконавче провадження № 57705161. Відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 36 000 грн., відповідно до довідки про наявність заборгованості по аліментам від 10.07.2020 року, складеному державним виконавцем. Дана заборгованість на сьогоднішній день непогашена. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів, згідно розрахунку заборгованості. Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання на 22 січня 2020 року. У судове засідання 22 січня 2020 року з`явився позивач. Належним чином сповіщений відповідач до суду не з`явився та не повідомив суд про причини неможливості прибуття у судове засідання. Судом проголошено перерву на 05 березня 2020 року. У судове засідання 05 березня 2020 року з`явився позивач. Належним чином сповіщений відповідач до суду не з`явився та не повідомив суд про причини неможливості прибуття у судове засідання. Судом проголошено перерву на 29 квітня 2020 року. У судове засідання 29 квітня 2020 року належним чином сповіщені учасники справи до суду не з`явилися та не повідомили суд про причини неможливості прибуття у судове засідання. Судом проголошено перерву на 03 червня 2020 року. У судове засідання 03 червня 2020 року з`явився позивач. Належним чином сповіщений відповідач до суду не з`явився та не повідомив суд про причини неможливості прибуття у судове засідання. Судом проголошено перерву на 21 липня 2020 року. У судове засідання 21 липня 2020 року з`явився позивач. Належним чином сповіщений відповідач до суду не з`явився та не повідомив суд про причини неможливості прибуття у судове засідання. Судом проголошено перерву на 01 жовтня 2020 року. У судове засідання 01 жовтня 2020 року належним чином сповіщені учасники справи не з`явились. Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи без особистої участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач звернувся до суду з заявою про розгляд справи без особистої участі відповідача, позовні вимоги визнав у повному обсязі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 21.08.2018 року. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 21.08.2018 року, у справі № 522/11438/17, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання спільного сина [PERSON] задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1\~000 грн. щомісяця до досягнення повноліття. На підставі виконавчого листа № 522/11438/17 про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина, виданого 29.10.2018 року Приморським районним судом міста Одеси, старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Жорновим П.В., відкрито виконавче провадження № 57705161. Відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 36 000 грн., відповідно до довідки про наявність заборгованості по аліментам від 10.07.2020 року, складеному державним виконавцем. В силу своїх можливостей позивачка піклується про сина, забезпечує дитину якісним харчуванням, одягом, предметами побуту тощо, самотужки утримує дитину. У зв`язку з тим, що відповідач не виконує свої обов`язки щодо виховання та утримання сина, не переймається питаннями його годування, одягнення та розвитку, відмовляється у добровільному порядку сплачувати на його утримання аліменти, позивач змушений звернутися до суду з позовом щодо стягнення заборгованості за сплати аліментів на утримання сина. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів, тобто виконавче провадження після досягнення дитиною повноліття закривається і єдиним способом захисту прав позивача, є звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по аліментам. П. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що рішення суду є обов`язковим до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Враховуючи, що рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1 000 грн. щомісяця, а згідно розрахунку заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні заборгованість відповідача по сплаті аліментів на користь позивачки становить 36 000 грн., що свідчить про те, що відповідач рішення суду не виконував у повному обсязі, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості по сплаті аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Доказів непрацездатності батька суду не надано. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно дитини. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по аліментам на утримання спільного сина. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 768.40 грн.

Outcome: approved