Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи їх тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2009 року. Від шлюбу мають малолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Позивачка вказала, що шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинилося і з 2011 року вона разом з сином проживає зі своїми батьками, примирення з відповідачем вважає неможливим. Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Позивачка вказала, що вона не здатна сама у повній мірі забезпечувати дитину і потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, оскільки заробітна плата її невелика. Відповідач має постійне місце роботи та ніяких стягнень з нього не провадиться, тому має можливість матеріально допомагати своїй дитині. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі по 800 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред»явлення позову і до досягнення сином повноліття. Позивачка до початку слухання справи в судовому засіданні через канцелярію суду надала письмову заяву про слухання справи без її участі, уточнила позовні вимоги та просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. Відповідач в судове засідання не з»явився, але через канцелярію суду надав письмову заяву про визнання уточнених позовних вимог, згодний сплачувати аліменти у розмірі 600 грн. щомісячно на утримання сина, інших дітей не має. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Факт перебування сторін в сімейних правовідносинах підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] на а.с.7. Згідно ч.1 ст.122 СК України дитина, зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. З копій свідоцтв про народження Серія [NUMBER] вбачається, що у сторін під час перебування сторін в сімейних правовідносинах [INFO] року народився син- [PERSON]. (а.с.6). У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України „Про охорону дитинства" зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібюностей, поважати гідність дитини, госувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. З довідки виданої квартальним комітетом №28 Синельниківської міської ради від 11 листопада 2013 року вбачається, що [PERSON], 1985 року проживає в [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON], [INFO] (а.с.8) Отже, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що неповнолітній син [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, які одержані для утримання дитини, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням. Згідно ст..186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України . На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною першою статті 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, у разі виникнення якої одержувач має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину у відповідності до ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.184 СК України , якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Так, матеріалами справи встановлено та не заперечується відповідачем, що відповідач інших дітей та стягнень за виконавчими документами немає, згодний сплачувати аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі 600 грн. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довесити ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У зв»язку з викладеним вище, суд вважає наявність обставин яким позивачка [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги повністю встановленою, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі як доведені та документально підтверджені Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог. На підставі викладеного ,

Outcome: approved