Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в розмірі 31 250 ,00 доларів США, шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.04.2012 року між ним, [PERSON] та відповідачем [PERSON] та укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. за реєстровим № 850. Відповідно до умов договору позики грошей, позивач надач відповідачу позику в сумі 31 250 доларів США терміном до 20 жовтня 2012 року. Позика надана без нарахування відсотків. З метою забезпечення виконання відповідачем вказаного договору, 20.04.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. за реєстровим № 852. Предметом іпотеки, згідно вказаного договору, є нерухоме майно - однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 31,30 кв. м., житловою площею 17,20 кв.м., реєстраційний номер: 31085545, яка належить відповідачу на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.А. Маковецькою 15.02.2012р. за реєстровим № 183. Проте, як вказано позивачем, відповідач передбачені договором зобов'язанння не виконав, у встановлений пунктом 2 договору строк кошти не повернув. З огляду на ситуацію, що склалася, позивач звернувся до приватного нотаріуса КМНО Русанюка З.З. з проханням передати відповідачу іпотечне повідомлення з вказівкою про загальну суму боргових зобов'язань зі строком іх погашення протягом тридцятиденного строку. В даному повідомленні позивачем також вказано, що в разі невиконання цієї вимоги, він, відповідно до ЗУ «Про іпотеку», має право звернути стягнення на предмет іпотеки, що визначений іпотечним договором. Відповідач повідомлення від нотаріуса проігнорував. Факт неотримання відповідачем повідомлення позбавляє позивача задовольнити свої вимоги у позасудовому порядку, та він змушений звернутися до суду. Враховуючи зазначене, просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач двічі в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою реєстрації та двома останніми відомими адресами проживання, крім того був повідомлений через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 11ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних права та обов»язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору позики грошей від 20.04.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. за реєстровим № 850, [PERSON] надав у позику [PERSON] гроші у сумі 31 250 доларів США. Позика надана без нарахування відсотків. Термін повернення позики встановлений договором - до 20.10.2012 року. Також встановлено, що 20.04.2012 року з метою забезпечення виконання [PERSON] вказаного договору позики, між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. за реєстровим № 852. Предметом іпотеки, згідно вказаного договору, є нерухоме майно - однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 31,30 кв. м., житловою площею 17,20 кв.м., реєстраційний номер: 31085545, яка належить відповідачу на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.А. Маковецькою 15.02.2012р. за реєстровим № 183. Відповідно до п. 1.1. зазначеного іпотечного договору, цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя за договором позики грошей від 20.04.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. за реєстровим № 850 стосовно повернення отриманої суми позики, можливих штрафів в повному обсязі. Відповідно до п.п.1.4,1.5 Договору іпотеки, загальна вартість предмету іпотеки відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданому КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна 19.004.2012 року становить 35046 грн, заставна вартість предмету іпотеки визначається сторонами в 249553 грн. [PERSON] свої зобов'язання за договором позики грошей не виконав, не здійснив повернення отриманої ним позики в строк встановлений договором, а саме 20.10.2014 року . Відповідно до свідоцтва від 22.08.2014 року, приватним нотаріусом КМНО Русанюк З.З., посвідчено, що заяву [PERSON] від 13.06.2014року щодо порушення основного зобов'язання за договором позики грошей від 20.04.2012 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. за реєстровим № 850 та іпотечним договором від 20.04.2012р. посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. за реєстровим № 852, передано (надіслано) [PERSON] зі зворотнім повідомленням, дата відмови від одержання 21.07.2014 року. Відповідно до п. 5.1 вищезазначеного іпотечного договору , іпотекодержатель має право задоволення своїх вимог за договором позики грошей і цим договором, яке виникає у іпотекодержателя у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобовязань за цим договором та в інших випадках, передбачених цим договором. Згідно п. 5.2. іпотечного договору, звернення стягнення і реалізація предмета іпотеки здійснюється шляхом позасудового врегулювання або в примусовому порядку. Іпотекодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Як встановлено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно з вимогами ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 2 ст. 590 ЦК України). Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до роз»яснень, викладених у Постанові Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року, з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Враховуючи вказані вимоги закону та викладене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позову у повному обсязі .

Outcome: approved