Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON], [INFO] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1 455,00 грн. щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що 15.02.2011 року з відповідачем було розірвано шлюб. Після розірвання шлюбу донька проживає разом з позивачем. З 2010 року відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків. В останнє відповідач бачив свою доньку в лютому 2011 року. З того часу відповідач не цікавиться життям дитини, не піклується про фізичний та духовний її стан, не цікавиться її навчанням, не допомагає підготуватися дитині до самостійного життя. Також [PERSON] не забезпечує медичного огляду та лікування дитині, не створю умов для отримання нею освіти, не відвідує школу до навчається донька, не вітає дитину з днем народженням та іншими святами. Позивач та представник позивача у судове засідання не з'явилися, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином. До початку судового засідання надали письмові заяви з проханням розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав письмову заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав. За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно свідоцтва про шлюб від 07 грудня 2006 року зареєстрованого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2379, між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб.(а.с. 9) Згідно рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 15 лютого 2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано.(а.с.10). Згідно свідоцтва про народження батьками малолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO], зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.12). Відповідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав № 11679/41/3/103 від 18.12.2015 року, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у зв'язка уз тим, що він ухилявся від виховання та втримання дитини.(а.с. 6-7) Згідно акта обстеження умов квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], в якій проживає позивач з своєю донькою [PERSON], [INFO], встановлено, що за місцем проведення обстеження створено задовільні умови для проживання, навчання та повноцінного розвитку малолітньої дитини. (а.с. 14,15) Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Разом з тим, п. 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, передбачено у виняткових випадках при доведенні винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням їх характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначити при цьому конкретний заклад. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Встановлені обставини свідчать, що відповідач злісно ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню й матеріальному утриманню малолітньої дитини, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи. Виходячи зі встановлених обставин, суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав прав [PERSON], [INFO] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За умов ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідач працездатний, не працює, аліментних зобов'язань перед іншими особами не має. За таких обставин суд знаходить можливим задовольнити вимогу позивача про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1 455,00 грн. щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, так як відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання в добровільному порядку, дитина потребує матеріальної допомоги. Розмір аліментів позивачкою зазначено з урахуванням обставин, що передбачені ст.182 Сімейного кодексу України. Згідно ст.367 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved