Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON], в інтересах якого діє піклувальник неповнолітнього [PERSON], звернулися до суду із позовною заявою до [PERSON] про встановлення права власності на половину спадкового майна. Вимоги позову мотивовано тим, що 14.12.2007 року померла мати позивачів [PERSON], а 23.06.2013 року помер їх батько [PERSON]. Бабця [PERSON] померла 12 липня 2006 року. 14.03.2013 року помер дідик позивачів [PERSON] - батько матері позивачів, після смерті якого залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в с. Широке по вулиці Миру №133 Виноградівського району Закарпатської області. Спадкоємцями першої черги після смерті дідика є його син [PERSON] /ур.[PERSON]/ [PERSON] та за правом представлення онуки померлого - позивачі по справі. Після смерті дідика всі спадкоємці першої черги прийняли спадщину. Відповідач подав заяву до 6-ти місяців до нотаріуса на прийняття спадщини. Позивачі вказують, що на день смерті дідика вони були неповнолітніми, зареєстровані та проживали разом з дідиком в будинку, що підтверджую довідкою, виданою сільським головою за №178 від 16.05.2016 року. Однак вони не можуть оформити спадщину на належну їм половину спадкового майна через нотаріальну контору, із-за відсутності оригінала правовстановлюючого документа на будинок, тому змушені звернутися до суду з даним позовом. Позивачі [PERSON], [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак подали до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач [PERSON] будучи належним чином, своєчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з невідомих суду причин в судове засідання не з"явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилаються позивачі в своїй заяві. Так, в судовому засіданні встановлено, що 14.12.2007 року померла мати позивачів [PERSON]. 23.06.2013 року помер батько позивачів [PERSON]. Бабуся позивачів [PERSON] померла 12 липня 2006 року. 14.03.2013 року помер дідик позивачів [PERSON] - батько матері позивачів [PERSON]. Після смерті спадкодавця, дідуся позивачів, [PERSON] залишилося спадкове майно - житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в с. Широке по вулиці Миру №133 Виноградівського району Закарпатської області. Спадковий будинок зареєстрований за спадкодавцем на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Широківською сільською радою від 30.11.2011 року на підставі рішення виконавчого комітету Широківської сільської ради від 27.10.2011 за № 54. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ст. 1266 ЦК України за правом представлення спадкують внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Отже, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його син [PERSON] /ур.[PERSON]/ С.В., відповідач по справі та онуки померлого - позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] Позивачі мають право на половину спадкового майна, тобто кожному з позивачів належить по 1/4 частині спадкового майна. Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до ч.4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Після смерті спадкодавця всі спадкоємці першої черги прийняли спадщину. Відповідач подав заяву до 6-ти місяців до нотаріуса на прийняття спадщини. На день смерті спадкодавця позивачі були неповнолітніми, зареєстровані та проживали разом з спадкодавцем в спадковому будинку, що підтверджується довідкою, виданою Широківським сільським головою за №178 від 16.05.2016 року, а тому є такими, що прийняли спадщину в порядку ст. 1268 ЦК України. В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3\~що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає\~ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу\~встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23\~Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. У зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті дідуся позивачі звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори. Разом з тим листом № 26/01-16 від 15.04.2016 року Виноградівською державною нотаріальною конторою позивачам було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину немає можливості, оскільки ними не представлено правовстановлюючий документ щодо належності майна спадкодавцеві, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та розяснено про необхідність звернутися з даним питанням до суду. Оригінал правовстановлюючого документа на спадковий будинок у позивачів відсутній. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро. Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 25.12.2015 року за №658 та технічного паспорту на житловий будинок, житловий будинок з надвірними спорудами в с.Широке по вул. Миру, 133, будівництвом завершений. Загальна корисна площа житлового будинку становить 153,0 кв.м., житлова 68,4 кв.м. На земельній ділянці крім будинку знаходяться літня кухня, вбиральня, огорожа та вимощення. Згідно даних КП «Виноградівське РБТІ» даний житловий будинок з надвірними будівлями зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Широківською сільською радою від 30.11.2011 року на підставі рішення виконавчого комітету Широківської сільської ради від 27.10.2011 за № 54 Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. На підставі наведеного,

Outcome: approved