Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею право власності на весь житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS]. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що [INFO] року померла її мати [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно. За життя, 26.10.2007 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось своїй доньці [PERSON], тобто позивачеві у справі. Позивач протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, прийняла спадщину в установленому законом порядку. Спадкоємці, які мають право на обов'язкову частку в спадковому майні - відсутні. Однак у видачі свідоцтва на її ім'я про право на спадщину на житловий будинок нотаріус відмовив, оскільки він належить до колгоспного двору, а тому належить його членам на праві сумісної власності, тобто встановити, яка частка зазначеного будинку належить покійному спадкодавцю нотаріусу не представляється можливим. В судове засідання позивач та її представник - адвокат Гуця О.П. не з'явились. В заяві, яку представник позивача надав суду, вимоги підтримав, просив їх задовольнити, а розгляд справи проводити за їх відсутності. Представник Лукашівської сільської ради в судове засідання також не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позов визнав повністю, просив справу розглянути без їх участі. У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Ураховуючи наведене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким суд дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. [INFO] року померла [PERSON], в підтвердження чому є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 4). Після її смерті відкрилась спадщина. Згідно матеріалів Спадкової справи, які були витребувані судом, було встановлено, що за життя, 26.10.2007 року [PERSON] на випадок своєї смерті вчинила заповітне розпорядження, відповідно до якого заповідала все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось своїй доньці [PERSON]. Вказаний заповіт було посвідчено секретарем виконкому Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за № 585 (а.с. 5). Згідно матеріалів Спадкової справи, інші спадкоємці, - відсутні, отож позивач є єдиним спадкоємцем майна померлої. 02.03.2016 року постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від, нотаріус відмовив позивачеві у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], оскільки виявилось, що даний будинок належить до колгоспного двору, а тому належить його членам на праві сумісної власності, тобто встановити, яка частка зазначеного будинку належить покійному спадкодавцю нотаріусу не представляється можливим (а.с. 16). У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", судам роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом установлено, що згідно свідоцтва № 64 про право особистої власності на жилий будинок, виданого 05.09.1991 року виконкомом Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, [PERSON] була власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], та зареєстрований Вінницьким обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації 05.09.1991 року, належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с. 10). Як вбачається із довідки Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 11.10.2016 року №690, згідно записів по господарської книги в [ADDRESS], головою колгоспного двору являлась [PERSON] (а.с. 7). За діючим на час видачі свідоцтва законодавством (ч.1 ст.120 ЦК Української РСР - 1963 року, яка діяла до 16 грудня 1993 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після його припинення, мали ті члени колгоспного двору, котрі до 15.04.1991 року (дата введення в дію Закону України «Про власність») не втратили права на частку в його майні. Встановлені судом обставини свідчать про те, що головою колгоспного двору, єдиним членом колгоспного двору і власником житлового будинку була лише [PERSON], яка померла [INFO] року. Ураховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем майна [PERSON], належність майна спадкодавцеві доведена, згідно вимог діючого законодавства спадщину позивач прийняла, відтак вона належить їй з моменту відкриття спадщини, отож суд дійшов до висновку, що порушене право позивача підлягає судом у спосіб, що нею обраний, відтак вимоги за позовом слід задовольнити у повному обсязі. Крім цього, відповідач позов визнав, про що надав суду заяву відповідного змісту. На підставі ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення . Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі. На підставі глави 84, ст.ст. 1218, 1223, 1268, 1270, 1296, 1297, 1298 ЦК України,

Outcome: approved