Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що він на підставі договору купівлі - продажу нежитлового приміщення (склад літера Ф) від 14.03.2008 придбав у продавця ТОВ «Сумське АТП - 15927» нежитлове приміщення склад «Ф», площею 360,2 кв.м., реєстраційний номер майна 22604365, адреса нерухомого майна: [ADDRESS] , яким і користується до нині. На даний час [PERSON] вирішив продати це нерухоме майно, але як виявилось на цей склад постановою б/н від 14.10.2009 слідчого прокуратури Ковпаківського району [PERSON] , накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 9151249 від 15.10.2009, про що міститься відповідний запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Зазначена обставина унеможливлює відчуження майна законним власником. [PERSON] стверджує, що йому нічого невідомо про те, що стосовно нього станом на 2009 рік існувала будь-яка кримінальна справа у правоохоронних органах України. Зі слів колишнього керівника, за право власності за цей склад у ВАТ «Сумське АТП - 15927» у свій час існував спір з регіональним відділенням Фонду державного майна України, що нібито цей склад є складом спец майна, який не увійшов до статутного фонду підприємства під час приватизації, і саме по цій причині була порушена кримінальна справа прокуратурою проти посадових осіб підприємства. Але згодом приблизно у 2010 - 2011 роках ця справа була закрита за рішенням Зарічного районного суду м. Суми за скаргою директора Кощія С.В . Станом на сьогодні прокуратури Ковпаківського та Зарічного районів ліквідовані і їх функції перейшли до Сумською місцевої прокуратури, але на особистому прийомі у прокуратурі позивачу повідомили, що по причині відсутності кримінального провадження, зняти арешт у поза судовому порядку неможливо. За таких обставин позивач просить суд зняти арешт з складу «Ф», площею 360,2 кв.м., реєстраційний номер майна 22604365, адреса нерухомого майна: [ADDRESS] , накладений постановою б/н від 14.10.2009 слідчого прокуратури Ковпаківського району Фролковим М.В. Ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 08.09.2020 по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, надав письмову заяву з проханням розглянути справу без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки представника суд не повідомив, відзив на позовну заяву, письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надав. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні докази по справі, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу нежитлового приміщення (склад літера Ф) від 14.03.2008 та акту прийому передачі нежитлового приміщення (склад літера Ф) [PERSON] придбав у продавця ТОВ «Сумське АТП - 15927» нежитлове приміщення склад «Ф», площею 360,2 кв. м., адреса нерухомого майна: [ADDRESS] (а.с.6-7, 10, 11). Як зазначає позивач у своїй заяві, та дані обставини не спростовано відповідачем, коли він виявив намір продати приміщення складу «Ф», площею 360,2 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , то дізнався, що на нього накладено арешт. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки: 213935976 від 25.06.2020) вбачається, що підставою обтяження приміщення складу «Ф», площею 360,2 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є постанова б/н від 14.10.2009 слідчого прокуратури Ковпаківського району Фролкова М.В. (а.с. 9-11). Листом Сумської місцевої прокуратури від 19.10.2020 №34/1-11476вих-20 повідомлено, що надати копію постанови слідчого прокуратури Ковпаківського району м. Суми [PERSON] про арешт приміщення складу «Ф», площею 360,2 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не є можливим, оскільки всі процесуальні документи, які стали результатом процесуальної діяльності працівників прокуратур Ковпаківського, Зарічного районів м. Суми, прокуратури м. Суми зберігаються в архіві Сумської місцевої прокуратури відповідно до Переліку документів, що створюються під час діяльності органів прокуратури України, за номерами справ та іншими реквізитами (ПІП обвинуваченого). Встановити ідентифікаційні відмінності справи, у якій було прийняте рішення про накладення арешту на вказане майно, неможливо. Як вказує позивач, наявність вищевказаного арешту перешкоджає йому в повному обсязі реалізувати своє право власності та розпоряджатись своїм майном, в тому числі відчужувати. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Відповідно до ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно роз`яснень, викладених у п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. У пункті 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. При цьому, згідно з пунктом 9 розділу XI "Перехідні положення" КПК України питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року по справі №643/3614/17, питання про звільнення майна з-під арешту вирішується в порядку визначеному ЦПК України, якщо такий арешт оспорюють не особи, притягнуті до кримінальної відповідальності (за КПК 1960). Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року, арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте, положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126). Із урахуванням викладеного, а також втрати чинності КПК України 1960 року, тривалого часу, що минув після закриття справи, істотних організаційних і кадрових змін, що в подальшому відбулися у правоохоронних органах, вирішення питання про припинення втручання у право власності шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України 1960 року очевидно не буде ефективним способом захисту порушеного права. Суд кримінальної юрисдикції компетентний розглядати цивільний позов лише разом з кримінальною справою, яка надійшла до суду з обвинувальним висновком, і лише у разі, якщо його заявляє особа, котра зазнала матеріальної шкоди від злочину і пред`являє вимогу про її відшкодування до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за його дії (частина перша статті 28 КПК України 1960 року). Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Отже, з урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Таким чином, судом встановлено, що арешт накладено на майно позивача - приміщення складу «Ф», площею 360,2 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в рамках кримінальної справи. Матеріалів вказаної кримінальної справи не надано; будь-які виконавчі провадження, де б [PERSON] був боржником, відсутні. Разом з тим, арешт майна позивача порушує його право на вільне розпорядження належним йому майном та підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зняття арешту із належного йому майна підлягають задоволенню.

Outcome: approved