Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про зняття арешту. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.03.2019 року, після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . Позивач є єдиною спадкоємицею за заповітом. Після смерті батька, [PERSON] у визначений шестимісячний строк звернулась до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, в результаті чого була заведена спадкова справа №63952445, що підтверджується витягом №55597217 про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 25.03.2019 року, однак зіткнулася з неможливістю отримання свідоцтва на право спадкування за заповітом у зв`язку з накладенням арешту та заборони відчуження на усе майно, яке зареєстроване за [PERSON] 25.10.2019 року постановою державного нотаріуса Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Сімаковою О.Г. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 06.07.2017 року Десятою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером №3-627 на квартиру [ADDRESS] , яка належала її батьку [PERSON] , у зв`язку з тим, що шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що на ім`я [PERSON] , [INFO] , зареєстроване обтяження №6499027 від 31.01.2008 року на підставі постанови про арешт серії АА [NUMBER] від 28.01.2008 року ДВС Дзержинського району м. Харкова, у зв`язку із наявністю боргу в розмірі 4109,63 грн. Проте, перевіркою окремого спецрозділу автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавче провадження про стягнення з [PERSON] , [INFO] , суми боргу в розмірі 4109,63 грн. - відсутнє. Отже, на даний момент жодних виконавчих проваджень, за якими боржником є батько позивача, на виконанні у відповідача не перебуває. Таким чином, на теперішній час, на належне майно безпідставно накладено арешт, який не дає позивачу реалізувати своє право на оформлення спадщини. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.11.2019 року відкрито провадження у справі в спрощеному порядку без участі сторін. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Відповідно до правил ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Батьком [PERSON] є [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.08.1996 року. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.03.2019 року, [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №710519 від 28.01.2008 року, на все майно, що належало [PERSON] , [INFO] , накладено арешт. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 09.10.2019 року, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №710519 від 28.01.2008 року на все нерухоме майно [PERSON] накладено арешт. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №3008/02-14 від 25.10.2019 року, виданою Сьомою Харківською міською нотаріальною конторою, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 06.07.2017 року. У відповідності з постановою про закінчення виконавчого провадження серії ВП №16452912 від 17.12.2019 року, арешти, накладені на все майно [PERSON] постановою серії АА №710519 від 28.01.2008 року, постановою серії АА №710902 від 05.05.2008 року, скасовані. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч.1,2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» вбачається, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Ч.3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначає, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно із ч.4,5 ЗУ «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду Ч.1 ст.321 ЦК України вбачається, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За таких обставин,суд вважає, що вказаний арешт та обтяження перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати свої права щодо розпорядження належним їй майном, а тому позовні вимоги є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволенню.

Outcome: approved