Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири в якому вказує, що 28 квітня 1993 року, вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. Під час шлюбу вони набули у спільну власність подружжя квартиру за адресою [ADDRESS] та за період спільного проживання за спільні сімейні кошти, неодноразово проводили ремонти в квартирі та покращували стан житла, внаслідок чого істотно збільшилась вартість нашої спільної квартири. В 2006 році позивач разом із [PERSON] передали в користування вказану квартиру відповідачу [PERSON] без письмового договору про це, оскільки вони довіряли відповідачу. В подальшому, за спільною згодою між позивачем та її чоловіком було прийнято рішення, що їхню спільну квартиру вони передадуть у власність внукові [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер і, як спадкоємць спільного майна по закону, [PERSON] 05 вересня 2011 року звернулась до нотаріуса першої Снятинської державної контори з відповідними заявами при прийняття спадщини. Однак, одразу після смерті [PERSON], позивач виявила в його документах договір купівлі-продажу їхньої спільної квартири, за адресою [ADDRESS], від 19 липня 2007 року, проте про укладення цього договору позивачу нічого не було відомо і дозволу на відчудження спільної квартири вона не давала. Згідно умов зазначеного договору купівлі-продажу квартири [PERSON] продав відповідачу [PERSON] за 24213 грн. вищевказану квартиру. Зазначає, що [PERSON] до самої смерті нічого про продаж спільної квартири їй не повідомляв, а також він до своєї смерті стверджував, що відповідач в них орендує квартиру і ця квартира в подальшому повинна перейти у власність внука [PERSON] Про продаж спільної квартири в позивача ніхто не брав згоди і погодження на її реалізацію вона не давала. Будь-які кошти від реалізації квартири, [PERSON] їй не передав, позивач в нього цих коштів не бачила і після його смерті не виявляла. Крім цього, в останні роки свого життя, з 2006 року, стан здоров'я [PERSON] різко погіршився, він почав не впізнавати людей, почастішали випадки втрати пам'яті та інколи почав втрачати свідомість. Також в цей період [PERSON] почав зловживати спритними напоями, що і стало причиною погіршення стану його здоров'я. Сприяв в зловживанні спиртними напоями відповідач [PERSON], який систематично приїздив до [PERSON] в смт. Глибока Чернівецької області та с.Устя Снятинського району Івано-Франківської області, де систематично спонукав [PERSON] до вживання спиртних напоїв, внаслідок чого в поведінці [PERSON] з'явилися психічні відхилення і його психічний стан та стан його здоров'я різко погіршився. Після смерті [PERSON] та виявлення договору відчудження спільної квартири, позивач звернулась до відповідача щодо повернення ним квартири, однак відповідач [PERSON] відмовився її повернути. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу квартири є недійсним, тому, що за станом здоров'я її чоловік не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири, за адресою [ADDRESS], укладений 19 липня 2007 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 1521, недійсним, визнати недійсним свідоцтво про право власності на вказану квартиру, визнати за нею право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник дали пояснення аналогічні викладеним в позові, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] вживав алкогольні напої та його психічний стан, на її думку, був неврівноважений, мав проблеми з пам'яттю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що [PERSON] обіцяв заповісти вказану квартиру своєму внукові. Протягом останніх років життя у нього були проблеми з пам'яттю, він вживав алкогольні напої та часто поводив себе «неадекватно». Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволенні в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], уклали шлюб 28.04.1993 року про що свідчить копія свідоцтва про одруження [NUMBER] від 28.04.1993 року. Як встановлено із матеріалів цивільної справи № 2-381/2007 року, відповідно до свідоцтва про право власності від 31.10.2002 року виданого департаментом житлово-комунального господарства міської ради, спірне майно у вигляді квартири по [ADDRESS] на момент видачі вказаного свідоцтва належало на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 11.06.2007 року у справі № 2-381/2007 року, за [PERSON] визнано право власності на частку, яка належала померлій [PERSON], що становить 1/2 частини вказаної квартири. Встановлено також, що відповідно до договору купівлі продажу серії ВЕК № 813610 від 19.07.2007 року, [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Враховуючи висновок експерта № 2392-К від 21.10.2014 року, судом встановлено, що підпис у договорі купівлі продажу виконаний саме [PERSON]. Згідно ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Однак у відповідності до п. 2, 4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Таким чином встановлено, що нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS] не належало [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності та не входило до складу спільного майна подружжя, а тому [PERSON] мав повний обсяг правомочностей для відчуження нерухомого майна без згоди [PERSON], що спростовує посилання позивача про зворотнє та є однією із підстав звернення до суду із вказаним позовом. Судом досліджено висновок судово-психіатричного експерта № 158 від 27.05.2016 року, із яко встановлено наступне. У своєму висновку експерт вказує про те, що згідно представлених матеріалів цивільної справи та обставин справи під час укладення з [PERSON], 19 липня 2007 року договору купівлі-продажу квартири, за адресою [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу за зареєстрованого в реєстрі за № 1521, підекспертний [PERSON] виявляв ознаки психічного захворювання у формі психоорганічного розладу змішаного (атеросклеротичного та токсичного) ґенезу, тобто, розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження ЦНС за МКХ-10, і за своїм психічним станом [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Такий висновок було надано враховуючи пояснення відібрані у [PERSON], [PERSON] та які містяться в матеріалах справи. Відповідно до ст.ст. 57, 66 ЦПК України Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи викладене, той факт, що [PERSON] за своїм психічним станом в момент укладення договору купівлі-продажу спірної квартири не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що встановлено та підтверджено доказами, суд приходить до висновку про можливість визнання такого договору недійсним. Що стосується можливості визнання права власності на спірне майно за [PERSON], судом встановлено наступне. Із матеріалів спадкової справи, витребуваної із першої Снятинської районної державної нотаріальної контори, встановлено, що після смерті [PERSON], який у відповідності до свідоцтва про смерть [NUMBER] помер [INFO], до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на спадщину звернулась тільки [PERSON], та отримала належну їй спадщину у вигляді майна та грошових вкладів. Про інших спадкоємців за законом [PERSON] відомості відсутні. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі відомостей із спадкової справи, суд приходить до висновку, що єдиним спадкоємцем прав та обов'язків після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], а тому позовні вимоги про визнання за нею права власності на спадкове майно підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved