Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом. В обґрунтування вказала, що є власницею житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про придбання арештованого майна та витягу про державну реєстрацію прав. У будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які з березня 2009 року не проживають за місцем реєстрації. Реєстрація відповідачів у вказаному будинку перешкоджає позивачеві володіти, користуватись та розпоряджатись належним їй будинком. У позові позивач просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняти їх з реєстрації у будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просила суд провести розгляд справи у її відсутності та відсутності представника [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином. Надала нотаріально посвідчену заяву в якій не заперечувала проти зняття з реєстрації у вищевказаному будинку її та її неповнолітнього сина [PERSON] , [NUMBER] (а.с. 11). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала. Відповідач - представник Старобільської міської ради Луганської області в особі голови Літвінової Я. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, позов визнав (а.с.26). Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ксерокопії свідоцтва про реалізацію нерухомого арештованого майна від 07.07.2011, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульним М.М., [PERSON] громадянці Російської Федерації на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.5). Згідно копії Витягу про державну реєстрацію прав Старобільського районного бюро технічної інвентаризації від 15.02.2012 та копії технічного паспорту, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , громадянці Російської Федерації (а.с.6-9). Згідно довідки виконавчого комітету Старобільської міської ради від 27.02.2020, відповідачі за даним позовом - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,з березня 2009 року не проживають в будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] , але зареєстровані. (а.с.10). Згідно копії заяви [PERSON] , посвідченої 13.11.2012 нотаріусом Майкопського міського нотаріального округу, остання не заперечує проти зняття з реєстрації у будинку за адресою: [ADDRESS] , її та її неповнолітнього сина [PERSON] , [NUMBER] (а.с. 11). Як вказано у позові, відповідачі перешкоджають позивачеві володіти, користуватися і розпоряджатися належним будинком, порушують вимоги ст. ст. 319, 383 ЦК України, ст.ст. 6, 7, 8, 9, 10 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" №1382-IV від 11.12.2003 року, оскільки їх реєстрація (прописка) у будинку позбавляє їх права користуватися ним. Судом встановлено, що у вказаному будинку крім позивача також зареєстровані відповідачі, які не бажають знятися з реєстрації у вказаному будинку. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч. 2 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно абз.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012р. встановлено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, тому, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачі вже не проживають у вказаному будинку з 2009 року, домовленості про користування належним позивачеві будинком між позивачем та відповідачами не досягнуто, договір найму жилого будинку не укладався, відповідачі фактично проживають за іншою адресою та не заперечують у задоволенні позову, що підтверджується відповідними заявами. За таких обставин позов [PERSON] підлягає задоволенню. Позивач у позові не ставить питання про стягнення судового збору з відповідачів, тому суд не вирішує це питання. На підставі вищевикладеного, ст. 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved