Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом про стягнення індексації заробітної плати за період з 01 січня по 10 листопада 2009 року у зв'язку з ростом споживчих цін в сумі 1104,10 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 13168,71 грн., посилаючись на те, що вона працювала у відповідача на посаді начальника відділу технічної документації управління головного конструктора з 01.04.2007 р. по 11.11.2009 р. Відповідачем заробітна плата виплачувалась з затримкою та порушенням вимог Закону України «Про оплату праці». Заборгована заробітна плата за 01 січня по 10 листопада 2009 року в сумі була стягнена рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.05.2014 року, однак на дату звернення до суду виконавчою службою вказане рішення не виконано. Проте залишилась непроіндексована заробітня плата з квітня 01 січня 10 листопада 2009 року та компенсація втрати частини заробітної плати по березень 2015 року. Просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні надала суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, хоча належно повідомлений про час та місце слухання справи. Зважаючи на те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а належно повідомлений про розгляд справи відповідач в судове засідання не з'явився, явку свого представника не забезпечив, суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, справу слід розглянути у його відсутності, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічно дане питання врегульовано і ЗУ «Про оплату праці», який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці. Судом встановлено, що позивач працювала в ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаді начальника відділу технічної документації управління головного конструктора з 01.04.2007 р. по 11.11.2009 р. Відповідач вчасно не виплачував позивачу заробітну плату, що підтверджується рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.05.2014 року, яким стягнуто на користь позивача заробітну плату за період з 01 січня по 10 листопада 2011 року. Однак, залишилася не стягнутою сума індексації заробітної плати за вказаний період та компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Виходячи з положень частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 ЗУ «Про оплату праці» індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати є заходами державного регулювання оплати праці. Індексація грошових доходів громадян (заробітної плати працівників) здійснюється відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України від 17 липня 2003 року № 1078. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року. В свою чергу, у ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення) тощо. Порядок компенсації громадянам (працівникам) втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів (строків) її виплати визначено цим Законом та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою КМ України від 21.02.2001 року № 159. При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 надано роз'яснення, що строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників. Згідно із ч. 2статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України "Про оплату праці", відповідно така складається із основної та додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних і компенсаційних виплат. Зокрема, додаткова заробітна плата включає доплати, надбавки, гарантійні компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Враховуючи наведене суд приходить висновку, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. Зазначене узгоджується з позицією Конституційного Суду України висловленою у справі № 1-18/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України від 15 жовтня 2013 року. Оскільки заробітна плата позивачу в порушення вимог ст. 115 КЗпП України не виплачувалась належним, тому утворилась заборгованість, яка позивачу на виконання судового рішення від 30.05.2014 року ще не виплачена. Однак, залишилася не стягнутою індексація заробітної плати та компенсація втрати частини заробітної плати позивачу, відтак, з врахуванням ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» вимога позивача про стягнення таких нарахувань підлягає до задоволення. Згідно поданого позивачем розрахунку, загальна сума індексації заборгованої заробітної плати за період з 01 січня по 10 листопада 2009 року складає 1104,10 грн.. В свою чергу, розмір загальної суми компенсації втрати частини зарплати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за період з січня 2009 року по березень 2015 року складає 13168,71 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved