Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. В своєму позові зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті залишилось спадкове майно - право на земельну частку (пай) розміром 4,92 умовних кадастрових гектари у земля, що перебувала у колективній власності КСП ім. Фрунзе, який належав померлій на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] 0110676, який померла втратила. Позивач є спадкоємцем майна останньої за законом. Проте, державний нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи що остання пропустила шестимісячний строк на прийняття спадщини. Остання прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння майном, зокрема, після смерті матері забрала деякі ресі домашнього вжитку, та корову, інші спадкоємці на даний час вже всі померли, тому спір про право на спадщину відсутній. Посилаючись на викладене, позивач просила суд, встановити факт, що вона [PERSON] прийняла спадщину матері [PERSON] шляхом вступу у володіння спадковим майном та визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 4,92 умовних кадастрових гектари у землі, що перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Фрунзе, на території Фрунзівської (нині Троїцької ) сільської ради. У підготовче судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності та вказала, що позовні вимоги підтримує. Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , виданого повторно Лубенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 19 березня 2019 року. Відповідно до довідки № 837/104-19 від 25.11.2019 року наданої відділом у Глобинському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Держгеокадастру, [PERSON] згідно розпорядження голови Глобинської РДА від 04.12.1996 року № 612 отримала сертифікат на земельну частку (пай) ПЛ № 0110676, зареєстрований від 15.11.1997 року за № 812 в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) загальною площею 4,92 га ( в умовних кадастрових гектарах) по КСП ім. Фрунзе на території Фрунзівської сільської ради ( на даний час Троїцької сільської ради) Глобинського району Полтавської області. Згідно відповіді державного нотаріуса Глобинської державної нотаріальної контори № 44/01-16 від 28.01.2020 р. спадкова справа після померлої [PERSON] - не заводилась. [PERSON] є донькою [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно від 14.03.2019 року та свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] від 21.09.1985 року. [PERSON] (позивач) звернулась до Глобинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну частку (пай) після померлої [INFO] [PERSON] . 19 грудня 2019 року державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що спадкоємцем пропущений встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Згідно довідки № 02-50/486 від 08.11.2019 року [PERSON] до дня сметрі була зареєстрована за адресою : [ADDRESS] . Відпавідно до письмових показів свідків [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] останній рік життя була лежачою та онкохворою, проживала без реєстрації у свої доньки [PERSON] в с. Засулля Лубенкьського району. Коли [PERSON] померла, донька [PERSON] здійснювала похорон власним коштом в с. Сиротенки Глобинського району, та забрала корову померлої, килими та інші речі. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому позивач позбавлений можливості отримати дублікат сертифікату на земельну частку ( пай). Згідно п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу є рівними. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям " має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Згідно п. 17 Розділу X Прикінцевих положень Земельного кодексу України 17. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Правовідносини по спадкуванню майна після [PERSON] виникли на час дії Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч.1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати документ. Встановлення факту, що має юридичне значення необхідне заявнику для можливості оформити спадкові права на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] . Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved