Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та поділу спільного майна подружжя, вказуючи на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07.08.2013 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, під час спільного проживання сімейне життя не склалось, їхні відносини через непорозуміння та різні погляди на сімейне життя поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, останнім часом однією сім`єю не проживають, не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, а тому просить задовольнити його вимоги. Крім того, позивач вказує на те, що 17.02.2015 року було придбано квартиру [ADDRESS] , загальною площею 81,3 кв.м, індексний номер Свідоцтва про право власності 34932959 відповідно до Довідки з КП «Житлоінвестбуд-УКБ» №114/830 від 23.02.2015 року. Оскільки квартира була придбана під час шлюбу, то він (позивач) просить в порядку поділу спільного майна визнати за ним та відповідачем право власності по Ѕ частини квартири кожному, а також стягнути з відповідача на його користь половину судових витрат. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 09.07.2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 06.08.2018 року [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву про поділ спільного майна подружжя. Протокольною ухвалою суду від 09.08.2018 року зустрічна позовна заява прийнята до провадження разом з розглядом первісного позову. 22.04.2019 року до суду надійшла заява представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 29.05.2019 року зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя залишена без розгляду. В підготовчому судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. В підготовчому судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав, просив задовольнити в повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 серпня 2013 року, актовий запис № 926 в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві.(а.с.3). Від шлюбу подружжя мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] .(а.с.4). Подружнє життя не склалось, причиною розірвання шлюбних відносин стало те, що під час спільного проживання сімейне життя не склалося, останнім часом однією сім`єю не проживають, спільного господарства не ведуть, їхні відносини через непорозуміння та різні погляди на сімейне життя поступово погіршилися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, при цьому зберегти сім`ю та відновити свої стосунки сторони не бажають. Згідно ст.ст.21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Що стосується позовних вимог щодо поділу майна між подружжями, а саме визнанням за кожним із сторін по Ѕ частини квартири, то суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що під час шлюбу, а саме 17.02.2015 року, сторонами придбано квартиру [ADDRESS] , вартістю 939015 грн., про що свідчить копія довідки Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» №114/830 від 23.02.2015 року, копія Договору купівлі-продажу від 17.02.2015 року та копія Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.03.2015 року, індексний номер: 34932959, власником якої є [PERSON] (а.с.5, 29-31, 33). Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СК України). Згідно ч.ч.1, 2 ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Згідно вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] була придбана сторонами під час шлюбу за спільні сумісні кошти подружжя, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і частки подружжя у цьому майні є рівними. Враховуючи вищевикладене, а також те, що представник відповідача позов визнав і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, то згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача половину понесених ним судових витрат в розмірі 2995 грн. 40 коп. На підставі ст.ст.21, 24, 69-72, 110-112 СК України, ст.368 ЦК України, Постанови ПВСУ №11 від 21.12.2007 року,

Outcome: approved