Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 серпня 2008 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №1355. Від спільного подружнього життя у них є неповнолітня дитина [PERSON] Ніколь, [INFO]. Через різні погляди на сімейне життя, суперечки спільне життя стало неможливим та нестерпним. У зв'язку з цим, шлюбні стосунки були фактично припинені. Позивачка переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. За наведених обставин шлюб носить лише формальний характер, примирення з відповідачем неможливе. Сім'я фактично розпалась, в зв'язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Майнових спорів між ними немає. Вважає також, що надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. Тому, це лише погіршить стан відносин між ними та продовжить їх перебіг в часі. Просить шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовну заяву, надала пояснення аналогічні позовній заяві, просила термін на примирення не надавати, шлюб між нею та відповідачем розірвати. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти розірвання шлюбу, просив надати строк на примирення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 28 серпня 2008 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №1355, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-МИ №041255 (а.с.4). Від спільного подружнього життя у сторін є неповнолітня дитина, донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-МИ №112845 (а.с.5). Аналіз статті 111 СК дає підстави говорити про те, що закріплена у коментованій статті норма є диспозитивною. Оскільки, суд буде вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час підготовки справи до розгляду або під час попереднього засідання, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Диспозитивність норми підкреслюється і у постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", в якій зазначається, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком. У п. 10 Постанови сказано, що судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Причиною розірвання шлюбу є непорозуміння, різні погляди на життя, несумісність характерів, відсутність спільних інтересів, що призвело до розпаду сімї. На примирення позивачка не згідна, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам на що позивачка наполягала в судовому засіданні, в звязку з чим шлюб належить розірвати. На підставі викладеного ст.ст. 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved