Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права на спадкове майно за заповітом посилаючись на те, що 17.01.2001 померла [PERSON] Ще при житті вона склала заповіт , в якому все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що їй буде належати і на що вона за законом матиме право заповіла позивачу. Після її смерті залишилася спадщина , яка складається з житлового будинку №28 по вул. Шкільна в с.Верлок Радомишльського району. Позивач не може оформити право власності на спадкове майно, так як відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність його представника, позовні вимоги просив задовольнити. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 11.10.1999 року [PERSON] склала заповіт, в якому все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що їй буде належати і на що вона за законом матиме право заповіла позивачу. 17.01.2001 року в м. Радомишль померла у віці 78 років [PERSON] Після її смерті залишилася спадщина , до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Верлок по вул. Шкільна,28, що належав померлій згідно довідки виконкому Верлоцької сільради за №185 від 03.06.2015 року. Позивач прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини в установленому законом порядку, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не може у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкоий будинок. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (2004 р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. Відповідно до положень ст.ст. 100,101 ЦК УРСР 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок , причому глава 10 «Особиста власність» цього ж кодексу не повязувала наявність такого права з його обовязковою державною реєстрацією. Відповідно до норм ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року (діяв на момент смерті спадкодавця), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтями 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, зокрема, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставінаказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved