Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 7366,34 гривні та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 03.01.2013 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір №678846, відповідно до умов цього договору було відкрито кредитну лінію з лімітом кредиту у сумі 5000 грн. зі сплатою 24 % зі строком дії на період до 31.02.2019 року. Відповідно до виписки про рух по картковому рахунку [NUMBER] за період з 17.12.2014 року по 27.02.2017 року відповідач активно користувався карткою здійснював зняття готівки, проводив платежі, що підтверджує використання відповідачем кредитних коштів. Однак, відповідач взятих на себе зобов'язань не виконує і станом на 22.02.2017 року заборгованість становить 7366,34 грн., з яких: залишок боргу за кредитом - 4940,56 грн.; залишок відсотків за користування кредитом 100,65 грн.; залишок прострочених відсотків за користування кредитом - 1737,56 грн.; розмір нарахованої пені по відсотках - 406,1 грн., розмір 3 % річних від прострочених сум заборгованості - 40,43 грн., розмір інфляційних втрат -141,03 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив суду причини неявки, хоча був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що АТ "Ощадбанк" 03.01.2013 року на підставі договору №678846 [PERSON] відкрив поточний рахунок на умовах тарифного пакету «Зарплатний», тарифів за послуги установ АТ « Ощадбанк», розміщених на сайті Банку та інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ Банку, з видачею платіжної картки типу Maestro. 11.12.2014 року до вказаного між сторонами договору було укладено додатковий договір №1, за яким встановлено кредит у сумі 5000 грн. зі строком дії на період дії платіжної картки зі сплатою 24 % річних. Відповідно до вимоги про усунення порушення зобов'язання за договором про відкриття та обслуговування рахунку [PERSON] було повідомлено про наявну заборгованість по укладеному договору, яка станом на 22.02.2017 року становить 6980 грн. Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 22.02.2017 року за [PERSON] рахується заборгованість за вищевказаним договором в загальній сумі 7366,34 грн., з яких: залишок боргу за кредитом - 4940,56 грн.; залишок відсотків за користування кредитом 100,65 грн.; залишок прострочених відсотків за користування кредитом - 1737,56 грн.; розмір нарахованої пені по відсотках - 406,1 грн., розмір 3 % річних від прострочених сум заборгованості - 40,43 грн., розмір інфляційних втрат -141,03 грн.. У відповідності до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що вимоги є підставними та підлягають задоволенню, а тому з відповідача слід стягнути заборгованість за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 7366,34 грн.. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 1378 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved