Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди. Посилався в позовній заяві на те, що вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 22.02.2013 її визнано винуватою за ч.І ст.388 КК України та на підставі ст.49 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та, крім того, закрито провадження у справі в цій частині. Цим же вироком її виправдано за ч.4 ст.190 КК України за відсутністю в її діях складу даного злочину та закрито провадження у справі. Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 29.05.2013 вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 22.02.2013 залишено без змін. Кримінальне провадження по даній справі відносно неї було довготривалим оскільки в статусі підозрюваного, обвинуваченого та підсудного вона знаходилась з 06.02.2007, коли їй було обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. Обвинувачення за ч.4 ст.190 КК України було пред'явлено 19.02.2007 (т.6 а.с.49-51), а по обставинах злочинів, які інкримінував орган досудового слідства вона була допитана 13.02.2007, а також додатково 19.02.2007 (т.6 а.о.43,53). 22.02.2007 їй було пред'явлено обвинувачення по цій же статті КК України та в цей же день була допитана повторно (т.6 а.с. 56-58,60). Після закінчення досудового розслідування справа була направлена до Садгірського районного суду м. Чернівці, в якому ухвалою від 11.04.2007 судді Проскурняка І.Г. була призначена до розгляду на 24.04.2007 (т.6 а.с.353), однак судові засідання неодноразово відкладались. Розгляд справи по суті розпочався лише 24.10.2007 та продовжувався до 17.07.2008, що підтверджується протоколом судового засідання (т.6 а.с. 376,387,405, т.7 а.с. 155-160,166,168,170,171,174), а ухвалою суду від 17.07.2008 справа була направлена на додаткове розслідування. Після розгляду апеляції прокурора на ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 17.07.2008 справу 05.12.2008 прийняв слідчий УБОЗ УМВС України в Чернівецькій області Калінін Ю. (т.8 а.с. 1-3), який 27.02.2009 оголосив про закінчення розслідування(т.8а.с.327) Повторний розгляд справи у Садгірському районному суді відбувався під головуванням судді Асташева СО. в квітні 2009 року, а в липні 2009 року справа знаходилась у судді Плавана В.О. (т.9 а.с.9-10,49,50) в подальшому з 14 вересня 2009 по 02.07.2010 справа знову знаходилась у суді [PERSON] і в ході її розгляду прокурор змінив обвинувачення з ч. 4 ст.190 нач.1 ст.192 КК України (т.9 а.с. 180-191). У зв'язку із скасуванням апеляційним судом Чернівецької області ухвали судді Асташева CO. від 02.07.2010 про закриття на підставі ст.49 КК України справи щодо обвинувачення за ч.1 ст.192 КК України справу знову було направлено у Садгірський районний суд на новий судовий розгляд. В ході розгляду справи під головуванням судді Байцар Л.В., у провадженні якої справа знаходилась з 18.08.2011 по 22.02.2013 (т.11 а.с. 186-218) прокурор 24.12.2012 знову змінив пред'явлене обвинувачення, пред'явивши обвинувачення за ч.4 ст.190 КК України. Згідно вироку суду від 22.02.2013, який вступив в законну силу 29.05.2013 це обвинувачення не було доведено в суді прокурором, у зв'язку з чим її було виправдано та скасовано міру запобіжного заходу, також постанови про накладення арешту на майно. Отже, під слідством і судом вона знаходилась з 06.02.2007 по 29.05.2013. тобто 6 років 3 місяці та 23 дня. Впродовж цих 75 місяців їй було завдано моральні страждання оскільки знаходилась під страхом бути засудженою на строк від 5-ти до 12-ти років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке в основному використовується для здійснення підприємницької діяльності, що загрожувало позбавленню сім»ї засобів для існування. Завдану моральну шкоду оцінює в сумі 99000 грн. В судовому засіданні представник позивачки в зал судового засідання не з»явилася, направила письмову заяву та письмові пояснення в яких позов підтримала повністю, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився незважаючи на належне повідомлення про час і місце розгляду справи повісткою. У відповідності до ст.224 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Дослідивши письмові докази, матеріали кримінальної справи №1-38/12, суд вважає, що позов обґрунтований, підлягає задоволенню. Судом встановлено, що вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 22.02.2013 [PERSON] визнано винуватою за ч.І ст.388 КК України та на підставі ст.49 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та, крім того, закрито провадження у справі в цій частині. Цим же вироком її виправдано за ч.4 ст.190 КК України за відсутністю в її діях складу даного злочину та закрито провадження у справі. Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 29.05.2013 вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 22.02.2013 залишено без змін. Кримінальне провадження по даній справі відносно неї було довготривалим оскільки в статусі підозрюваного, обвинуваченого та підсудного вона знаходилась з 06.02.2007, коли їй було обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. Обвинувачення за ч.4 ст.190 КК України було пред'явлено 19.02.2007 (т.6 а.с.49-51 кримінальної справи ), а по обставинах злочинів, які їй інкримінував орган досудового слідства була допитана 13.02.2007, а також додатково 19.02.2007 (т.6 а.о.43,53). 22.02.2007 їй було пред'явлено обвинувачення по цій же статті КК України та в цей же день була допитана повторно (т.6 а.с. 56-58,60). Після закінчення досудового розслідування справа була направлена до Садгірського районного суду м. Чернівці, в якому ухвалою від 11.04.2007 судді Проскурняка І.Г. була призначена до розгляду на 24.04.2007 (т.6 а.с.353), однак судові засідання неодноразово відкладались. Розгляд справи по суті розпочався лише 24.10.2007 та продовжувався до 17.07.2008, що підтверджується протоколом судового засідання (т.6 а.с. 376,387,405, т.7 а.с. 155-160,166,168,170,171,174), а ухвалою суду від 17.07.2008 справа була направлена на додаткове розслідування. Після розгляду апеляції прокурора на ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 17.07.2008 справу 05.12.2008 прийняв слідчий УБОЗ УМВС України в Чернівецькій області Калінін Ю. (т.8 а.с. 1-3), який 27.02.2009 оголосив про закінчення розслідування(т.8а.с.327) Повторний розгляд справи у Садгірському районному суді відбувався під головуванням судді Асташева СО. в квітні 2009 року, а в липні 2009 року справа знаходилась у судді Плавана В.О. (т.9 а.с.9-10,49,50) В подальшому з 14 вересня 2009 по 02.07.2010 справа знову знаходилась у суді [PERSON] і в ході її розгляду прокурор змінив обвинувачення з ч. 4 ст.190 нач.1 ст.192 КК України (т.9 а.с. 180-191). У зв'язку із скасуванням апеляційним судом Чернівецької області ухвали судді Асташева CO. від 02.07.2010 про закриття на підставі ст.49 КК України справи щодо обвинувачення за ч.І ст.192 КК України справу знову було направлено у Садгірський районний суд на новий судовий розгляд. В ході розгляду справи під головуванням судді Байцар Л.В., у провадженні якої справа знаходилась з 18.08.2011 по 22.02.2013 (т.11 а.с. 186-218) прокурор 24.12.2012 знову змінив пред'явлене обвинувачення, пред'явивши обвинувачення за ч.4 ст.190 КК України. Згідно вироку суду від 22.02.2013, який вступив в законну силу 29.05.2013 це обвинувачення не було доведено в суді прокурором, у зв'язку з чим [PERSON] було виправдано та скасовано міру запобіжного заходу, також постанови про накладення арешту на майно. Отже, під слідством і судом вона знаходилась з 06.02.2007 по 29.05.2013. тобто 6 років 3 місяці та 23 дня. Відповідно до\~ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешті чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. За ч. 6 цієї статті шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового слідства), прокуратури або суду, відшкодовується на загальних засадах. При цьому відповідно до положень\~ст. 1173 ЦК України\~шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними\~\~рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст.ст.\~1,\~2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1)\~\~ незаконного\~\~засудження,\~\~незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального\~\~правопорушення,\~\~незаконного взяття\~\~і\~\~тримання\~\~під\~\~вартою,\~\~незаконного\~\~проведення\~\~в ході кримінального\~\~провадження\~\~обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту\~\~на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного\~\~застосування\~\~адміністративного арешту чи виправних\~\~робіт, незаконної\~\~конфіскації\~\~майна,\~\~\~\~незаконного накладення штрафу; 3)\~\~незаконного\~\~проведення\~\~оперативно-розшукових заходів, передбачених\~законами України "Про\~\~\~\~оперативно-розшукову діяльність",\~\~\~та іншими актами законодавства, - відшкодовується\~\~в\~\~повному\~\~обсязі\~\~незалежно\~\~ від\~\~ вини посадових\~\~ осіб\~\~ органів, що\~\~здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування\~\~шкоди\~\~в\~\~розмірах і\~\~в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду:\~\~\~1)\~\~встановлення\~\~в\~\~обвинувальному\~\~вироку\~\~суду чи іншому рішенні\~\~суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального\~\~правопорушення,\~\~незаконного\~\~взяття і тримання під вартою, незаконного\~\~проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного\~\~ відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних\~\~дій,\~\~що\~\~обмежують\~\~чи\~\~порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у\~\~діянні\~\~складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення\~\~винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;\~\~\~\~\~4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Однак, оскільки позивачку не було повністю реабілітовано вироком від 22.02.2013 року, вона має право на відшкодування шкоди завданої добготривалим слідством та судовим розглядом справи. Так, як т.6 Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов'язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. У сенсі зазначених положень Конвенції під справедливим та відкритим розглядом протягом розумного строку слід розуміти також розумні строки ведення досудового слідства, оскільки відповідно до норм\~КПК України \~під час ведення розслідування з приводу підозри у скоєні кримінального злочину особа обмежується у певних правах та зазнає певні обмеження життя, зокрема: обмеження свободи пересування, свободи працевлаштування, свободи спілкування тощо. Отже тривалість досудового слідства та судового розгляду протягом необмеженого строку може\~завдавати особі певну шкоду: матеріальну та моральну. Відповідно до\~п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду у України №4 від 31.03.1995 року\~з відповідними змінами моральна шкода може полягати зокрема: у принижені часті, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв»язку з ушкодженням здоров»я,\~у порушені права власності, прав наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушені нормальних життєвих зв»язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як встановлено судом , впродовж 75 місяців їй було завдано моральні страждання оскільки знаходилась під страхом бути засудженою на строк від 5-ти до 12-ти років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке в основному використовується для здійснення підприємницької діяльності, що загрожувало позбавленню сім»ї засобів для існування. Завдану моральну шкоду вірно оцінено в cyмі 99000 грн. із розрахунку мінімального заробітку-1378грн. за 75місяців і 23дня досудового слідства і судового розгляду справи. Завдана шкода є наслідком незаконного притягнення позивачки до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.190 КК України і її відшкодування передбачено п.2 ч.2 ст. 1167 та ч.б ст.1176 ЦК України. Також суд вважає, що вимогу, щодо оплати витрат на правову допомогу слід задовольнити. Як вбачається з поданої заяви, представник відповідача просить на підставі ст.79, ст.84 ЦПК України стягнути з позивача витрати на правову допомогу. Згідно ст.84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст.47 цього Кодексу учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі (сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб), є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу. Положеннями ст.56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Згідно наданих суду договорів, позивачка [PERSON] сплатила за надання їй правової допомоги 1500 грн., що підтверджується квитанцією. Згідно ухвали суду від 25.10.2016 року [PERSON] була допущена до участі в справі в якості особи, яка надає правову допомогу. Відповідно до вимог ст.ст.40, 42, 44 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді. Повноваження представника фізичної особи посвідчуються довіреністю. Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. На підставі наведеного та

Outcome: approved