Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», в якому просила визнати недійсним кредитний договір № 11006626000 від 30 травня 2006 року, посилаючись на те, що відповідачем не виконано грошове зобов'язання за кредитним договором. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши представників позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 30 травня 2006 року між позивачем [PERSON] та Акціонерним інноваційним банком «УкрСиббанк», який змінив назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», був укладений кредитний договір №11006626000. Зазначений Договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої відповідачем для будь-яких клієнтів-фізичних осіб (договір приєднання). Відповідно до п.1.1 кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) у сумі 80 000 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором. Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору №1100662600 від 30 травня 2006 року, укладеної сторонами 17 листопада 2007 року, внесено зміни до кредитного договору, відповідно до яких банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) у сумі 115 000 доларів США двома траншами згідно з термінами вказаними в п. 1.2.1, а також у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі. В подальшому між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» 22 червня 2007 року була укладена додаткова угода до кредитного договору №1100662600 від 30 травня 2006 року, відповідно до якої банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) у сумі 190 000 тисяч доларів США трьома траншами згідно з термінами вказаними в п. 1.2.1, а також у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 роз'яснено, що судам відповідно до статті 215 ЦК (435-15) необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Згідно статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до вимоги, викладеної в частині 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором . У відповідності до положення частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 5 ст. 203 ЦК України визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Статтею 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу та необережності), якщо інше не встановлено законом. У ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року № 2664-III (із змінами та доповненнями) встановлено, що фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб'єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб'єкта господарювання; 3) прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Пунктом 1.5. кредитного договору було визначено, що кошти повинні видаватися готівкою через касу банку. Разом з тим додатковою угодою від 22 червня 2007 року до кредитного договору №1100662600 від 30 травня 2006 року сторони визначили наступну редакцію п. 1.1. розділу 1 «Предмет договору», відповідно до якої банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) у сумі 190 000 тисяч доларів США трьома траншами згідно з термінами вказаними в п. 1.2.1, а також у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі. Крім того, пунктом 4 додаткових угод до кредитного договору було викладено в новій редакції, а саме кредит надається шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок клієнта № 26202026533400 в АКІБ «УкрСиббанк». Пунктом 6 додаткових угод до кредитного договору визначено, що додаткові угоди є невід'ємними частинами «договору» та мають однакову юридичну силу для кожної із сторін. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 16 постанови від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Остаточною додатковою угодою до договору споживчого кредиту визначено перерахування кредиту траншами у наступні терміни: перша сума 80 000,00 доларів США з 30 травня 2006 року; друга сума 35 000,00 доларів США з 17 листопада 2006 року; третя сума 75 000,00 доларів США з 22 червня 2007 року. Разом з тим, відповідачем, який заперечував викладені у позовній заяві обставини, не надано суду доказів належності рахунку, на який перераховано кошти, позивачу. Так, заявка на видачу готівки від 30.05.2006 року (а.с. 67), в якій зазначено банк отримувача - АКІБ «УкрСиббанк», містить лише дані про те, що позивач просила видати кошти, однак не містить даних про отримання нею коштів через касу банку, як вказано умовами договору про надання споживчого кредиту № 11006626000 від 30 травня 2006 року. Платіжні доручення від 17 листопада 2006 року та від 22 червня 2007 року (а.с. а.с. 68-69) містять лише дані про перерахування коштів з одного рахунку АТ «УкрСиббанк» на інший рахунок АТ «УкрСиббанк». Надана відповідачем виписка з особового рахунку не свідчить про отримання коштів позивачем. Позивач [PERSON] посилається на те, що вона не отримувала кошти за кредитним договором з каси банку у розмірі 190 000 доларів США. Відповідно до абзацу 3 п. 2 та абзацу 6 п. 5 Інструкції про касові операції в банках України передбачено, що документ, який засвідчує видачу готівки з каси банку фізичним особам за операціями з клієнтами, є заява на видачу готівки, та в даній заяві повинно бути обов'язково підпис отримувача готівки. Законом також визначено, що кошти можуть бути видані уповноваженій особі позивача на підставі довіреності. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На спростування доводів позивача, стороною відповідача не надано суду належних доказів виконання умов кредитного договору та отримання [PERSON] грошових коштів за цим договором. Крім того, відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності у зв'язку з пропуском 3 років за зобов'язанням банку надати перший транш. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності, зокрема, за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Разом з тим, умовами додаткових угод передбачено надання першої суми не до певної дати, а з 30.05.2006 року. Тому підстав для застосування строку позовної давності не вбачається. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved