Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 09.02.2008 р. по 16.12.2016 р. він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку [PERSON],[INFO]. До початку бойових дій на сході України сім»я [PERSON] проживала у Донецьку, втікаючи від війни, сторони певний час проживали в Одесі у друзів, потім переїхали до Російської Федерації, проживали в Москві. Сім»я розпалася у травні 2016 року з ініціативи відповідачки, яка зустріла іншого чоловіка, і мала намір вивезти доньку до своїх батьків у Єнакієве Донецької області, яке в даний час є тимчасово окупованою територією. У березні 2016 року позивач з донькою виїхав з Москви до Донецька, де проживають його батьки, відповідачка залишилась в Російській Федерації, але у травні 2016 року за допомогою озброєних людей здійснила спробу забрати дитину та вивезти її в Єнакієве. З травня 2016 року сторони остаточно припинили стосунки, позивач з донькою у серпні 2016 року виїхав до Білої Церкви, де став на облік як внутрішньо переміщена особа, винаймає житло, влаштувався на роботу, донька відвідує дитячий дошкільний заклад. Відповідачка постійно проживає в Москві, з травня 2016 року дитиною не цікавиться, не телефонує їй, матеріальної допомоги не надає. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 16.12.2016 р. шлюб між сторонами було розірвано та визначено місце проживання малолітньої [PERSON], 2011 р.н., з батьком [PERSON] Позивач просив суд позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], 2011 р.н.. та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1 355 грн щомісячно. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не з»явилася, про день і час розгляду справи була належним чином повідомлена шляхом повідомлення в пресі згідно ч.9 ст.74 ЦПК України. Представник служби у справах дітей Білоцерківської міської ради просила суд ухвалити рішення в інтересах дитини. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] , представника третьої особи Поліщук В.М., покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON]. З 09 лютого 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, сім»я проживала Донецьку. З початком бойових дій на сході України , втікаючи від війни, сторони певний час проживали в Одесі у друзів, потім переїхали до Російської Федерації,, поселилися спочатку в Московській області у родичів, а потім переїхали в Москву. Сім»я розпалася у травні 2016 року з ініціативи відповідачки, яка зустріла іншого чоловіка і мала намір залишитися в Росії , а доньку вивезти до своїх батьків у Єнакієве Донецької області , яке в даний час є тимчасово окупованою територією. У березні 2016 року позивач з донькою виїхав з Москви до Донецька, де проживають його батьки, відповідачка залишилась в Російській Федерації, але у травні 2016 року за допомогою озброєних людей здійснила спробу забрати дитину та вивезти її в Єнакієве. В даний час відповідачка проживає в Москві, з травня 2016 року дитиною не цікавиться , ніякої участі у її вихованні та утриманні не приймає. З серпня 2016 року позивач з донькою проживають в Білій Церкві у найманому будинку по [ADDRESS], позивач працевлаштований , дитина відвідує ДНЗ № 1 « Веснянка». Позивач з донькою з 29.08.2016 р. перебувають на обліку в Управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради як внутрішньо переміщені особи з м.Донецьк. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 16.12.2016 р. шлюб між сторонами було розірвано та визначено місце проживання малолітньої [PERSON], 2011 р.н., з батьком [PERSON] Вищевикладені факти встановлені з пояснень позивача, показів свідків та матеріалів справи. При вирішенні спору суд виходив з наступного. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як роз'яснено в п.17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання /крім хронічного алкоголізму чи наркоманії/ або з інших незалежних від неї причин. Відповідно до ст..ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна обґрунтувати свої вимоги та заперечення. За положеннями ст.150 СК України саме батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Отже, з досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що між сторонами відсутній спір з приводу місця проживання дитини, за рішення суду місце проживання малолітньої [PERSON] визначено з батьком [PERSON], з 2015 року відповідачка постійно проживає в Російській Федерації, після припинення з позивачем подружніх стосунків у березні 2016 року мала намір залишитися в Росії , а дитину віддати на виховання своїм батькам, які проживають у Єнакієвому Донецької області, яке зараз окуповане. Останнього разу відповідачка заявила про свої батьківські права у травні 2016 року в Донецьку , коли за сприяння озброєних людей намагалася відібрати дитину у позивача. З того часу, повернувшись в Росію, відповідачка повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, дитиною зовсім не цікавиться , не спілкується з нею, не допомагає матеріально, всі батьківські обов»язки виконує лише позивач. Орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради попередньо досліджував обставини заяви [PERSON] про позбавлення батьківських прав колишньої дружини [PERSON], але не ухвалив висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, мотивуючи неможливістю з»ясувати причини із- за яких відповідачка не виконує своїх батьківських обов»язків, чи свідомо вона ними нехтує чи з інших, незалежних від неї причин, просив суд ухвалити рішення виключно в інтересах дитини. З огляду на те, що в ході судового розгляду було достовірно встановлено, що з травня 2016 року відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків відносно малолітньої доньки [PERSON], не піклується про її здоров»я, духовний і моральний розвиток, не забезпечує матеріально, фактичне місце перебування відповідачки не відоме, за матеріалами справи відповідачка ймовірно мешкає в Москві, РФ, до початку військових дій проживала в Донецьку, зареєстрована в [ADDRESS]. Суд врахував, що через події , які мали місце 22.05.2016 р. в Донецьку, малолітня [PERSON], 2011 р.н.. отримала психологічну травму, лікувалася у дитячого психолога, проходила курс реабілітації в центрі « Злагода» . Крім того, за два останніх роки малолітня дитина неодноразово змінювала місце проживання, була свідком бойових дій, постійне житло дитини залишилося на окупованій території, дівчинка позбавлена материнської любові та турботи, має тісний емоційний зв»язок з батьком, розмов про маму уникає. А тому суд вважає, що в інтересах малолітньої [PERSON], 2011 р.н., з метою уникнення правової невизначеності ролі матері в житті дитини, є доцільним позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачки аліментів на його користь на утримання дитини, то суд виходить з наступного. За ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин. Які мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд має врахувати : стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Тому суд вважає вимоги позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 1 355 грн на місяць обґрунтованими.

Outcome: approved