overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що з 09.08.2008 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейне життя не склалось і з0 вересня 2018 року подружніх стосунків вони не підтримують. проживають окремо, тому шлюб існує формально. Збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому просить його розірвати. В підготовче засідання сторони не з"явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. В наданій суду заяві позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує, відповідач в своїй заяві зазначила, що позов визнає, що відповідно до статті 200 ЦПК України надає суду підстави для ухвалення рішення. У зв"язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 09.08.2008 року, який був зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 285. Від подружнього життя сторони неповнолітніх дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення не бажають. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання з відповідачем позивач вважає неможливим. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що з 12.03.2005 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які проживають з матір"ю і на утримання яких він сплачує аліменти. З березня 2015 року вони не проживають однією сім"єю, причиною розірвання шлюбу є порушення подружньої вірності, що призвело до втрати почуття любові, поваги, довіри, співчуття один до одного. Намагання відновити подружні стосунки не дало позитивних рузельтатів, тому просить постановити рішення про розірвання шлюбу. В підготовче засідання сторони не зявилися. Позивач в позовній заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в наданій суду заяві зазначила, що позов визнає, що відповідно до статті 200 ЦПК України, надає суду підстави для ухвалення рішення. У звязку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 12.03.2005 року, який був зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції в Житомирській області, актовий запис №81. Від подружнього життя сторони мають трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого сторони не бажають підтримувати подружніх стосунків. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Спір щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей сторони не порушували. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що з 25.10.1986 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Протягом року вони проживають окремо і спільного господарства не ведуть. Раніше між ними постійно виникали непорозуміння та суперечки, внаслідок чого сімя фактично розпалась, а шлюб носить формальний характер, тому просить його розірвати. Сторони письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутність, надали письмові заяви в яких зазначили свою позицію з приводу позовних вимог. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 25.10.1986 року, який був зареєстрований міським відділом ЗАГСу м.Коростеня Житомирської області, актовий запис № 520. Від подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання з відповідачем позивач вважає неможливим. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Судові витрати , відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача, оскільки позивач є інвалідом 2 групи, тому на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільняється від сплати судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому пояснив, що з 03.08.2002 року перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 661. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] З червня 2014 року шлюбні відносини між сторонами припинені, вони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, з підстав різних поглядів на сімейне життя. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримав, відповідач - визнав. У зв'язку із наведеним, з урахуванням вимог ч.4 ст. 174 ЦПК та ч.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18.12.2009 року, згідно якого за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем позову та задовольнити позовні вимоги. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки родина фактично розпалася й подальше збереження шлюбу неможливо, тому як буде суперечити інтересам сторін, їх дітей.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому пояснив, що з 05.09.2009 року перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 424. Від даного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з червня 2015 року з причин відсутності взаєморозуміння, внаслідок чого виникали між сторонами сварки, що призвело до втрати почуття кохання. На теперішній час позивач має намір створити іншу сім'ю. Майновий спір відсутній. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримав, відповідач - визнав. У зв'язку із наведеним, з урахуванням вимог ч.4 ст. 174 ЦПК та ч.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18.12.2009 року, згідно якого за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем позову та задовольнити позовні вимоги. Дослідивши заяви сторін та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки родина фактично розпалася й подальше збереження шлюбу неможливо, тому як буде суперечити інтересам сторін та неповнолітньої дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому пояснив, що з 07.10.2006 року перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому Кіровською сільською радою Бериславського району Херсонської області, актовий запис № 16. Від даного шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На теперішній час фактичні відносини між сторонами припинені через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. Позивач подальше сумісне життя та збереження сім'ї вважає неможливим. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримав, відповідач - визнав. У зв'язку із наведеним, з урахуванням вимог ч.4 ст. 174 ЦПК та ч.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18.12.2009 року, згідно якого за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем позову та задовольнити позовні вимоги. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки родина фактично розпалася й подальше збереження шлюбу неможливо, тому як буде суперечити інтересам сторін, їх дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому пояснив, що з 09.11.2013 року перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1305. Від даного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. На теперішній час фактичні відносини між сторонами припинені через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. Позивач подальше сумісне життя та збереження сім'ї вважає неможливим. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримав, відповідач - визнав. У зв'язку із наведеним, з урахуванням вимог ч.4 ст. 174 ЦПК та ч.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18.12.2009 року, згідно якого за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем позову та задовольнити позовні вимоги. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки родина фактично розпалася й подальше збереження шлюбу неможливо, тому як буде суперечити інтересам сторін, їх дитини. Згідно ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому пояснив, що з 15.08.1997 року перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 806. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей - повнолітню [PERSON] та неповнолітню [PERSON], [INFO]. На теперішній час фактичні відносини між сторонами припинені через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. Позивач подальше сумісне життя та збереження сім'ї вважає неможливим. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримав, відповідач - визнав. У зв'язку із наведеним, з урахуванням вимог ч.4 ст. 174 ЦПК та ч.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18.12.2009 року, згідно якого за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем позову та задовольнити позовні вимоги. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки родина фактично розпалася й подальше збереження шлюбу неможливо, тому як буде суперечити інтересам сторін, їх дитини. Згідно ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому пояснив, що з 19.06.2010 року перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 244. Від даного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], яка на даний момент проживає з відповідачем. У квітні місяці 2014 року з ініціативи відповідача позивач змушений був переїхати до іншого місця мешкання. Саме з цього часу проживання сторін однією сім'єю було фактично припинено. Спільне господарство не ведеться. Відсутність взаєморозуміння між сторонами, різні погляд на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення господарства та виховання дитини слугували підставою припинення сімейних відносин. Подальше спільне проживання сторін та збереження шлюбу неможливе та буде суперечити інтересам сторін. Спору про місце проживання дитини та поділу майна немає. Позивач, його представник у судове засідання не з'явилися, надали суду заяву, в якій прохають суд про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позов визнав, просить суд про розгляд справи за його відсутності. У зв'язку із наведеним, з урахуванням вимог ч.4 ст. 174 ЦПК та ч.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18.12.2009 року, згідно якого за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем позову та задовольнити позовні вимоги. Дослідивши заяви сторін, представника позивача, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки родина фактично розпалася й подальше збереження шлюбу неможливо, тому як буде суперечити інтересам сторін, їх дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому пояснив, що з 21.08.2009 року перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 665. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинені місяць потому з причин виникнення конфліктів, суперечок з різних питань, різних поглядів на життя. У зв'язку із чим, позивач вважає, що сім'я остаточно розпалася та відновлена бути не може. Крім цього, відповідач допомоги по господарству не надає, утриманням сім'ї не займається, у зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду. Позивач у судове засідання надав заяву, в якій просить позов задовольнити та розглянути справу без його присутності. Відповідач у судове засідання надав заяву, в якій позов визнав, просить суд розглядати справу без його присутності. У зв'язку із наведеним, з урахуванням вимог ч.4 ст. 174 ЦПК та ч.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18.12.2009 року, згідно якого за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем позову та задовольнити позовні вимоги. Дослідивши заяви сторін, матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки родина фактично розпалася й подальше збереження шлюбу неможливо, тому як буде суперечити інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] (далі - Квартира). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після смерті матері, [PERSON], померлої [INFO], відкрилась спадщина, що крім іншого складалась з вищезазначеної Квартири. Як єдиний спадкоємець за законом, прийняв спадщину, однак у видачі відповідного свідоцтва йому було відмовлено, у зв'язку з відсутністю документу, який підтверджує реєстрацію права власності. Сторони в судове засідання не прибули. До суду надіслали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, проти чого відповідач не заперечив. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], мати позивача (а.с.4, 9 ), після смерті якої відкрилася спадщина, що крім іншого складається з квартири [ADDRESS], яка згідно договору дарування квартири від 01.12.2006 року належала померлій(а.с.12), однак у встановленому законом порядку зареєстрована не була. Постановою нотаріуса [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері у зв'язку з відсутністю у нього документу, який підтверджує реєстрацію права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Виходячи зі змісту ч.1, 2 ст. 331, ч. 1 ст. 182 ЦК України, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, за життя [PERSON] правомірно набула право власності на Квартиру, однак не зареєструвала правовстановлюючий документ на неї у встановленому законом порядку. Оскільки до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та, враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS]. Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved