Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] про визначення частки в спільній сумісній власності, мотивуючи позовні вимоги тим, що 21.03.2016 року помер батько позивача [PERSON] Після смерті батька, відкрилася спадщина на частину земельної ділянки загальною площею 0,0536 га, кадастровий номер 0510136600:02:019:0092, розташованої у м. Вінниці по вул. Добролюбова, 46. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку співвласниками вказаної земельної ділянки зазначені: [PERSON] та [PERSON] Спадкоємцями за законом після померлого [PERSON] є позивач та його дружина [PERSON] Позивач звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], із заявою про прийняття спадщини, проте приватним нотаріусом Вінницькою міського нотаріального округу [PERSON] винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 308/02-14 від 21.10.2016 року, відповідно до якої, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, площею 0,0536 га, кадастровий номер 0510136600:02:019:0092, розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Добролюбова, 46, після смерті 21.03.2016 року [PERSON], оскільки нотаріус позбавлений можливості визначити склад спадкового майна, а саме: на яку частку згаданої вище земельної ділянки необхідно видати свідоцтво про право на спадщину. Позивач не має можливості оформити право на спадщину на успадковану частину земельної ділянки без визначення частки спадкодавця. 13.02.2017 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив суд, визнати що частки співвласників: [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку, загальною площею: 0,0536 га, кадастровий номер 0510136600:02:019:0092, розташованої у м. Вінниці, по вул. Добролюбова, 46, рівні по ? кожному. В судовому засіданні позивач уточнену позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні не заперечив, щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі. Третя особа в судовому засіданні не заперечила, щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом досліджено докази: -копія свідоцтва про смерть серії І-АМ № 337012, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (на а.с. 4), відповідно до якого, [PERSON], помер 21.03.2016 року; -копія свідоцтва про народження [PERSON] [INFO], серії І-ЯК № 065368, виданого міським бюро ЗАГС м. Вінниці, 20.06.1967 року (на а.с. 5), відповідно до якого батьками [PERSON] зазначені: [PERSON] та [PERSON]; -- копія державного акта про право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 705970 (на а.с. 6), відповідно до якого, співвласниками земельної ділянки площею 0,0536 га розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Добролюбова, 46, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зазначені [PERSON], [PERSON]; -копія постанови приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 308/02-14 від 21.10.2016 року (на а.с. 8), відповідно до якої, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,0536 га, кадастровий номер 0510136600:02:019:0092, розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Добролюбова, 46, після смерті 21.03.2016 року [PERSON]; -копія паспорта [PERSON], [INFO], виданого Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області, 08.04.1999 року (на а.с. 9-10); -копія свідоцтва про укладення шлюбу серії І-АМ № 284661 від 10.10.1995 року (на а.с. 11), відповідно до якого, 10.10.1995 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 2636; Вказані докази суд вважає належними та допустимими та приймає їх. Вивчивши докази суд встановив факт смерті [PERSON] 21.03.2016 року, факт приналежності [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності майна, а саме: земельної ділянки, площею 0,0536 га розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Добролюбова, 46, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (копія державного акта про право власності на земельну ділянку на а.с. 6). Суд встановив факт родинних відносин, а саме, що позивач є сином [PERSON] (свідоцтво про народження на а.с. 5). Отже позивач є спадкоємцем першої черги. Постановою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 308/02-14 від 21.10.2016 року, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,0536 га, кадастровий номер 0510136600:02:019:0092, розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Добролюбова, 46, після смерті 21.03.2016 року [PERSON], оскільки нотаріус позбавлений можливості визначити склад спадкового майна, а саме: на яку частку земельної ділянки необхідно видати свідоцтво про право на спадщину (на а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 3 ст. 89 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Відповідно до п.п. «в» ч.2 ст. 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній власності мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності з виділенням частки співвласника може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом, або не встановлено судом. Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. При цьому, суд враховує, роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] та відповідач [PERSON] користувались земельною ділянкою спільно. Домовленості про користування земельною ділянкою в інший спосіб між ними не було. Розмір часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не визначався. Саме з цієї підстави позивачу відмовили у видачі свідоцтва про право спадщини на землю. Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, про задоволення позову, оскільки сторони у справі не можуть юридично закріпити своє право на спадщину без попереднього визначення розміру часток спадкодавця в спадковому майні. Згідно ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення часток спадкодавця та відповідача у праві спільної сумісної власності на спадкове майно з метою можливості надалі реалізації позивачем права на спадкування. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається зокрема при відкритті після нього спадщини. Судові витрати за клопотанням позивача залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved