Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про відшкодування шкоди у зв?язку з дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу. Свої вимоги мотивував тим, що між Позивачем та [PERSON] 18.08.2014 року укладено договір №АІ/2185043 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за яким позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами при використанні ТЗ «Део Нексія», н/з [NUMBER]. До страхової компанії «Галицька» звернувся потерпілий з заявою про виплату страхового відшкодування за вказаним вище договором. В заяві також зазналося про те, що 22.02.2015 року о 02 год. 50 хв. по вул. Ніколаєва 15-б в м. Києві сталася ДТП за участі автомобілів [NUMBER] яким керував відповідач та автомобілем [NUMBER] водій [PERSON] в результаті чого останній автомобіль отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 08.04.2015 року [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ст. 130 ч. 1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Матеріальні збитки по технічним пошкодженням, що завдані ТЗ «Смарт» д/н [NUMBER] складають 2 792.64 грн., які відповідно до платіжного доручення від 21.07.2015 року позивачем було виплачено страхувальнику. Після виплати страхового відшкодування позивач отримав право вимоги до винуватця ДТП, тому і вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просив стягнути з відповідача нанесений збиток в сумі 2 792.64 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги заявленого позову в повному обсязі та просив суд про його задоволення, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлявся судом про день та час розгляду справи за відомою суду адресою місця проживання та реєстрації, про що в матеріалах справи є відповідні докази. Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши вступне слово представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між Позивачем та [PERSON] 18.08.2014 року укладено договір №АІ/2185043 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за яким позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами при використанні ТЗ «Део Нексія», н/з [NUMBER]. До страхової компанії «Галицька» звернувся потерпілий з заявою про виплату страхового відшкодування за вказаним вище договором. В заяві також зазналося про те, що 22.02.2015 року о 02 год. 50 хв. по вул. Ніколаєва 15-б в м. Києві сталася ДТП за участі автомобілів [NUMBER] яким керував відповідач та автомобілем [NUMBER] (водій [PERSON].) в результаті чого останній автомобіль отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 08.04.2015 року [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ст. 130 ч. 1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Матеріальні збитки по технічним пошкодженням, що завдані ТЗ «Смарт» д/н [NUMBER] складають 2 792.64 грн., які відповідно до платіжного доручення від 21.07.2015 року позивачем було виплачено страхувальнику. Після виплати страхового відшкодування позивач отримав право вимоги до винуватця ДТП, тому і вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просив стягнути з відповідача нанесений збиток в сумі 2 792.64 грн. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно із ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. організації і громадяни, діяльність яких пов?язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов?язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Аналізуючи зазначені норми законодавства, роз»яснення, викладене в Постанові Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку про стягнення спричиненої матеріальної шкоди з відповідача, який на момент ДТП керував автомобілем та своїми діями завдав матеріальних збитків водію іншого автомобіля. Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1 600.00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved