Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення, позовні вимоги мотивував тим, що на балансі Івано-Франківського слідчого ізолятора перебуває приміщення, яке знаходиться за адресою в м. Івано-Франківську по вул. Коновальця 70Б. В даному приміщенні у кім №2 проживає [PERSON]. Протоколом № 01/2014 від 28.01.2014 року спільного засідання житлово-побутових комісій управління ДПтС України в Івано-Франківській області та Івано-Франківського слідчого ізолятора проведено попередній розподіл житлових приміщень в будівлі відомчого гуртожитку Івано-Франківського слідчого ізолятора. Відповідно до цього протоколу [PERSON] попередньо розподілено кім. №2. Відповідачка заселилась у дану кімнату №2 без відповідних правовстановлюючих документів, не зареєстрована у ній, договору оренди, найму жилого приміщення між Івано-Франківським слідчим ізолятором та нею не укладалися. Протокол попереднього розподілу №01/2014 від 28.01.2014 року скасований проколом №02/2014 від 13.08.2014 року спільного засідання житлово-побутових комісій управління ДПтС України в Івано-Франківській області та Івано-Франківського слідчого ізолятора. Відповідачці двічі направлялись листи про добровільне виселення із займаного приміщення, проте, до тепер відповідачка вимоги не виконала. Представник позивача в судове засідання не зявилася, 29.02.2016 року подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує, не заперечила проти заочного розгляду справи(а.с.40). Відповідачка в судові засідання не зявилася повторно з не відомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про день та час слухання справи (а.с. 39, 46). З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, перевіривши всі докази в їх сукупності, судом встановлено. Відповідно до ч.1 ст. 127 СК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Відповідно до постанови РМ УРСР від 03 червня 1986 р. №208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки» (п. 10) на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. При одержанні ордера пред'являються паспорти всіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Відповідно до ч.2 ст.128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу, що передбачено ст. 129 ЖК України. Для вирішення питання, чи на законних підставах особи мешкають у гуртожитку, застосовуються загальні норми матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права користування житловою площею у ньому. Обставиною,\~з якою пов'язане право на захист особи відповідно до Закону № 500-VI, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. Під час розгляду справ цієї категорії у судів виникають труднощі щодо розуміння терміна "законні підстави", оскільки Закон № 500-VI не містить його визначення. У такому разі суд має застосовувати положення житлового законодавства, а саме: статей 128, 129\~ЖК УРСР\~та пункту 10 розділу II\~Примірного положення про гуртожитки, пункту 69Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, згідно з якими на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до п.п. 3.8 п.3 копії витягу з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області №356 від 24.07.2008 року Про акти державної комісії приймання в експлуатацію обєктів, присвоєння поштової адреси гуртожитку для працівників Державного департаменту України з питань виконання покарань в Івано-Франківській області - присвоєно адресу вул. Є.Коновальця 70Б(а.с. 6). З довідки Управління державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області Івано-Франківського слідчого ізолятора за вих. №18/1-3359 від 28.11.14р., вбачається, що на балансі Івано-Франківського слідчого ізолятора знаходиться будівля гуртожитку для особового складу із складськими приміщеннями (а.с. 7). Протоколом спільного засідання житлово-побутових комісій управління ДПтС України в Івано-Франківській області та Івано-Франківського слідчого ізолятора від 28.01.2014 року проведено попередній розподіл житлових приміщень в будівлі відомчого гуртожитку Івано-Франківського слідчого ізолятора. Відповідно до цього протоколу [PERSON] попередньо розподілено кім. №2(а.с.10). Протокол попереднього розподілу №01/2014 від 28.01.2014 року скасований проколом №02/2014 від 13.08.2014 року спільного засідання житлово-побутових комісій управління ДПтС України в Івано-Франківській області та Івано-Франківського слідчого ізолятора (а.с.11). А тому, листами від 17.09.2014 р. №18/1-2609 та 06.10.2014 р. №18/1-2829 Управління державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області Івано-Франківського слідчого ізолятора повідомляли відповідачку про добровільне виселення із зайнятого приміщення, що знаходиться в м. Івано-Франківську по вул. Є.Коновальця 70Б кім. №2 (а.с.8, 9). В силу дії ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. З аналізу наведених статей слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом саме своїх порушених прав. Право на позов має особа, права свободи або інтереси якої порушені, не визнані, чи оспорюються. Дійсно, за вимогами чинного законодавства власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про усунення перешкод у здійсненні власником прав, заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (статті 386, 391 ЦК України). Отже, гуртожиток, що знаходиться в м. Івано-Франківську по вул. Є.Коновальця 70Б кім. №2 знаходиться на балансі Івано-Франківського слідчого ізолятора (з 26.03.2015 року в результаті перетворення Івано-Франківська установа виконання покарань Управління державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області (№12), а тому, позивач має право звертатись з даним позовом про виселення відповідачки. Відповідно до п.16 постанови КМ України від 30 травня 2007 р. №783 «Про затвердження Типового положення про соціальний гуртожиток для осіб, які потребують соціального захисту», вселення осіб у житлові приміщення проводиться наймодавцем або уповноваженим ним органом на підставі ордера. Як слідує з ст.58 ЖК України ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Відповідно до ч.3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Відповідачка на вселення в кімнату №2 в гуртожитку, що знаходиться в м. Івано-Франківську по вул. Є.Коновальця 70Б ордер чи будь-які інші правовстановлюючі документи не отримувала, а тому, беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 58, 59, 128, 129, 130 ЖК, постановою РМ УРСР від 03 червня 1986 р. N 208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки»,

Outcome: approved