Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним. На обґрунтування вимог в позовній заяві зазначив, що сторонами 13.09.2001 року було укладено на універсальній товарній біржі «Ріко Альянс» договір купівлі-продажу №1-180, за умовами якого продавець [PERSON] продала позивачу житловий будинок [ADDRESS]. Право власності позивача на будинок було зареєстровано в Баштанському БТІ. На даний час сторонами були виконані усі умови договору. Зараз немає можливості посвідчити цей договір нотаріально, оскільки місце перебування відповідача невідомо. Позивачка в судове засідання не з'явилася, до суду надійшла заява про слухання справи у її відсутність, позовну заяву підтримала повністю та просить її задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність та визнання позову. Дослідивши матеріали заяви та письмові докази по справі (копію договору №1-180 від 13.09.2001 року; копію будинкової книги,копію техпаспорту за інвентарним №2266) суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 13.09.2001р. сторони уклали договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу вказаного будинку укладений універсальною товарною біржею «Ріко - Альянс» не був посвідчений нотаріально. Посвідчити його на даний час не являється можливим. Дійсність укладеного договору підтверджується договором купівлі - продажу. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 13.09.2001 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсно обґрунтованими, а вимогу такими, що підлягають задоволенню. На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, статті 15 Закону України «Про товарну біржу» в силу роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та

Outcome: approved