Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач є сином [PERSON] та зареєстрований у вказаному будинку, але з 1992 року не проживає за даною адресою, фактичне його місце проживання не відомо. В зв'язку з реєстрацією відповідача, позивач позбавлена можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг, в зв'язку з чим змушена звернутися за захистом своїх прав до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не відомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач на підставі договорів купівлі-продажу від 27.12.1980 року є власником житлового будинку [ADDRESS]. У зазначеному будинку зареєстрований та з 1992 року не проживає син позивача [PERSON], що підтверджено довідкою органу самоорганізації населення "Квартальний комітет №13" та витягом з домової книги. Згідно ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала суду пояснення, що [PERSON] з 1992 року не проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На підставі викладеного, оскільки відповідач відсутній за вказаною адресою більше року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved