Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Позивач звернулась у суд із позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав відносно їхнього неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] .. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.07.2005р. в Російській Федерації. В подальшому, вони у березні 2006 року переїхали на постійне проживання на територію України, у [ADDRESS] . Під час спільного подружнього життя у сторін народився син, а саме - [PERSON] , [INFO] . Через різні життєві погляди та у зв`язку зі постійним нехтуванням Відповідачем сімейних цінностей, у сторін періодично виникали непорозуміння та сварки, що поступово призвело до погіршення відносин між ними. У березні 2012 року відповідач покинув позивачку із дитиною. З того часу сторони не підтримують жодних стосунків. Відповідач припинив усі контакти із позивачкою та дитиною. Вже більше 8 років відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків, останній не спілкується з дитиною, не займається її вихованням. Така поведінка відповідача стосовно невиконання свого обов`язку виховувати та утримувати дитину свідчить про те, що він фактично відмовився від неї та усунувся від її виховання. Представник у судовому засіданні позов підтримав, покликаючись на доводи й мотиви, викладені у позовній заяві. Додатково зазначив, що за останні вісім років батько жодного разу не зателефоноував до дитини, не вітав її із днем народження. Жодних коштів на утрмиання протягом цього часу не надавав. У судове засідання призначене на 14.06.2021 р. представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у х відсутності. Відповідач у судові засідання неодноразово не з`являвся. Про дату та час слухання справи був належним чином повідомлений. Представник третьої особи органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності. Додатково надав витяг із рішення Червоноградської міської ради про затвердження висновків комісії із питань захисту дітей, згідно якого позбавлення батьківських прав [PERSON] є доцільним. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Згідно ч. 10 ст. 130 ЦПК України якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться ( ч. 1 ст. 131 ЦПК України ). Відповідно до ч. ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. З урахуванням відсутності відповідача за останньою відомою адресою суду, судом було зроблено виклик відповідача [PERSON] в судове зсідання на 20.04.2020 року через публікацію оголошення на веб-порталі судової влади України. Тобто, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України відповідач був належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи. Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач не з`явився у судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Шлюб між сторонами було зареєстровано 21.07.2005 в Гагарінському відділі ЗАГС м.Москви РФ, а/з 984. З березня 2006 року переїхали на постійне проживання на територію України, у [ADDRESS] . Під час спільного подружнього життя у сторін народився син, а саме - [PERSON] , [INFO] . Через різні життєві погляди та у зв`язку зі постійним нехтуванням відповідачем сімейних цінностей, у сторін періодично виникали непорозуміння та сварки, що поступово призвело до погіршення відносин між нами. У березні 2012 року Відповідач покинув Позивачку із дитиною. З того часу, сторони не підтримують жодних стосунків. Відповідач припинив усі контакти із позивачкою та дитиною. Його місце перебування та проживання невідоме. На протязі останніх 8 років відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків, останній не спілкується з дитиною. Вихованням дитини займається лише Позивачка та її батьки, що підтверджується довідкою про склад сім`ї №102 від 18.02.2020 року, в якій зазначено, що вихованням дитини займається виключно мама, а також, що з 2012 року відповідач а даною адресою не проживає. Така поведінка Відповідача стосовно невиконання свого обов`язку виховувати та утримувати дитину свідчить про те, що він фактично відмовився від неї та усунувся від її виховання. Згідно характеристика Сілецької загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ст. ім. І. Климіва-Легенди Сокальської РДА, вбачається, що навчанням дитини займається виключно мама, бабуся та дідусь. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 18.09.2020 р. вбачається, що комісією по місцю проживанню позивачки та неповнолітнього [PERSON] було проведено обстеження умов проживання. Встановлено, що будинок сім`ї є придатним для проживання дитини, наявні усі необхідні умови для належного виховання дитини. Згідно психолого-педагогічної характеристики на [PERSON] , [INFO] , вбачається, що дитина навчається в Сілецькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів ім.І.Климіва-Легенди, виявляє високий рівень знань та має хороші досягнення в навчальному процесі. З великою любов`ю та повагою ставиться до мами, цінує теплоту та турботу з боку дідуся та бабусі. Згідно витягу із рішення Червоноградської міської ради про затвердження висновків комісії із питань захисту дітей, вбачається, що комісією надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] . Відповідно до п.2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні (п.2 ст.157 СК України). Згідно ст. 155 СК, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як вбачається із абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007р. ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно із ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач, як батько малолітньої дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться її потребами, не займається забезпеченням її розвитку та не надає жодної матеріальної допомоги. З 2012 року відповідач жодного разу до дитини не з`являвся та місце його перебування невідоме. При таких обставинах, з метою захисту інтересів дитини, суд прийшов до висновку про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітнього сина [PERSON] . На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved