Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому просить виселити відповідачів із квартири [ADDRESS] зі зняттям їх з реєстраційного обліку, та стягнути з відповідачів судові витрати, зазначивши, що рішенням заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 листопада 2012 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. В теперішній час в будинку проживають відповідачі, які в добровільному порядку з будинку не виселилися. В судове засідання представник позивача не з'явився, від нього факсимільним зв'язком надійшла заява про слухання справи без його участі, на задоволенні позову наполягає в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, не повідомили суд про причини неявки, про час і дату судового засідання були повідомлені належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності від них не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за їх відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи служби у справах дітей Мелітопольської міської ради Запорізької області в судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заяви про слухання справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв представника позивача та представників третіх осіб про слухання справи за їх відсутності та в зв'язку з неявкою відповідачів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 листопада 2012 року позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. В рахунок погашення [PERSON] заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк»за кредитним договором № R511/01-19 від 12 вересня 2008 року в розмірі 1 160 644, 85 грн.,/поточна заборгованість за кредитом - 130 531,14 доларів США (еквівалент - 1 043 335, 40 грн. за курсом НБУ), прострочена заборгованість за кредитом - 954,55 доларів США (еквівалент -7 629,72 грн. за курсом НБУ), прострочена заборгованість по процентам - 8 643,70 доларів США (еквівалент - 69 089,09 грн. за курсоми НБУ), поточна заборгованість по процентам - 971,42 доларів США (еквівалет - 7 764,56 грн. за курсом НБУ); пеня за прострорчені проценти - 5 621,69 грн., пеня за прострочення кредиту - 645,52 грн., пеня за прострочення сплати суми комісії - 658,19 грн., комісія поточна - 18 282,78 грн., комісія прострочена - 7 617,90 грн./, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: квартира [ADDRESS], яка належать на праві приватної власності [PERSON], у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з початковою ціною предмета іпотеки не нижче ринкових цін. Стягнуто з [PERSON], ідент.код [NUMBER], проживаючого за адресою: [ADDRESS] на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», місцезнаходження: 01114, м. Київ, б-р Т.Шевченко/вул. Пушкінська, буд. 8/26, МФО 321767, ідент. код 14359319, сплачений судовий збір у розмірі 3219 /три тисячі двісті дев'янтнадцять/ грн. Зазначене рішення суду набрало чинності 28 лютого 2013 року. Згідно довідки ТОВ «Житломасив» від 30 серпня 2013 року в квартиру [ADDRESS] зареєстровані відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON] Факт проживання відповідачів у житловому приміщенні, яке перебуває в іпотеці, не дозволяє позивачу продати предмет іпотеки за ціною, вказаною в судовому рішенні, з причини відсутності попиту. Наявність мешканців у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки, негативно впливає на ціну продажу та здатність продати предмет іпотеки взагалі. Відповідно до ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу України, ст. 40 Закону України „Про іпотеку", звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають в ньому. За винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають в ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Письмова вимога позивача про виселення з квартири [ADDRESS] відповідачам була направлена 04 жовтня 2013 року та отримана 10 жовтня 2013 року, однак в добровільному порядку у визначений законом місячний строк відповідачами вимоги позивача не виконані і з квартири не виселилися. Таким чином, суд вважає, що відповідачі підлягають виселенню з житла, яке є предметом іпотеки, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до положень ч. 4 ст. 78 Закону України „Про виконавче провадження", вселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих в квартирі, на яку звертається стягнення, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Також, договором іпотеки, укладеним між відповідачем [PERSON] та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Аналізуючи забрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі, виселення відповідачів з квартири [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку та з урахуванням ст. 88 ЦПК України стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача суму судового збору в розмірі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: approved