Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за [PERSON], [INFO], право власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] року померла мати позивача, [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] є [PERSON] - чоловік померлої, [PERSON] та [PERSON] - діти померлої. Фактично вищевказану спадщину прийняв [PERSON], так як постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Проте, [PERSON] помер [INFO] року. Кожен з трьох спадкоємців за законом мав право на 1/6 частку спадкового майна. Рішенням суду від 17.10.2013 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по 1/6 частці спірної квартири за кожним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Однак позивач до теперішнього часу свідоцтва про право на спадщину на частку після смерті матері не отримала з підстави відсутності правовстановлюючого документа. Постановою нотаріуса відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. В зв'язку з чим, [PERSON] звернулась до суду за захистом своїх прав. Позивач в судовому засіданні 27.07.2016 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судове засідання, призначене на 29.08.2016 року позивач не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про наступний розгляд справи (а.с. 64). Подала до суду заяву (вх. № 27568 від 29.08.2016 року) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 104). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 27.07.2016 року позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. В судове засідання 29.08.2016 року відповідач не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою про наступний розгляд справи (а.с. 64). Причини неявки суду не повідомила, заяв та заперечень не подавала. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про одруження, серії [NUMBER] від 11.12.1952 року, а.с. 10). Шлюб уклали 11.12.1952 року. Від шлюбу у них народилося дві дочки, сторони у справі. Зокрема те, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 11.12.1952 року (а.с. 6). [PERSON] змінила прізвище на «Кісельгова» після укладення шлюбу згідно свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 13.05.1975 року (а.с. 7). За архівною довідкою № 17924 від 03.03.2016 року, виданою Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 11), право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.1993 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1414 та посвідченого Другою Кіровоградською державною нотаріальною. Зазначений договір зареєстровано Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 29.07.1992 року (а.с. 12-13). Відповідно до частини 1 статті 22 Кодекс про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] була спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] померла [INFO] року, про що свідчить свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] від 09.04.2013 року, видане повторно Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис за № 1216 (а.с. 8).Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку спірної квартири. Згідно довідки № 217 від 01.02.2016 року, виданої Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація № 1 Кіровоградської міської ради», [PERSON], [INFO] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 22.12.1971 року по день смерті [INFO] року. На день смерті разом з нею проживав її чоловік [PERSON] (а.с. 21), який прийняв спадщину на підставі частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На запит суду Кіровоградською міською державною нотаріально конторою № 2 повідомлено (вх. № 25339 від 05.08.2016 року, а.с. 67), що після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, заведена садкова права № 719 (а.с. 70-103). З матеріалів вищевказаної спадкової справи вбачається, що крім [PERSON] (а.с. 71) з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори також зверталася [PERSON] (а.с. 71). Проте, постановою № 419/02-31 від 16.03.2016 року державного нотаріуса Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлої [INFO] року (а.с. 22). Відмова мотивована тим, що документ, що посвідчує право власності [PERSON] на частку квартири [ADDRESS], не надано. Разом з тим, рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17.10.2013 року, яке набрало законної сили 11.11.2013 року, визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої [INFO] року. Визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої [INFO] року (а.с. 23-24). Згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 17.09.2015 року, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новокаховського міського управління юстиції у Херсонській області, [PERSON] помер [INFO] року, про що складено відповідний актовий запис за № 491 (а.с. 9). Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON], померлої [INFO] року відкрилася у період дії Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, який втратив чинність з 1 січня 2004 року відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 58 Конституції України, статті 5 Цивільного кодексу України, пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при розгляді даного позову підлягає застосуванню цивільне законодавство, що діяло на момент виникнення спірних відносин. Відповідно до статті 524 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 527 Цивільного кодексу Української РСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно частини 1 статті 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Частина 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР визначає, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно пункту 117 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як роз'яснено в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством за наявності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі. Частиною 1 статті 178 Цивільного кодексу України передбачено, що об'єкти цивільних прав (тобто і майнові права) можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільною права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього стаття 16 цього ж Кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Вирішуючи справу, суд приймає до уваги, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], а тому вважає, що вона має право звернутися до суду з вимогою про визнання права власності за нею на 1/6 частку нерухомого майна, оскільки це стосується її права як спадкоємця та майбутнього власника цієї частки нерухомого майна. У зв'язку із вказаним суд вважає необхідним захистити право позивача та визнати в судовому порядку за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року на 1/6 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також те, що позивач є спадкоємцем першої черги підтверджено дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами і по суті ніким не оспорюються. Крім того, за частиною 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом з'ясовано, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Судові витрати по справі вважати по фактично понесеними позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved