Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що у 1999 році ним та відповідачем [PERSON] були отримані ордери на житлову площу в квартирі [ADDRESS], який є комунальною власністю Луцької міської ради. Зазначає, що відповідач не є членом його сім'ї, з 2002 року за вказаною адресою, без поважних причин не проживає, речей [PERSON] в квартирі немає, інтересу до даного житла не проявляє. Вважає, що відповідач втратив право на користування вказаним житловим приміщенням на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України. Просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилась, але надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач до початку судового засідання подав суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі, не заперечує щодо задоволення позову. Від представник третьої особи надійшла заява, відповідно до якої вона просить суд розглянути справу за її відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує.. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що житлове приміщення, розташоване за адресою [ADDRESS] має статус гуртожитку і знаходиться у комунальній воласності територіальної громади м. Луцька. В 1999 році позивачу [PERSON] було видано ордер на право заселення житлової площі в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3). 27.06.1998 року відповідачу [PERSON] було видано ордер на право заселення житлової площі в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). З довідки № 1458 від 26.04.2017 року, виданої Департаментом ЦНАП Луцької міської ради (а.с. 7) вбачається, що в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 71 ЖК Української РСР встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. З висновку Луцького ВП ГУНП України у Волинській області від 17.11.2017 року (а.с. 12, 13) вбачається, що за результатами звернення [PERSON] була проведена перевірка в ході якої встановлено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 2002 року і по теперішній час, що підтверджено сусідами [PERSON], [PERSON] Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач [PERSON] суду не надав. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не проживає з жовтня 2016 року у зазначеному житловому приміщенні з 2002 року, поважності причини відсутності відповідача у кімнаті понад шість місяців судом не встановлено, перешкод у користуванні цією кімнатою позивач відповідачу не чинить, відповідач не надає коштів на утримання житла та не сплачує комунальні послуги, суд приходить до висновку , про необхідність задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким що втратив право користування вказаним житлом. На підставі ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР,

Outcome: approved