Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 23 листопада 2013 року, який зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 616. Від даного шлюбу подружжя мають малолітнього дитину [PERSON], [INFO]. З листопада 2015 року сторони припинили шлюбні відносини через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, що призводило до сварок та конфліктів. Враховуючи те, що примирення між ними неможливе, [PERSON] просила суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Не заперечила проти заочного розгляду справи (а.с.30). Відповідач [PERSON] з позовом ознайомлений, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується власноручно написаною ним розпискою (а.с.28) однак в судове засідання не з'явився, жодних заяв про розгляд справи за його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд зі згоди позивача вважає доцільним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23 листопада 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 616 (а.с.6). Від шлюбу мають малолітнього дитину [PERSON], [INFO]. В листопаді 2015 року подружжя припинили шлюбні відносини, сімейні стосунки не підтримують та спільного господарства не ведуть, через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. Під час судового засідання 13 лютого 2017 року відповідач [PERSON] підтвердив, що шлюбні відносини з позивачем припинилися в листопаді 2015 року та з того часу вони разом не проживають (а.с.25,26). Судом були застосовані встановлені законом заходи з примирення сторін, однак вони позитивного результату не дали, а подальше їх примирення неможливе. Згідно ч. 4 ст. 56 СК України примушування до збереження шлюбних відносин є порушення права дружини та чоловіка, що може мати наслідком розірвання шлюбу на підставі ч. 2 ст. 112 СК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. За домовленістю сторін малолітня дитина [PERSON] [INFO] залишаться проживати разом з матірю [PERSON]. Майнового спору на день розгляду справи між сторонами не існує. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище „Титаренко, [PERSON] залишити прізвище "Титаренко". Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь [PERSON] в сумі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна грн. 20 коп.). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved