Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, а саме квартири під номером [ADDRESS]. У зв'язку з неможливістю виконання умов за кредитним договором та значної заборгованості [PERSON] позивач був змушений розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно. 21.05.2018 року [PERSON] звернулась до позивача із заявою про передачу предмета іпотеки на реалізацію. Однак позивачу стало відомо із витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 18.05.2018 року, що реалізувати заставне майно на даний час неможливо, оскільки постановою Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 14.09.2016 року було накладено арешт на нерухоме майно Відповідача та заборону на його відчуження на підставі виконавчого провадження №51002047. Що і стало підставою звернення до суду з позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову не заперечив. Представник третьої особи позовні вимоги підтримує. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, 15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа- Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно вищезазначеного угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 2202/0608/71-025 від 27.06.2008 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ Сведбанк ) та [PERSON], на користь ПАТ «Альфа-Банк». 27.06.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та [PERSON], уклали кредитний договір № 2202/0608/71-025, того ж дня вищевказані сторони уклали іпотечний договір, згідно до якого за п.2 на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: квартиру під номером [ADDRESS]. Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору зареєстровано 27.06.2008 у Державному реєстрі іпотек за номером 7472792. 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено Договір про відступлення прав за іпотечними договорами. Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ПАТ «Альфа-Банк» набуло статусу нового кредитора, стягувача за іпотечним договором від 27.06.2008 року, іпотекодателем згідно якого є [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від іпотекодержателем квартири виступає ПАТ «Альфа-Банк». Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв'язку з неможливістю виконання умов за кредитним договором та значної заборгованості [PERSON] та позивач був змушений розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно. 21.05.2018 року [PERSON] звернулась до позивача із заявою про передачу предмета іпотеки на реалізацію. Однак позивачу стало відомо із витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 18.05.2018 року, що реалізувати заставне майно на даний час неможливо, оскільки постановою Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 14.09.2016 року було накладено арешт на нерухоме майно Відповідача та заборону на його відчуження на підставі виконавчого провадження № 51002047. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленого цим Законом. Відповідно до ст. 37, 38 ЗУ «Про іпотеку» передбачено право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки згідно якого Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України іпотека є заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦКУ зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до ч.7 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлений вичерпний перелік підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя, а саме: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved