Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить: - розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дубровицького районного управління юстиції у Рівненській області, про що складено відповідний актовий запис за №52; - після розірвання шлюбу залишити прізвище, яке вона мала в шлюбі "[PERSON]"; - визначити місце проживання їхньої неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] разом з нею, залишивши його на її вихованні; - стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати, пов'язані із сплатою судового збору та витрати, пов'язані з наданням правової допомоги. Свої вимоги мотивує тим, що 14 листопада 1992 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб від якого у них є троє дітей: дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], які на даний час повнолітні та син [PERSON], [INFO]. Через три роки сімейного життя, їхні стосунки почали погіршуватися через вживання відповідачем алкогольних напоїв, якими в даний час зловживає. Він постійно пред'являв до неї різні претензії та обвинувачував в тому, що вона зраджує подружню вірність. Вважає, що претензії чоловіка являлися безпідставними, в результаті чого між ними зникла довіра. Коли відповідач перебував у стані алкогольного сп'яніння, то на цьому ґрунті влаштовував сварки в сім'ї, ініціатором яких і являвся. Він не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, взаємодопомогу один до одного. Ставлення чоловіка до сім'ї та дітей привели до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. В судове засідання позивачка не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про свідчать поштові повідомлення у справі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про їхні права та взаємовідносини. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 листопада 1992 року між сторонами зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №52, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб (виданим повторно) серії [NUMBER] (а.с.3). Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями п.3 ч.2 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. В ході розгляду справи судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сім'ї не можливо, так як це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. При таких обставинах, суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно і шлюб існує формально. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, а також права їх дітей, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ч.2 ст.110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки судовий збір є складовою судових витрат, то, відповідно, сплачена позивачкою при подачі позовної заяви сума судового збору у розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат, понесених нею на правову допомогу у сумі 200 грн., то слід зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, адвокат або інший фахівець у галузі права у часті при розгляді справи не приймав, також у справі відсутні угода між позивачкою та адвокатом і розрахунок останнього щодо витрачених ним годин під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а квитанція від 16.12.2014 року (а.с.10) не є підставою для стягнення з відповідача витрат, понесених позивачкою на надання правової допомоги. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved