Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 20 квітня 2012 року між ним (далі - покупець) та відповідачем (далі - продавець) було укладено договір купівлі-продажу №2145, згідно якого продавець передає покупцеві колісний транспортний засіб ГАЗ 33021 інв. №2324, 2001 року випуску, № кузова [NUMBER] , який знятий з балансу відповідача та з обліку МРЕВ з вибракуванням технічного паспорту. За згодою сторін була встановлена ціна транспортного засобу в сумі 3496,50 грн., яка була сплачена позивачем продавцю у повному обсязі. В день укладення договору купівлі-продажу, зазначений транспортний засіб було передано продавцем покупцю. Позивачем вказаний автомобіль придбавався для подальшого використання кузову № [NUMBER] придбаного для заміни на власному автомобілі ГАЗ 33021 із подальшим використанням окремо від інших частин придбаного автомобіля. Кузов № [NUMBER] був придбаний відповідачем окремо у ТОВ «Укравтозапчастини» та поставлений на автомобіль ГАЗ33021, який в подальшому був придбаний [PERSON] . Позивач звернувся до територіального центру МВС щодо реєстрації зазначеного вище транспортного засобу, однак йому було відмовлено, оскільки довідка-рахунок не є документом, який підтверджує право власності.\~ Договір купівлі-продажу №2145 від 20.04.2012 року нотаріально не посвідчувався, отже також не може бути підставою для реєстрації права власності на транспортний засіб. Вважає, що він є власником цього майна, оскільки він відкрито та безперервно володіє та користується зазначеним рухомим майном більше восьми років, хоча не зареєстрував своє право власності на майно, у перебачений законом спосіб Посилаючись на викладене, враховуючи те, що іншим шляхом здійснити державну реєстрацію належного позивачу транспортного засобу є неможливим, просить визнати за ним право власності на кузов № [NUMBER] автомобіля ГАЗ 33021 за набувальною давністю. Представник відповідача ПрАТ «ММК ім. Ілліча» Костікова О.О. надала до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що дійсно 20.04.2012 року між ПрАТ «ММК ім. Ілліча» та [PERSON] укладений договір купівлі продажу №2145, умови якого сторонами виконані в повному обсязі. Відповідач не оспорює право власності позивача на транспортний засіб ГАЗ33021, 2001 року випуску, державний номер [NUMBER] , інв. №2324. Судові витрати просила віднести за рахунок позивача. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 20.04.2012 року між Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 2145. За вказаним договором продавець передає покупцю колісний транспортний засіб ГАЗ 33021 білого кольору, інв. №2324, 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який знятий з обліку у зв`язку із вибраковкою технічного паспорту. Згідно додатку №1 до договору купівлі-продажу №2145 від 20.04.2012 року зазначено перелік майна, яке підлягає передачі позивачу: ГАЗ 33021 (білий), 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , № кузова [NUMBER] , інв. №2324, вартість 3496,50 грн, примітки: знятий з балансу комбінату та з обліку МРЕВ\~ у зв`язку із вибраковкою технічного паспорту. Згідно п.2.1 вказаного Договору загальна вартість транспортного засобу складає 3496,50 грн. Згідно додатку №2 до договору купівлі-продажу №2145 від 20.04.2012 року позивач [PERSON] прийняв від відповідача вищевказане майно, про що складено акт прийому-передачі. Позивачем [PERSON] сплачена сума на придбання транспортного засобу на підставі договору купівлі-продажу №2145 від 20.04.2012 року у сумі 3496,50 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №3450 від 20 квітня 2012 року. Згідно довідки-рахунок серії КІВ №071404 від 02 грудня 2005 року ПрАТ «ММК ім.Ілліча» придбав у ТОВ «Укравтозапчастина» кабіну ГАЗ марки 33021, кузов № [NUMBER] , яка в подальшому була продана [PERSON] . Позивач [PERSON] у листопаді 2020 року звернувся до Територіального сервісного центру № 1444 РСЦ МВС в Донецькій області з заявою про проведення реєстрації транспортного засобу на підставі довідки-рахунку серії КІВ №071404 від 02 грудня 2005 року. Листом Територіального сервісного центру № 1444 РСЦ МВС від 07.11.2020 року за №31/5/1441-3323 йому було відмовлено в державній реєстрації транспортного засобу, оскільки у відповідності до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998р. № 1388 довідка-рахунок не є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України змістом права власності є право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як передбачено ч. 1 ст. 318 ЦК України суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п. 8 Порядку № 1388 Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух"). Постановою Кабінету Міністрів України № 941 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до деяких постанов КМУ з питань реєстрації транспортних засобів» було скасовано використання довідки - рахунку при купівлі-продажу та оформлені транспортних засобів. Отже, виходячи із наведеного, надана позивачем\~ довідка-рахунок з 18 листопада 2015 року не є документом - підставою для здійснення операцій з транспортним засобом та не підтверджує право власності. Однак, судом встановлено, що позивач [PERSON] відкрито та безперервно володіє та користується зазначеним рухомим майном більше восьми років, але не зареєстрував своє право власності на майно, у перебачений законом спосіб. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першоїстатті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). На підставі викладеного чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Судом встановлені, всі три умови, при яких можливо застосування ст. 344 ЦК України, а саме добросовісність заволодіння майном, відкритість володіння та безперервність цього володіння позивачем [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Також, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Згідно з ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За таких обставин, на основі повно та всебічно досліджених доказів, на які посилався позивач в якості своїх обґрунтувань,\~ прийнявши до уваги те, що позивач не може захистити своє невизнане право у позасудовий спосіб, його право підлягає захисту у судовому порядку шляхом визнання права власності на кузов № [NUMBER] автомобіля ГАЗ 33021,\~ тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved