Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. В обгрунтування позову зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31.10.2016 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на дитину у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини. На даний час сума аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини, крім того змінився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та матеріальний стан відповідача. У зв`язку з цим просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на дитину - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини на тверду грошову суму 2600 грн., щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інщих осіб. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 04.10.2016 Виконавчим комітетом Хмільнянської сільської ради Канівського району Черкаської області, актовий запис № 08 (а.с.3). Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31.10.2016 стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти на дитину - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно і до її повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.180 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.ст. 183, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13). Судом встановлено, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача, визначено рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31.10.2016 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру стягнутих аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму, встановленого ЗУ «Про державний бюджет на 2019 рік» для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 01січня 2019 пo 30 червня -2027грн., с 01 липня пo 30 листопада - 2118грн., з 01грудня -2218 грн., а також з того що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог про зміну розміру аліментів, оскільки судом встановлено, що матеріальний та сімейний стан платника аліментів змінився, відповідач позов визнав, а тому суд вважає за можливе змінити розмір аліментів, які призначені до стягнення за рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31.10.2016 та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2600 грн., щомісячно і до повноліття дитини, починаючи з дати набрання рішенням законної сили. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду від 15.05.2006 № 3 про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішення законної сили. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. Що стосується судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідачем до суду подано копію посвідчення інваліда війни 3 групи та клопотання про звільнення його від сплати судового збору. Проте, пільги щодо сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» на відповідача не розповсюджуються, а тому судові витрати підлягають розподілу відповідно ст. 141 ЦПК України в такому порядку. Позивач при зверненні до суду з цим позовом не сплачувала судовий збір в сумі 768,40 грн., так як звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 ч.1 п.3 ЗУ "Про судовий збір". Згідно вимог ст. 141 ч.2 п.1 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Статтею 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved