Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить зняти арешт з будинку №137 по вул. Промислової в м. Одесі, накладений постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у [PERSON] районі м. Одеси серії АА № 612018 від 11.12.2006 року. Позов обґрунтований такими обставинами. 11.06.1996 року на підставі договору дарування позивач стала власником будинку № 137 по вул. Промисловій в м. Одесі. 21.01.2016 року позивач звернулась до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, однак в здійсненні реєстрації було відмовлено в звязку із тим, що в реєстрі прав та їх обтяжень містяться відомості про арешт домоволодіння № 137 по вул. Промислової в м. Одесі. Як вбачається із Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, постановою державного виконавця Другого відділу ДВС у [PERSON] районі м. Одеси накладено арешт на домоволодіння № 137 по вул. Промислової в м. Одесі, та оголошено заборону на його відчуження. [PERSON] відділу ДВС ОМУЮ від 15.02.2016 року позивача повідомлено про те, що виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт, знищено, в звязку із чим державним виконавцем не може бути винесена постанова про звільнення майна позивача з-під арешту, та рекомендовано звернутися з цим питанням до суду, відповідно до ст. 60 ЗУ "Про виконавче провадження". Наявність арешту майна та заборони його відчуження порушує право [PERSON] безперешкодно володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном, тому позивач змушена звернутися з цим позовом до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про підтримання позовних вимог з проханням розглядати справу за її відсутності. Представник [PERSON] відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника відділу. Дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] належить на праві власності будинок № 137 по вул. Промисловій в м. Одесі на підставі договору дарування від 11.06.1996 року, посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 14-3877. Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованого 08.02.2016 року вбачається, що в реєстрі зареєстровано арешт нерухомого майна, а саме, будинку № 137 по вул. Промисловій в м. Одесі. Підставою обтяження зазначено постанову Другої державної виконавчої служби у [PERSON] районі м. Одеси АА № 612017, від 11.12.2006 р. В матеріалах справи міститься постанова АА № 612017 державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у [PERSON] районі м. Одеси про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Із постанови державного виконавця вбачається, що майно, на яке накладається арешт, належить [PERSON], який є боржником у виконавчому провадженні. Вказані обставини суперечать матеріалам справи, із яких вбачається, що власником спірного майна є позивач [PERSON] Згідно з листом [PERSON] відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 15.02.2016 року, скасувати арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.12.2006 року, не передбачається можливим у звязку із тим, що виконавче провадження знищено відповідно до порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки на цей час виконавче провадження знищено, а наявність обтяження у вигляді арешту, який накладено на нерухоме майно, яке належить позивачу, перешкоджає вільному розпорядженню майном, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими і мають бути задоволені.

Outcome: approved