Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Лук`янівської сільської ради Таращанського району Київської області про визнання права на земельну частку (пай) за законом, в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) у розмірі 2,4 умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП «Нове життя», що знаходилося на території Лук`янівської сільської ради Таращанського району Київської області, із земель запасу чи резервного фонду. В обґрунтування позову зазначив, що з грудня 1994 року по 2 листопада 1998 року працював різноробочим у місцевому колгоспі «Нове життя». На час розпаювання сільськогосподарських земель в 1996 році був членом КСП «Нове життя» с. Лук`янівка Таращанського району Київської області, проте з невідомих причин не був включений до списку осіб-членів КСП, який додавався до державного акту про право колективної власності на землю і затверджувався відповідним чином. Дізнавшись у 2018 році про право на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай), як член КСП, позивач звертався до Лук`янівської сільської ради з питанням виділення йому земельної частки (паю). Не отримавши результату, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 15.02.2021 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує і просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте через канцелярію суду надав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позов визнає в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що з 17 грудня 1994 року по 02 листопада 1998 року [PERSON] працював різноробочим у КСП «Нове життя». Дана обставина підтверджується записом із копії трудової книжки [NUMBER] від 17.12.1994 (а.с.6). Тобто, на час розпаювання сільськогосподарських земель в 1996 році [PERSON] був членом КСП «Нове життя» с. Лук`янівка Таращанського району Київської області. Проте, з невідомих причин [PERSON] не було включено до списку осіб-членів КСП, який додавався до державного акту про право колективної власності на землю і затверджувався відповідним чином. Так, з відповіді Архівного сектору Таращанської РДА за № 01-36/76 від 19.09.2019 та наданих копій архівних документів вбачається, що згідно протоколу засідання правління колгоспу «Нове життя» за № 19 від 30.12.1994, [PERSON] був зарахований в члени колгоспу. Відповідно до протоколу № 2 загальних зборів уповноважених членів колгоспу «Нове життя» від 10.06.1995 відбулася реорганізація косгоспного господарства «Нове життя» в колективне сілсьькогосподарське підприємство КСП «Нове життя». Крім того, списки осіб, що мали право на земельну частку (пай) колгоспу «Нове життя» на державне зберігання до архівного сектору Таращанської РДА не надходили та відомості про звільнення [PERSON] відсутні (а.с.13-26). Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Київській області за № 29-10-0.332-13512/2-19 від 18.10.2019, державний акт на право колективної власності на землю КСП «Нове життя» видано 22.11.1995 за серією КВ № [NUMBER] , розмір земельної частки (паю) становить 2,4 умовних кадастрових гектара, а його вартість станом на 01.01.1998 складає - 9646,00 грн. (а.с.30-31). Відповідно до повідомлення Лук`янівської сільської ради Таращанського району Київської області за № 328 від 10.12.2019, вільних земель резерву та запасу комунальної власності в межах ради на даний час немає, а землі резерву та запасу за межами ради становлять 11,524 га, проте дана земля не придатна для обробітку. Грошова оцінка земель за межами населеного пункту, нормативно-грошову оцінку якої не проведено, по Київській області станом на 2019 рік становить 31970,15 грн (а.с.33). Відповідно до Практики розгляду судами земельних спорів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 01.09.2003 року: До вручення зазначеного акта власником землі була держава, а після передачі його КСП (у колективну власність) земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП, та працівникам інших сільськогосподарських утворень. Кожен з них став власником ще не визначеної за розміром частки землі. Всі працівники колишніх господарств (колгоспів, радгоспів, інших утворень), у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, та члени підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках . За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 08.08.1995 року №-720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають зокрема колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Таким чином, невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Дане узгоджується із п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ : Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель..." має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність . В зв`язку з тим, що позивача протиправно не включили в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), наявність земель запасу в Лук`янівської сільської ради Таращанського району та неможливість вирішення цього питання в позасудовому порядку, останній звернувся до суду з даним позовом. У відповідності до частини 3 статті 1 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено судом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Враховуючи наведене,

Outcome: approved