Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Вимоги мотивував тим, що йому на праві власності на підставі свідотцтва про право власності належить будинок [ADDRESS]. У зазначеному будинку на правах членів сімї з 01.04.2006 року зареєстрований син [PERSON], а з 10.11.2012 року син [PERSON], які з 12.11.2013 року в будинку не проживають, особистих речей не мають. Через реєстрацію відповідачів він не має можливості оформити субсидію, у звязку з чим просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. У судове засідання позивач не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутність, на позові наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про дату слухання справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, приходить до висновку про необхідність задоволення позову виходячи х наступного. Згідно договору про надання земельної ділянки по [ADDRESS], посвідченого Волноваською державною нотаріальною конторою 12 листопада 1971 року, реєстр № 2837, № 7570. позивачу належить будинок [ADDRESS] (а.с.7-9). Як вбачається з матеріалів справи відповідачі [PERSON] зареєстрований у вказаному будинку з 10.11.2012 року, [PERSON] з 01.04.2006 року на правах члена сімї власника будинку. (а.с.4) . Однак, з листопада 2013 року відповідачі в будинку не проживають, що підтверджено актом обстеження факту проживання від 07.08.2018 року.(а.с.3). Згідно ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст..391,396 ЦК Українипозов про усунення порушень прав, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд вважає підтвердженим факт не проживання відповідача більше одного року в будинку [ADDRESS] без поважних причин, своїх особистих речей в будинку він не має, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. На підставі ст.ст. 316, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved