Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на повнолітню дитину у звязку з навчанням, який мотивувала тим, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 25.04.2001 року. Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON] ([INFO]), батьком якого в Свідоцтві про народження записаний відповідач. Син проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні. Позивач не в змозі сама утримувати їх спільну із відповідачем дитину. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча працює і спроможний сплачувати аліменти. У звязку з навчанням сина у Вінницькому національному аграрному університеті на денній формі навчання, позивач вважає, що вона має право на отримання аліментів від відповідача на утримання їх спільної дитини на період його навчання. Вказане стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до закінчення сином навчання, тобто до 30.06.2018 року. В судове засідання позивач не з'явилася, до канцелярії суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність та повідомила суд, що заявлені вимоги підтримує, просила їх задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність в якій також повідомив суд, що визнає позов повністю. Враховуючи те, що сторони скористалися правом на розгляд справи у їх відсутність, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, у зв'язку з чим ухвалює рішення у вказаній справі на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, зясувавши істотні обставини, оцінивши докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюб з [PERSON], який було розірвано 25.04.2001 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 8). Від шлюбу з відповідачем народився син - [PERSON] (11.11.1997 року). Як вбачається із Свідоцтва про народження (а.с. 3), батьками дитини є сторони спору. Дитина проживає разом з матірю в селищі Липовець по вул. Привокзальна 44, що підтверджується даними в довідці виконавчого комітету Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області (а.с. 5). З довідки Вінницького національного аграрного університету (а.с. 4) вбачається, що [PERSON] навчається на 2 курсі денного відділення з 01.09.2014 року, термін навчання - до 30.06.2018 року. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч.1 ст. 199 СК України). Відповідно до ст. 199 ч.3 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Враховуючи те, що син проживає разом з позивачем, а також те, що він навчається, у позивача виникло право на отримання аліментів від відповідача на утримання їх спільної дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як слідує зі змісту ст. 200 ч.1 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. За змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Таким чином, враховуючи, що визнання відповідачами позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачами позову та виносить рішення про задоволення позову. На підставі ст. 88 ч. 3 ЦПК України, з відповідача в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved