Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що позивачка [PERSON] є основним наймачем трикімнатної квартири під [ADDRESS] на підставі ордеру №361 серія ЛР, виданого 24.09.1992 року виконкомом Ленінської Ради народних депутатів м. Одеси та Виписки з протоколу №94 від 23.09.1993 року. У вказаній квартирі позивачка постійно зареєстрована та проживає разом із своїми синами [PERSON] та [PERSON] , невісткою [PERSON] , які є третіми особами у справі та малолітніми онуками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Крім вищезазначених осіб в квартирі зареєстрований син позивачки [PERSON] , який 29 травня 2018 року зібрав свої речі і залишив квартиру, з того часу припинив стосунки з ріднею, веде поганий спосіб життя, його місце проживання невідоме. Він проживає за адресою своєї співмешканки, яка нам невідома, життям сім,ї не цікавиться, не приймає участі в оплаті комунальних послуг, в підтриманні житла в належному стані. Факт непроживання [PERSON] в квартирі підтверджується Актом від 04.06.2020 року, складеним сусідами [PERSON] та [PERSON] та посвідчений належним чином. Відповідач ніяким чином не цікавиться житлом, не приймає участі в утриманні квартири в належному санітарно-технічному стані, не сплачує комунальні послуги. Враховуючи зазначене, позивач просив його позов задовольнити, визнавши відповідача, [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: [ADDRESS] . На адресу Суворовського районного суду міста Одеси 20 липня 2020 року надійшла вищезазначена цивільна справа. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 20.07.2020 року визначено головуючого-суддю Бабакова В. П. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 18.02.2021 року визначено головуючого-суддю Сувертак І. В. Вилучений суддя Бабаков В. П., підстава вилучення звільнення з посади. Справу суддею Сувертак І. В. отримано 19.02.2021 року. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 22 лютого 2021 року було продовжено спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк\~для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання\~відзиву на позовну заяву. (а.с. 50,51). Відповідачу направлялись повістки за останньою відомою адресою реєстрації, котрі він не отримав, рекомендовані повідомлення повернулись на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». (а.с. 60, 61). Причин неявки суду не сповістив, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Представник позивача та третіх осіб-адвокат Пархоменко О. І. надала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, відсутності позивача та третіх осіб, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з обґрунтувань, що викладені в позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. (а.с. 62). Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін у загальному порядку та відзиву на позовну\~заяву не надав. Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за письмовою згодою позивача. (а.с. 62). З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] є основним наймачем трикімнатної квартири під [ADDRESS] на підставі ордеру №361 серія ЛР, виданого 24.09.1992 року виконкомом Ленінської Ради народних депутатів м. Одеси та Виписки з протоколу №94 від 23.09.1993 року. (а.с. 13,14). У вказаній квартирі позивачка постійно зареєстрована та проживає разом із своїми синами [PERSON] та [PERSON] , невісткою [PERSON] , які є третіми особами у справі та малолітніми онуками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с. 15). Крім вищезазначених осіб в квартирі зареєстрований син позивачки [PERSON] , [INFO] . Факт непроживання [PERSON] в квартирі підтверджується Актом від 04.06.2020 року, складеним сусідами [PERSON] та [PERSON] та посвідчений належним чином. (а.с. 16). Як вказано у Постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За результатом розгляду вказаної справи ВСУ постановив: «Усунути перешкоди [PERSON] у користуванні будинком, що розташований [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням». Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2\~ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання"\~- громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнавши [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved