Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат. У позові посилалась на те, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який 12 вересня 2006 року було розірвано. У шлюбі в них [INFO] народився син [PERSON], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із нею та знаходиться на її утриманні. На даний час [PERSON] навчається на ІІІ курсі денного відділення в державному професійно-технічному навчальному закладі «Чернівецький професійний ліцей автомобільного сервісу» за професією слюсар з ремонту автомобілів. Стан його здоров'я незадовільний. Наскільки їй відомо, відповідач [PERSON] добре забезпечений, так як працює водієм в одному з закладів Чернівецького міського управління освіти і отримує щомісяця дохід в розмірі близько семи тисяч грн., а також має у своїй власності нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], а також земельною ділянкою та садовим будинком. Стан здоров»я його задовільний, має на утриманні іншу неповнолітню дитину. Натомість, її матеріальне становище дещо гірше. Вона працює медичною сестрою в КМУ «Міська дитяча поліклініка», де отримує заробітну плату в розмірі 3600 грн. Вказаних коштів їй критично не вистачає на утримання сина та покриття витрат на його навчання. Крім того, до досягнення сином повноліття нею було витрачено грошові кошти на навчання водінню транспортних засобів в розмірі 4590 грн., половину з яких, на її думку, повинні бути стягнуті з відповідача в якості додаткових витрат. На підставі вищевикладеного, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] з [INFO] до припинення навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 2200 грн. щомісяця, а також додаткових витрат в розмірі 2295 грн. разово. Розгляд справи відбувався у відсутність позивачки [PERSON], яка в судове засідання не з'явилася. Надала заяву, у якій позов підтримала та просила його задовольнити. Судове засідання просила провести у її відсутність. У разі відсутності відповідача, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки до суд не повідомив. Згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивачка не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який між ними розірвано 12 вересня 2006 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6). Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON], який після розірвання шлюбу проживає разом із матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні (а.с.5). Як вбачається із копії дубліката виконавчого листа, виданого Першотравневим районним судом на утримання [PERSON] з відповідача стягнуто аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду, тобто з 14 квітня 2005 року і до його повноліття (а.с.3). На час звернення [PERSON] із вказаним позовом до суду, [PERSON] є повнолітнім. [PERSON] з 01 вересня 2015 року навчається в державному професійно-технічному навчальному закладі «Чернівецький професійний ліцей автомобільного сервісу» і в даний час навчається на ІІІ курсі денного відділення за професією слюсар з ремонту автомобілів. Термін закінчення навчального закладу 30.06.2018 року, вказане підтверджується довідкою вказаного закладу №507 від 11 вересня 2009 року, повнолітній (а.а.11,15,16). Згідно досліджений в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що стан здоров'я не задовільний, він хворіє на вегетососудисту дистонію по гіпертонічному типу, ожиріння аліментарно конституційного ґенезу, сколіоз ІІ степені грудного відділу хребта, внаслідок чого перебуває на диспансерному обліку в міській дитячій поліклініці (а.с.9). Батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст..198 СК України). Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"): 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання. Сімейний кодекс не конкретизує, в якому навчальному закладі така особа буде продовжувати навчання. Отже для отримання права на батьківське утримання, дитина може навчатися в будь-якому навчальному закладі будь-якої форми власності. 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов'язку батьків утримувати таку дитину не виникає. 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання. Статями 200, 201 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст.182 СК України). Оскільки відповідач [PERSON] в судове засідання для розгляду справи не з'явився, суд виходить із наявних в матеріалах справи доказів, наданих позивачкою. Так, із матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідач [PERSON] матеріально забезпечений, стан здоров»я його задовільний, має на утриманні іншу неповнолітню дитину. Позивачка [PERSON] працює медичною сестрою в КМУ «Міська дитяча поліклініка», загальна сума її доходу за період з вересня 2016 року по серпень 2017 року становить 43 520 грн.(а.с.4). Згідно вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, з урахуванням матеріального становища сторін, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 2200 грн. на користь позивачки для утримання сина на період навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку, підлягають задоволенню у повному об'ємі. Вказаний розмір аліментів з відповідача необхідно стягувати від дня пред'явлення позову (з дати поштового відправлення вказаного позову до суду), з врахуванням часу досягнення [PERSON] повнолітня, тобто з [INFO] (а.с.17). При цьому суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки та реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як роз'яснив пленум Верховного суду України у своїй постанові «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року судам необхідно звернути увагу на те, що до передбаченої ст. 185 СК участi в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здiбностей, хворобою, калiцтвом тощо), можна притягати лише батькiв. У цих випадках iдеться про фактично зазнанi або передбачуванi витрати, тому їх необхiдно визначати у твердiй грошовiй сумi. При одночасному розглядi вимог про стягнення алiментiв i додаткових витрат їх має бути визначено у рiшеннi окремо (п.18). Як вбачається із довідки державного професійно-технічного навчального закладу «Чернівецький професійний ліцей автомобільного сервісу» №651 від 19 жовтня 2017 року, [PERSON] до досягнення сином повноліття було витрачено грошові кошти на навчання ним водінню транспортних засобів, а саме закупівлю талонів за паливо в кількості 170 літрів га суму 4590 грн. (а.с.10,15). Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання сина [PERSON] слід стягнути разові додаткові витрати в розмірі 2 295 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved