Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом мотивуючи тим, що вони разом з відповідачем мешкають однією сім'єю в квартирі, що розташована в м. Буринь, вул. Трудова,2/3 і яка належала їм та батькам відповідача на праві спільної сумісної власності, відповідно до розпорядження органу приватизації. Після смерті батьків, відповідач фактично прийняв спадщину, однак нотаріус не видав свідоцтво про право на спадщину, оскільки частки в квартирі, що належали їм усім визначені не були. Рішенням суду за відповідачем визнано право власності на 3/5 частини квартири, а їхня частка із сином залишається не визначена, у зв'язку з чим коли вони вирішили зареєструвати своє право власності в реєстраційній службі Буринського РУЮ їм відмовили, оскільки частина квартири зареєстрована вже за відповідачем частка якого визначена, а їхня частка не визначена і належить їм на праві спільної сумісної власності. Просили визнати за ними право власності на 1/5 частини квартири за кожним. Позивачі свої вимоги підтримали, просили справу розглянути без їх участі, про що надали до суду письмову заяву. Представник відповідача [PERSON] в задоволенні позову не заперечував, пояснивши, що сторони та померлі батьки відповідача на праві спільної сумісної власності були співвласниками зазначеної квартири. Після смерті батьків, відповідач прийняв спадщину і рішенням Буринського районного суду за ним визнано право власності на 3/5 частини квартири, яке в подальшому було зареєстровано в реєстраційній службі Буринського РУЮ. Однак позивачі не змогли здійснити державну реєстрацію своєї частини квартири, оскільки їх частки не визначені. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.04.2000 року органом приватизації ТОВ «Цукровик», відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на квартиру, розташовану в [ADDRESS] загальною площею 68,58 кв.м. (а.с.9-15). Батьки відповідача [PERSON] та [PERSON] померли, відповідно [INFO] та [INFO], у зв'язку з чим рішенням Буринського районного суду від 21.05.2015 року, яке набрало законної сили, були визначені частки спадкодавців та відповідача, і за ним, як за спадкоємцем першої черги за законом визнано право власності на 3/5 частини квартири, що вбачається із свідоцтв про смерть спадкодавців, свідоцтва про народження відповідача, рішення Буринського районного суду Сумської області від 21.05.2015 року, листа нотаріальної контори(а.с.18,21-24). З листа №01-02/1 від 04.01.2016 року реєстраційної служби Буринського РУЮ вбачається, що позивачам відмовлено в реєстрації їх спільної часткової власності на квартиру оскільки їх частина перебуває у спільній сумісній власності і частки їх не визначені. Згідно ст.1 Зкону України "Про приватизацію державного житлового фонду", в редакції яка діяла на момент видачі сторонам правовстановлюючого документу на квартиру, приватизація державного житлового фонду - це відчудження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно ч.1 ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власнсоті у разі приватизації державного майна й майна, що є в комунальній власності. Частиною 1 статті 368 ЦК України встановлено, що власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, а відповідно до ч.2 ст.370 ЦК, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Враховуючи вказані положення Закону та відсутність будь-яких домовленостей між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з цього питання, суд вважає, що розміри їх часток в квартирі є рівними, тобто кожному належить по 1/5 частини. При цьому за відповідачем після смерті його батьків визнано право власності на 3/5 частини квартири. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла. Таким чином враховуючи, що позивачі не можуть належно здійснювати своє право власності на квартиру без визначення часток кожного в ній, суд вважає позов доведеним.

Outcome: approved