Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд у своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] з позовом, уточнивши позовні вимоги, в якому просить зобов'язати відповідача не чинити їм перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] та вселити у вказану квартиру. В обґрунтування вимог покликається на те, що відповідач по справі його батько, квартира [ADDRESS] в м. належить на праві спільної сумісної власності йому, відповідачу та [PERSON]. З вересня 2008 року, після народження доньки [PERSON] у них з батьком склались неприязні відносини, він постійно погрожував йому та виганяв з спірної квартири. В 2012 році відповідач вигнав його разом з малолітніми дітьми з вказаної квартири і вселитись в добровільному порядку не дозволяє. Він не має можливості користуватися своєю власністю. В судовому засіданні позивач позов за уточненими позовними вимогами підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним у фабулі позовної заяви, доповнив, що відповідач починаючи з [INFO] року, після реєстрації у квартирі [ADDRESS] його дочки [PERSON] чинив йому перешкоди в користуванні вказаною квартирою, влаштовував конфлікти, а 02.12.2012 року вигнав його разом з малолітніми дітьми. Крім того, відповідач вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, а саме спричинив йому легке тілесне ушкодження. Просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду, і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому, зі згоди представника позивача, на підставі ст. 224 ЦПК України проведено заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, зазначила, що позивач її син і дійсно в 2012 році відповідач вигнав його з двома малолітніми дітьми із спірної квартири та чинить перешкоди в користуванні вказаної квартири. Просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась17.07.1997р. відповідно до ЗУ "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України становить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ч. 1 ст. 321 ЦК України. За ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦПК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення нею певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбачених законом Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам сім'ї: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру від 19.07.2006 року. Копіями свідоцтв про народження підтверджується, що [INFO] року народилася [PERSON], а [INFO] року [PERSON], батьками яких записані [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки ЛКП «Сигнівка» від 09.09.2013 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровано три особи: [PERSON] - співвласник, [PERSON] - син та [PERSON] - онука. Крім того, судом встановлено, що стверджується поясненнями позивача та третьої особи, між сторонами існують конфліктні відносини з приводу користування спірним нерухомим майном, а саме, квартирою № 3 по вул. Журавлина, 9 у м Львові. Оскільки позивач є співвласником квартири [ADDRESS], а відповідач чинить йому перешкоди у користуванні власністю, не допускаючи його у квартиру для проживання, усунути які можливо лише шляхом прийняття рішення про вселення позивача та його малолітніх дітей у спірну квартиру, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] та зобов'язання відповідача не чинити перешкод останньому у користуванні вказаною квартирою. На підставі ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 150, 155 ЖК України, та

Outcome: approved