Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], який відповідно до свідоцтва про народження є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що від сумісного громадянського шлюбу між [PERSON] та [PERSON] [INFO] року народилась донька [PERSON]. В подальшому, [PERSON] померла. За твердженням позивача, батько [PERSON] протягом останніх трьої років не бере участі в вихованні і утриманні дитини, не відвідує доньку, не цікавиться її здоровям, морально та матеріально не підтримує її, ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню та утриманню дитини, фактично, батько відмовився від дитини. Дитина виховувалась бабусею [PERSON], [INFO], яка не може доглядати за дитиною у звязку з її похилим віком. Дитина залишилась без батьківького піклування у звязку з тим,рішенням служби у справах дітей від 13.02.2015 року №05/с, дитина тимчасово влаштована в сімю знайомих [PERSON] У звязку з чим, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав. Також позов містить вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини на користь опікуна, або прийомних батьків в сімю яких буде влаштована дитина (а.с.1). В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги за викладеними в позові обставинами, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач повідомлявся про судові засідання належним чином (а.с. 15,16, 31) зявлявся в судові засідання та надавав свої пояснення з приводу позовних вимог. В подальшому, відповідач погодився з позовними вимогами повністю, подав до суду письмове звернення про визнання позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав. В заяві відповідач підтвердив, що тиску при прийнятті рішення на нього ніхто не чинив, це рішення є його самостійним рішенням, з позовними вимогами погоджується в повному обсязі, суд просив провести у його відсутностіу звязку з погіршенням здоровя, наслідки визнання позовних вимог йому зрозумілі (а.с. 34). Свідок [PERSON], у якого [PERSON] та [PERSON] проживали 3 місяці взимку, пояснив суду, що бабуся з дитиною не могли проводити зиму в своїй будівлі через відсутність необхідних комунікацій. За період їх проживання в квартирі свідка відповідач дитиною не цікавився, двічі телефонував [PERSON] з проханням позичити йому гроші, обіцяв забрати дитину після ремонту, однак так цього і не зробив. Свідок [PERSON], в сімї якої дитина проживає з березня, повідомила, що за час проживання батько жодного разу не телефонував, дитиною не цікавився, не намагався зустрітися з дитиною. Свідок [PERSON] , яка раніше працювала з бабусею [PERSON] повідомила про те, що у відповідача з [PERSON] були складні відносини, відповідач постійно позичав кошти і не повертав. Також, свідок повідомила, що у час, коли [PERSON] проживала з батьком у віці 1,5 - 2 роки, за розповідями дитини, її били та кривдили. В минулому році, [PERSON] забрала дитину до м.Болград, після чого, всі мешканці та друзі сімї допомагали їй утримувати та виховувати дитину, надавали свою домівку для проживання в зимовий період. За час проживання дитини з бабусею, батько жодного разу не цікавився життям дитини та не допомагав утримувати та виховувати дитину. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що в судовому засіданні підтвердився факт того, що відповідач не приймав участі в житті дитини, не цікавився її життям, жодним чином не допомагав утримувати та виховувати дитину. Враховуючи викладене, а також визнання відповідачем позову, позов підлягає задоволенню. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши представлені докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до свідоцтва про народження батьком [PERSON], [INFO] значиться [PERSON], а матір'ю [PERSON] (а.с.7). Відповідно до довідки відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 10.04.2015 року за № 1149/08.1.-08 [PERSON] померла [INFO], про що складена актова запис про смерть №5790 від 15.06.2012 року (а.с. 8). Згідно з висновком органу опіки і піклування Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 12.06.2015 року від сумісного громадянського шлюбу між [PERSON] та [PERSON] [INFO] року народилась донька [PERSON]. В подальшому, [PERSON] померла. За твердженням позивача, батько [PERSON] протягом останніх трьої років не бере участі в вихованні і утриманні дитини, не відвідує доньку, не цікавиться її здоровям, морально та матеріально не підтримує її, ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню та утриманню дитини, фактично, батько відмовився від дитини. Дитина виховувалась бабусею [PERSON], [INFO], яка не може доглядати за дитиною у звязку з її похилим віком. Дитина залишилась без батьківького піклування у звязку з тим, рішенням служби у справах дітей від 13.02.2015 року №05/с, дитина тимчасово влаштована в сімю знайомих [PERSON] У звязку з чим, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] (а.с. 2). Рішенням служби у справах дітей від 13.02.2015 року №05/с, підтверджено той факт, що дитину тимчасово влаштована в сімю знайомих [PERSON] до подальшого вирішення питання про влаштування дитини (а.с. 3). Окрім того, д о позовної заяви долучено акт обстеження умов проживання сім'ї де зараз знаходиться дитина, що підтверджує наявність всіх умов для подальшого проживання там дитини (а.с.5), довідка директора школи-інтернату про те, що [PERSON] дійсно навчається, утримується у КЗ "Болградська спеціалізована загальноосвітна школа-інтернат І-ІІІ ступенів з дошкільними групами корекційного та реабілітаційного спрямування" (дошкільна мовна група), але не знаходиться на повному державному забезпеченні, при цьому підтверджено, що з 17 березня 2015 року батько дитини у закладі не зявлявся, не телефонував, дочкою не цікавився (а.с.4), довідка виконкому Болградської міської ради Болградського району Одеської області, що підтверджує проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] разом з сином [PERSON], онукою [PERSON] (а.с.6), письмовими поясненнями [PERSON], [PERSON], в яких підтверджується факт невиконання відповідачем батьківських прав (а.с. 9, 10). Також в судовому засіданні було досліджено характеристику на [PERSON] згідно якої відповідач зарекомендував себе з незадовільної сторони, спиртними напоями не зловживає, однак, схилен до здійснення адміністративних та кримінльних правопорушень, підтримує звязки з раніше судимими (а.с.36), лист з Болградської центральної районної лікарні в якому зазначено, що з 03.11 по 12.03.2010 відповідач перебував на стаціонарному лікуванні, в подальшому, продовжував лікування амбулаторно, з липня 2010 року вибув до м. Одеси, після чого, тубкабінет не відвідував (а.с.37), висновок Приморської районної адміністрації м. Одеса від 12.06.2015 від 01-11/583 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], яка є співмешканкою відповідача (а.с.40-42). Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини» (ратифікованою Україною 27.02.1991 року) та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. При розгляді справи «Савіни проти України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE) №39948/06, п. 49-50) Європейський суд з прав людини наголосив на такому: хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000 -IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава -відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№ 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000 -VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004 -III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» (Wallova and Walla v. the Czech Republic), № 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки» (Havelka and Others v. the Czech Republic), № 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). Отже, підтвердженням існування зазначених факторів суд визнав, що відповідач свідомо допустив ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не створює умов для навчання за місцем проживання та підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює умов для отримання сином самоосвіти, тощо. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім обставин, передбачених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності ст 166 Сімейного Кодексу України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язків щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки наявними у справі доказами підтверджується факт ухилення відповідача від виховання та утримання своєї дочки [PERSON], відповідач [PERSON] позов визнав та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для прийняття заяви відповідача. Крім того, на утримання дитини необхідно стягнути аліменти в розмірі ? частини всіх його доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму ддя дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви. У звязку з чим, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved