Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ «Імекс Капітал» коштів в сумі 2 400 грн. Вимоги мотивує тим, що 18.09.2012 р. між ним та відповідачем було укладено договір № 000901 з додатками № 1 та № 2, за умовами якого ТОВ «Імекс Капітал» за його згодою зобов»язувався вчиняти певні юридичні дії спрямовані на придбання об»єкту нерухомості (товару) на умовах діяльності приграми «Імпер Актив». Він виконав свої обов»язки за договором, сплативши комісійний платіж у розмірі 2 400 грн., проте відповідач зобов»язання щодо надання позики на купівлю житла в сумі 60 000 грн. не виконав. Ним також не було отримано, відповідно умов договору, листа про присвоєння реєстраційного номеру, за телефоном багаторазово відмовлено в наданні інформації усно, що є також порушення умов укладеного правочину з боку відповідача, а направлена ним письмова заява від 07.11.2012 року про розірвання договору та повернення коштів в сумі 2 400 грн. була йому повернута через відсутність відповідача за вказаною в договорі адресою. Умови укладеного договору від 18.09.2012 р. позивач вважає несправедливими та такими, що порушують його право, як споживача, зазначає, що дії відповідача містять в собі ознаки нечесної підприємницької практики, в умовах договору наявна пірамідальна схема, так як програма «Імпер актив» формується виключно на коштах учасників програми без залучення коштів товариства, тому договір є нікчемним. Позивач в судове засідання не з»явився, суду подав заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, в заяві вказав, що позов підтримує (а.с. 23). Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення про вручення судових повісток, про причини неявки представника не повідомлено, у зв"язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами 18 вересня 2012 р. був укладений договір № 000901 (надалі по тексту - договір) та додатки № 1 та № 2 до нього, відповідно до умов якого відповідач, як адміністратор, за згодою позивача, як учасника, зобов»язується вчиняти від імені та за рахунок учасника певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, зазначеного у додатку № 1 до договору на умовах діяльності програми «Імпер Актив», що міститься в додатку № 2, в тому числі: а) сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування; б) організовувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, здійснити оплату товару на користь учасника або надати учаснику відповідну суму позики; в) надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього (п. 1.1. договору). Відповідно до статті 2 договору та додатку № 1 до договору, учасник програми зобов»язується сплатити одноразовий комісійний платіж у сумі 2 400 грн. у день підписання сторонами договору та щомісячно не пізніше 20 числа кожного місяця сплачувати загальний платіж у сумі 1 916 грн. 67 коп., який включає чистий внесок у сумі 1 666 грн. 67 коп. за рахунок якого адміністратор здійснює оплату вартості товару чи надає відповідні суми у позику, та адміністративні витрати у сумі 250 грн., що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. Як вбачається із квитанції № к16/Н/134 від 17 вересня 2012 року, [PERSON] сплатив кошти на виконання умов договору на користь ТОВ «Імекс Капітал» у розмірі 2 400 грн. (а.с. 10). Пунктами 1.3, 1.4, 1.6 додатку № 2 до договору визначено, що послуги, які є предметом договору, надаються шляхом формування реєстрів учасників програми «Імпер Актив», метою яких є придбання товару, зазначеного у додатку № 1 до договору. Договір активується на четвертий день з моменту його підписання, після цього учасник реєструється в програмі «Імпер Актив». Номер реєстру повідомляється учаснику в письмовій формі на адресу для кореспонденції, зазначену в додатку № 1 до договору або шляхом отримання інформації в офісі адміністратора. При умові неотримання учасником листа з центрального офісу про присвоєння реєстраційного номеру на протязі місяця з дня підписання договору, учасник повинен дізнатися ці дані за телефоном центрального офісу, зазначеним у договорі. За повідомленням позивача ним не отримувався від відповідача лист із присвоєним реєстраційним номером, а на багаторазові його звернення по телефону центрального офісу було відмовлено у наданні інформації, що є порушенням умов договору. [PERSON] в обґрунтування вимог зазначає про те, що укладений ним з відповідачем договір є нікчемним правочином у зв»язку з несправедливими його умовами та нечесною підприємницькою практикою. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Пунктами 3, 4, 7 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника). Пунктами 8.1, 8.2 додатку № 2 до договору обумовлено, що учаснику, який виявив бажання розірвати договір протягом 3-х банківських днів з моменту його підписання адміністратор здійснює повернення сплачених учаснику коштів у розмірі, що становить 70 % внесеного учасником одноразового комісійного платежу. Якщо учасник виявить бажання розірвати договір в односторонньому порядку після закінчення 3-х денного строку, то одноразовий комісійний платіж не повертається. Разом з тим, пунктом 1.4 додатку № 2 до договору визначено, що договір активується (проводиться його реєстрація) на четвертий день з моменту його підписання. Отже, умови договору є несправедливими, оскільки у разі його розірвання з учасника утримується 30 % внесеного ним одноразового комісійного платежу, або такий платіж, взагалі, не повертається. Однак при цьому при розірванні договору з ініціативи адміністратора для відповідача будь-які негативні наслідки таабо штрафні санкції не передбачені. Згідно п. 4.13 додатку № 2 до договору, кожен учасник, який брав участь у заході, має право на ознайомлення з його результатами. Інформація налається кожному учаснику в порядку, встановленому адміністратором і в обсязі, що стосується безпосередньо самого учасника, при цьому не порушуючи майнові інтереси інших учасників з метою дотримання конфіденційності, передбаченої договором. З цього вбачається, що процедура прийняття відповідачем рішення про передачу товару є непрозорою, при цьому інформація про результати проведених конкурсів та осіб, які отримали право на товар, не може бути перевірена позивачем, оскільки є конфіденційною. Строк дії договору та конкретний термін щодо отримання позивачем товару умовами договору не визначено, як і не обумовлено чіткої черговості відносно цього учасників програми. Зі змісту статті 11 додатку № 2 до договору також вбачаються несправедливі умови договору, які полягають у тому, що за форс-мажорних обставин адміністратор тимчасово припиняє проведення розподілу грошового фонду на період дії таких обставин, разом з тим при цьому учасники не звільняються від сплати загальних платежів. За викладених обставин з договору вбачаються явно невигідні позивачу договірні умови, які в односторонньому порядку виклав відповідач, чим створив істотний дисбаланс між правами та обов»язками сторін за договором на свою користь і при цьому не врахував інтереси позивача. Згідно п. 2 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Знайшли також своє підтвердження в судовому засіданні доводи позивача щодо здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики. Відповідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Згідно п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Аналізуючи умови договору та діяльність відповідача, вбачається наявність пірамідальної схеми. Так, програма «Імпер Актив» формується виключно на коштах учасників такої програми без залучення коштів товариства; оплата товару здійснюється за кошти, внесені учасниками програми, в подальшому учасник програми, який отримав товар, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам програми. Отже, один учасник програми за свої власні кошти без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику програми. При цьому, позивач сплачував відповідачу не за одержання товару чи послуги, а фактично за можливість одержання права на купівлю товару, яке надавалось не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів та їх коштів до такої ж схеми. Тому право отримати товар позивачем не є гарантованим, а являється невизначеним та сумнівним, оскільки залежить від розміру фонду і внесення коштів іншими учасниками програми. Тому така діяльність вводить споживача в оману. У зв»язку з цим суд вважає, що вказані умови договору відносно позивача є несправедливими, так як вони не направлені на реальне виконання відповідачем тих обов»язків щодо яких [PERSON] здійснена оплата. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р., правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати таки правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Враховуючи зазначене, суд вважає, що спірний договір, укладений між сторонами, є нікчемним правочином, оскільки суперечить вимогам закону, у зв»язку з чим, відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, визнання його недійсним не вимагається. Позивачем на адресу відповідача надсилався лист від 07.11.2012 року з проханням розірвати договір та повернути сплачені ним кошти, на який відповідь надано не було. Як зазначено вище, [PERSON] за умовами договору сплатив комісійний платіж в сумі 2 400 грн. (а.с. 10). Отже, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, із відповідача на користь держави підлягає сплаті судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved