Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини , в якому зазначила, що з відповідачем , з яким вона знайома з 2009 року, з весни 2010 р. підтримувала певні інтимні стосунки, вони разом зустрічали новий 2012 рік. Також, в ніч з 21.01.2012р. на 22.01. 2012 р. вони мали інтимні стосунки, а 09.02.2012р. позивачка дізналася про свою вагітність, про що повідомила відповідачеві, який запропонував їй проживати разом, а влітку зареєструвати шлюб. На початку березня 2012 року сторони стали проживати однією родиною, але в кінці березня 2012 року внаслідок сварки вона з відповідачем розсталася. 18.10.2012 року позивачка народила сина [PERSON], біологічним батьком якого є відповідач. Оскільки позивачка не знаходилася в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, тому відомості про батька дитини були в актовому запису зазначені відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Відповідач не надає допомоги на утримання їх дитини, а їй важко одній утримувати сина та матеріально його забезпечувати продуктами харчування, одягом, ліками, оскільки, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та отримує допомогу по догляду за дитиною, яка є єдиним джерелом фінансування. Позивач просить визнати відповідача батьком [PERSON], 18.10.2012р., включити відомості про батьківство відповідача в актовий запис № 720 від 26.10.2012р., не змінюючи ПІБ дитини в свідоцтві про народження, а також, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , 18.10.2012р.н., у розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно до повноліття дитини, на її користь. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Дали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач та його представник спочатку в судовому засіданні позов не визнали та просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Також, 30.12.2013 р. до суду надійшла заява відповідача з клопотанням про подальший розгляд справи у відсутність сторони відповідача, зазначивши , що після ознайомлення з висновком експертизи, він вимоги визнає частково, а саме, в частині вимог щодо стягнення аліментів просить визначити йому розмір аліментів у твердій сумі , оскільки, на його утриманні знаходиться мати [PERSON], [INFO], яка хворіє та потребує щоденного лікування, також, він вимушений сплачувати кредит за свою матір, між тим, виплату заробітної плати часто затримують ( а.с.130, 144). Представники третіх осіб, які були належним чином про час розгляду справи, в судове засідання не з,явились, тому, суд ухвалив про розгляд справи у їх відсутність. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] народився 18.10.2012р., що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Артемівську Артемівського МРУЮ у Донецькій області 26.10.2012р.(актовий запис № 720). Матір,ю дитини записана [PERSON] , батьком записаний відповідно до ч.1 ст.135 СК України [PERSON] (а.с. 10,11). Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статі 135 цього Кодексу. Як зазначається в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 128 Сімейного кодексу України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред»явлений, у т.ч., матір,ю дитини. Пунктом 3 ч. 2 ст. 125 СК України визначено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини визначається за рішенням суду. Про те, що відповідач є батьком дитини , окрім пояснень позивача та визнання вимог в цій частині відповідачем, також, підтверджено в судовому засіданні показами свідків та висновком судово-медичної експертизи. Так, допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили в судовому засіданні про те, що позивач та відповідач певний час проживали однією сім,єю, чекали дитину та планували одружитися . Згідно до висновку судово-медичної експертизи з використанням молекулярно-генетичного аналізу крові № 2867 від 07.11.2013 року вірогідність батьківства гр..[PERSON] відносно дитини [PERSON], народженої гр. [PERSON] 18 жовтня 2012 року , складає 99,99% , що відповідає формулюванню « батьківство практично доведено» ( а.с.109-113). Оскільки судом встановлено, що батьком [PERSON] , [INFO], є [PERSON], тому , підлягають задоволенню і вимоги щодо включення відомостей про батьківство відповідача в актовий запис про народження дитини, не змінюючи ПІБ дитини. Також, судом встановлено, що згідно довідки з місця роботи відповідач працює складачем поїздів ст.Микитівка ДП « Донецька залізниця і має щомісячний дохід у вигляді заробітної плати ( а.с.97). Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки повинні утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.181 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, має право вимагати через суд стягнення аліментів на утримання дитини; аліменти призначаються в частці від доходу і ( або) - в твердій грошовій сумі. Норма ч.1 ст.183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний , мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, оскільки, відповідач працює , тобто, має постійний дохід та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, інших дітей не має , не одружений, не має аліментних зобов,язань, враховуючи те, що відповідач як батько зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації життя нарівні з позивачкою, осіб, які знаходяться на утриманні у відповідача, судом не встановлено, а також, виходячи з прожиткового мінімуму для дитини до 6 років , установленого статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2013 рік", те, що позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, порівнюючи обов'язки по відношенню до дитини, що виконує кожна із сторін у справі, суд відповідно до ст.ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, з урахуванням матеріального стану сторін, вважає необхідним присудити аліменти на утримання дитини – сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) з відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, згідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Приймаючи таке рішення, судом не береться до уваги наявність кредитних зобов,язань у відповідача, ( а.с. 131-137), оскільки, такі зобов,язання жодним чином не можуть впливати на визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розумінні ст. 182 СК України. Також, судом не встановлено і відповідачем не надано доказів про те , що мати відповідача [PERSON] знаходиться на його утриманні, оскільки, з наданих відповідачем документів вбачається, що вона не визнана непрацездатною, не має інвалідності. Так, з наданих відповідачем копії трудової книжки та медичних довідок видно , що [PERSON], [INFO], з 11.10.2012р. поновлено виплату по безробіттю , остання перебуває на диспансерному обліку у терапевта та має обмеження лише щодо окремих видів праці, а саме, на висоті та підземних роботах на рухомих механізмах ( а.с.138-143) . Крім того, відповідачем не надано жодного доказу несення витрат на придбання ним ліків на лікування матері або інших витрат по її утриманню. Таким чином, судом не було встановлено підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Навпаки, визначений судом розмір аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/3 частки від доходу відповідача є виваженим та справедливим. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до складу яких, зокрема, включені витрати на правову допомогу та витрати, пов,язані з проведенням судових експертиз. Згідно зі ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. За правилами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги немайнового та майнового характеру задоволені повністю, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 107,30 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за вимогами немайнового характеру ( а.с.1). Судовий збір щодо вимог майнового характеру становить 214,60 грн. ( за ставками на час подання позову), який підлягає стягненню з відповідача з дохід держави. Крім того, позивач заявив про стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу. Відповідно до договору про надання правової допомоги від 05.12.2012р. позивач сплатила на користь адвоката [PERSON] витрати на надання правової допомоги у вигляді складання позову та представлення інтересів позивача в судах 1-ї та 2-ї інстанцій у сумі 3000,00 грн., що підтверджується довідкою від 11.12.2012р (а.с.12, 34). Адвокат [PERSON] приймала участь у судових засіданнях під час розгляду справи в якості представника позивача. Загальна тривалість судових засідань в лютому, березні та червні 2013р. згідно до журналів судових засідань становить 1 год.45 хв. ( а.с.40-44,54-57,101-102). Розмір мінімальної заробітної плати у лютому, березні та червні 2013 року склав 1147 грн. , тому, 40% = 458,80 грн./год. Отже, розмір максимальної компенсації витрат на правову допомогу становить 802,90 грн., які підлягають стягненню в відповідача на користь позивача. Також, згідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати за проведення судово-медичної експертизи № 2867 від 07.11.2013р. в розмірі 4485,00 грн. ( а.с.114).

Outcome: approved