Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що позивач є власником вказаної квартири, в якій зареєстрований його син - відповідач по справі. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16.07.2019 р., видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , зокрема, заборонено йому перебувати в місці спільного проживання з позивачем за адресою: [ADDRESS] . З того часу [PERSON] переїхав жити до своєї матері в с. Камишани м. Херсона і за місцем реєстрації більше не повертався. Отже, відповідач в зазначеній квартирі не проживає з липня 2019 року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Реєстрація відповідача створює позивачу перешкоди в користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Ухвалою від 27.05.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою від 12.06.2020 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач та його представниця позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, клопотань та відзиву не надсилав. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 41 від 11.11.1999 р. та свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 27.12.2019 року. Відповідно до листа Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради від 03.03.2020 року повідомлено, що станом на 03.03.2020 року згідно з відомостями, наявними у відділу за адресою: [ADDRESS] зареєстровано дві особи, а саме: [PERSON] , [PERSON] . Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] надали суду пояснення, що син позивача [PERSON] близько року не проживає за адресою [ADDRESS] . Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до ЗУ від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником майна, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним їй майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже в зв`язку з задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 840,80 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 379, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України,

Outcome: approved