Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що 16 січня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №910.12878, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 63871,30 гривень на купівлю транспортного засобу марки «Богдан 211010», 2011 року випуску, колір чорний, номер шаші (кузова,рами) [NUMBER], реєстраційний [NUMBER]. Строк користування кредитними коштами за кредитним договором - до 16 січня 2017 року. Частина грошових коштів була перерахована на купівлю вище зазначеного автомобіля, решта - перерахована на фінансування страхового платежу. За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку, яка визначається відповідно до умов договору, крім того встановлено графік щомісячних платежів, відповідно до якого відповідач мав сплачувати встановлену договором нараховану суму коштів. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, а саме не здійснює погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 08 червня 2015 року мас заборгованість в розмірі 57870,43 гривень. В забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором сторони 23 лютого 2012 року уклали договір застави вищевказаного транспортного засобу №910.12878, що належить відповідачу на праві приватної власності. У зв'язку з тим, що боржник не виконує основні зобов'язання, позивач змушений звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави та стягнення сплачених судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак надав до суду заяву, в якій прохав слухати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, однак був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 січня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Ідея Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №910.12878, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 63871,30 гривень на купівлю транспортного засобу марки «Богдан 211010», 2011 року випуску, колір чорний, номер шаші (кузова,рами) [NUMBER], реєстраційний [NUMBER] (а.с.14-15). Строк користування кредитними коштами за кредитним договором - до 16 січня 2017 року. Частина грошових коштів була перерахована на купівлю вище зазначеного автомобіля, решта - перерахована на фінансування страхового платежу. За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку, яка визначається відповідно до умов договору. Додатком №1 до кредитного договору встановлено графік щомісячних платежів, відповідно до якого відповідач мав сплачувати встановлену договором нараховану суму коштів (а.с.16-17). В тому числі, змінна частина ставки визначається станом на перше число кожного кварталу як середнє за попередні 12 місяців, на підставі щоденних звітів форми 350 за ці місяці, яка складається згідно Правил НБУ організації статистичної звітності. Також кредитним договором встановлено, що банк повідомляє позичальника про підвищення процентної ставки. А також при впровадженні процентної ставки надає позичальнику новий графік рекомендованим листом без внесення змін до кредитного договору. Повідомлення про зміну процентної ставки стає невід'ємною частиною кредитного договору. Таким чином, позивачем було направлено листи відповідачу щодо підвищення відсоткової ставки в порядку та відповідно до умов кредитного договору (а.с.35). В період з 16 листопада 2012 року по 17 вересня 2014 року процентна ставка становила 18,99 %, а з 17 вересня 2014 року -22,59 %. Останній платіж боржником здійснено 20 травня 2015 року (а.с.29-30). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує. Крім цього, згідно ст.ст. 1048, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, до того ж, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 08 червня 2015 року має заборгованість в сумі 57870,43 гривень, яка складається з 28983,57 гривень основного боргу, 4573,65 гривень простроченого боргу, 7230,62 гривні прострочених процентів, 480,16 гривень строкових платежів, 13539,06 гривень пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, 1466,59 гривень дебіторської заборгованості та 1596,78 гривень інших штрафних санкцій, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості (а.с.36). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] 23 лютого 2012 року уклали договір застави рухомого майна №910.12878 (а.с.41-42). Згідно з договором застави відповідач надав в заставу автомобіль марки «Богдан 211010», 2011 року випуску, колір чорний, номер шаші (кузова,рами) [NUMBER], реєстраційний [NUMBER], який належить йому на праві приватної власності, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.24,26). Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договором застави передбачено, що у випадку порушення заставодавцем/позичальником зобов'язань за кредитним договором, або за договором застави, заставодавець зобов'язаний передати предмет застави заставодержателю в заклад. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач забов'язання за кредитним договором не виконує, застави в заклад банку не передав. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Згідно ч.ч.1,6 ст.20 Закону України «Про заставу» передбачає, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави. Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та умов цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця. Приймаючи до уваги, що позивачем заявлено позов саме з підстав, вказаних у попередньому абзаці, виконання рішення суду стосовно звернення стягнення на предмет застави шляхом надання права безпосереднього продажу конкретному покупцю неможливо без фактичного знаходження предмету застави у володінні публічного акціонерного товариства «Ідея Банк». Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Аналогічна умова міститься в договорі застави. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. На основі викладеного, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також у відповідності до ст.88 ЦПК України, стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати у справі: судовий збір у розмірі 578,70 гривень. Вказані правовідносини регулюються ст.ст. 16, 526, 527, 530, 590, 1048,1049 ЦК України, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про заставу», ст.ст. 25, 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Outcome: approved