Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з наведеним позовом до відповідача мотивуючи тим, що згідно державного акту про право власності на земельну ділянку від 05 березня 2007 року серія ЯД №815923 земельна ділянка загальною площею 0,0435 га, що розташована за адресою [ADDRESS] в м. Івано-Франківсь, належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], по 1/4 частині кожному. [PERSON] померла, спадкоємцем її частки земельної ділянки став [PERSON]. В процесі спільного використання земельної ділянки, позивачами було запропоновано відповідачеві здійснити поділ належної їм земельної ділянки з визначенням частки кожного співвласників в натурі. У зв'язку з чим спеціалізованою ліцензованою організацією ТОВ Науково-виробниче підприємство "ГІС" було виготовлено пропоновану план-схему поділу земельної ділянки на [ADDRESS] в м. Івано-Франківську. Однак, відповідач не погодив такий варіант поділу земельної ділянки в натурі. За відсутності згоди усіх співвласників щодо поділу в натурі земельної ділянки, вказані відносини підпадають під регулювання нормою ст. 364 ЦК України, ч. З ст. 88 ЗК України, відповідно до якої учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Позивачі як співвласники земельної ділянки на [ADDRESS] в м. Івано-Франківську, вправі реалізувати власне право визначене ст. 364 ЦК України на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За клопотанням позивачів судом було призначено експертизу. 10жовтня 2014 року до суду надійшов висновок експерта. Судом сторонам неодноразово надавався термін для добровільного врегулювання спору, однак сторони не змогли дійти згоди щодо добровільного врегулювання спору та виділення своїх часток. 04 грудня 2014 року позивачі уточнили позовні вимоги з урахуванням висновків експерта та вважають, що найбільш доцільним варіантом розподілу, який в повній мір вирішує спір по-суті та забезпечує права та охоронювані законом інтереси сторін по справі відносно належних їм часток, є варіант розподілу за № 1 (схема 1). Так, відповідно варіанту № 1 розподілу земельної ділянки [ADDRESS] в м. Івано-Франківську відповідно до часток співвласників 1/4 та 3/4 (схема № 1), експертом у висновку експерта № 150/14 судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 344/1860/14-ц від 03 жовтня 2014 року визначено: виділити співвласникам будинковолодіння, враховуючи необхідність обслуговування кожному співвласнику горищної частини житлового будинку, у спільне користування земельну ділянку площею 188 м.кв. (на схемі № 1 межі червоним кольором); виділити співвласникам квартири № 2 з часткою3/4 земельну ділянку площею 185 м.кв. (на схемі №1 межі зеленим кольором); При цьому, частина господарської споруди власника квартири № 1, на яку відсутні правовстановлюючі документи, підлягає демонтажу, або перенесенню на власну частину земельної ділянки; виділити співвласнику квартири № 1 з часткою 1/4 земельну ділянку площею 62 м.кв. (на схемі № 1 межі синім кольором). У спільному користуванні сторін залишається земельна ділянка площею 188 м.кв., [PERSON], [PERSON], [PERSON] переходить у власність земельна ділянка площею 185 м.кв., [PERSON] переходить земельна ділянка площею 62 м.кв., та визначаються межі земельного сервітуту для проходу співвласників квартири № 2 [PERSON], [PERSON], [PERSON] площею 2 м.кв. Позивачі вважають, що в порівнянні з іншими схемами розподілу № 2 та № 3 схема розподілу № 1 являється найбільш доцільною, оскільки передбачає в собі найменшу площу сервітутного використання земельною ділянкою (2 м.кв.), натомість інші схеми, зокрема схема № 2 передбачає площу земельного сервітуту в розмірі 21 м.кв., а схема № 3 передбачає сервітутне користування загальною площею 99 м.кв. з яких 73 м.кв. сервітуту надається для відповідача за рахунок землі позивачів. На думку позивачів варіанти розподілу відображені в схемі № 2 та № 3 фактично не вирішують спір по суті, оскільки позивачі не набувають права власності в цілому на належну їм земельну ділянку, оскільки наявність сервітутного використання для відповідача за рахунок земель позивачів обмежує останніх у здійснені усіх правомочностей власника земельної ділянки. Сервітут для відповідача у такому значному розмірі фактично залишає в спільному користуванні сторін спору земельну ділянку площею 73 м.кв., яка тільки формально буде належати позивачам. Земельна ділянка площею 73 м.кв. із пропонованих позивачам у власність 224 м.кв. становить третю частину, що знову ж таки, істотно обмежує обсяг права власності позивачів так як дану площу (73 м.кв.) позивачі не зможуть використати на власний розсуд (забудова, розміщення тимчасових споруд, господарських будівель тощо). Окрім того, наявність у варіантах № 2 та № 3 великої площі земельних ділянок у формі земельного сервітуту призведе до чергових непорозумінь та претензій сторін одна до одної, що знову ж таки, призведе до чергових спірних ситуацій. Виходячи із висновків експерта відображених у варіанті № 1 (схема 1) про необхідність демонтажу частини господарської будівлі відповідачем, одночасно позивачі просять вирішити питання про такий демонтаж шляхом зобов'язання [PERSON] здійснити такий демонтаж частини господарської споруди. В судовому засіданні представник позивачів та позивачі позовні вимоги підтримали з урахуванням уточнень. Суду пояснили, що пропонували відповідачу добровільно врегулювати спір, погоджувались на зменшення своєї частки, однак відповідач відмовився. Просили позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні вимоги позову заперечили. Надали суду висновок будівельно-технічного дослідження яке було проведено за зверненням адвоката від 12.11.2014 року із варіантами розподілу та висновок від 12 січня 2015 року, який також було проведено по зверненню адвоката. Просили врахувати варіант розподілу, який надано у висновку від 12 січня 2015 року, оскільки саме цей варіант найбільш прийнятний та відповідача та він не передбачає знесення господарської будівлі. Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивачем на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] в м. Івано-Франківську (а.с.8,10). 14 жовтня 2013 року проведено розрахунок ідеальних часток в загальній власності на будинковолодіння на [ADDRESS] в м. Івано-Франківську. Згідно розрахунку частка [PERSON] становить 68/100, частка [PERSON] становить 32/100 (а.с.11). Сторонам на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка площею 0,0435 га., яка знаходиться в м. Івано-Франківську на [ADDRESS], по 1/4 частки кожному, що підтверджується копією державного акту про право власності на земельну ділянку від 05 березня 2007 року серія ЯД №815923 та копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.9, 105) Статтею 41 Конституції України та ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що право власності є непорушним правом особи. Позивачі просять суд провести розподіл в цілому земельної ділянки між співвласниками згідно варіанту № 1 розподілу земельної ділянки, що визначений у висновку експерта № 150/14 судової земельно-технічної експертизи. Згідно висновку експерта № 150/14 від 03 жовтня 2014 року (а.с.60-71), який було надано на підставі ухвали суду, експертом пропонується три варіанти поділу. Позивачі обрали для себе найбільш прийнятним перший варіант, згідно якого пропонується: виділити співвласникам будинковолодіння на [ADDRESS] в м. Івано-Франківську [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], враховуючи необхідність обслуговування кожному співвласнику горищної частини житлового будинку, у спільне користування земельну ділянку площею 188 м.кв. (на схемі № 1 межі червоним кольором): земельна ділянка площею 188 м.кв. на місцевості розташована в межах лінійних промірів між поворотними точками: від 17 до 13 межа проходить в південно-східному напрямку по подвір'ю, на відстані 1 м. від зовнішньої стіни житлового будинку паралельно [ADDRESS] 1 м. від 13 до 14 межа проходить в південно-західному напрямку по подвір'ю на відстані 1 м. від зовнішньої стіни житлового будинку 15,41 м. від 14 до 16 межа проходить в північно-західному напрямку по подвір'ю на відстані 1 м. від зовнішньої стіни житлового будинку 12,15 м. від 16 до 17 межа проходить в північно-східному напрямку по подвір'ю на відстані 1 м. від зовнішньої стіни житлового будинку - 15,64 м.; виділити у власність в цілому співвласникам квартири № 2, що в будинку [ADDRESS] в м. Івано-Франківську [PERSON] [PERSON], [PERSON] земельну ділянку площею 185 м.кв. (на схемі № 1 межі зеленим кольором): земельна ділянка площею 185 м.кв. з урахуванням забудови господарської споруди на місцевості розташована в межах лінійних промірів між поворотним точками: від 1 до 2 межа проходить в південно-східному напрямку по існуючій огорожі вздовж [ADDRESS] м. від 2 до 12 межа проходить в південно-західному напрямку по подвір'ю - 2,22 м. від 12 до 17 межа проходить в північно-західному напрямку по подвір'ю - 6,05 м. від 17 до 16 межа проходить в південно-західному напрямку по подвір'ю - 15,64 м. від 16 до 15 межа проходить в південно-східному напрямку по подвір'ю - 5,35 м. від 15 до 20 межа проходить в південно-західному напрямку по подвір'ю - 1,5 м. від 20 до 19 межа проходить в південно-східному напрямку по подвір'ю - 8,31 м. від 19 до 18 межа проходить в південно-східному напрямку по подвір'ю - 15,65 м. від 18 до 4 межа проходить в південно-східному напрямку по подвір'ю - 2,59 м. від 4 до 7 межа проходить в південно-західному напрямку по існуючій огорожі сусіднього будинковолодіння, зовнішній стіні господарської споруди - 20,15 м. від 7 до 11 межа проходить в північно-західному напрямку по зовнішній стіні господарської споруди, існуючій огорожі сусіднього будинковолодіння - 18,27 м. При цьому, частина господарської споруди власника квартири № 1, що в будинку [ADDRESS] в м. Івано-Франківськ [PERSON] на яку відсутні правовстановлюючі документи, підлягає демонтажу, або перенесенню на власну частину земельної ділянки. від 11 до 1 межа проходить в північно-східному напрямку по існуючій огорожі сусіднього будинковолодіння - 23,75 м.; виділити у власність в цілому власнику квартири № 1, що в будинку [ADDRESS] в м. Івано-Франківську [PERSON] земельну ділянку площею 62 м.кв. (на схемі № 1 межі синім кольором): земельна ділянка площею 62 м.кв. на місцевості розташована в межах лінійних промірів між поворотними точками: від 2 до 3 межа проходить в південно-східному напрямку по існуючій огорожі вздовж [ADDRESS],11 м. від 3 до 4 межа проходить в південно-західному напрямку по існуючій огорожі сусіднього будинковолодіння - 3,59 м. від 4 до 18 межа проходить в південно-західному напрямку по подвір'ю - 2,59 м. від 18 до 19 межа проходить в південно-західному напрямку по подвір'ю - 15,65 м. від 19 до 20 межа проходить в північно-західному напрямку по подвір'ю - 8,31 м. від 20 до 15 межа проходить в панічно-східному напрямку по подвір'ю - 1,5 м. від 15 до 14 межа проходить в південно-східному напрямку по подвір'ю - 6,8 м. На даній земельній ділянці встановити земельний сервітут шириною 1,5 м., площею 2 м.кв. (на схемі № 1 синій фон) для проходу співвласниками квартири № 2, що в будинку [ADDRESS] в М. Івано-Франківськ [PERSON], [PERSON], [PERSON]. від 14 до 13 межа проходить в північно-східному напрямку по подвір'ю - 15,41 м. від 13 до 12 межа проходить в панічно-західному напрямку по подвір'ю - 6,05 м. від 12 до 2 межа проходить в північно-східному напрямку по подвір'ю - 2,22 м. Відповідач просить провести розподіл земельної ділянки згідно висновку експерта від 12.01.2015 року (а.с.116-121), оскільки саме такий варіант розподілу є одними з найменш обтяжливим для всіх співвласників і надає можливість кожному з них не тільки обслуговувати свої будівлі, а також і безперешкодно користуватись частинами земельної ділянки, що припадає на співвласників. Даним висновком визначено варіант, який не суперечать уточненим позовним вимогам позивачів щодо розподілу земельної ділянки у співвідношенні 1\\4 та 3\\4 частини. При цьому не порушується право відповідача як власника частини будинку та відповідачу не потрібно зносити належну йому на праві власності будівлю. Згідно висновку експерта № 022/ЗТ-14А від 12.01.2015 року, який було надано по зверненню адвоката відповідача, експертом пропонується: виділити співвласникам земельної ділянки будинковолодіння, у спільне користування земельну ділянку площею: 197,0м2 (0,0197га), (оранжевий колір на план-схемі додатку до висновку); виділити у власність власнику квартири № 1 1/4 частку земельної ділянки будинковолодіння, площею 59,75м2, приймаємо: 60,0м2 (зелений колір на план-схемі додатку до висновку). При цьому на вказаній ділянці слід встановити земельний сервітут площею 1,50м2, для проходу співвласників квартири №2(3/4). При цьому на вказаній-земельній ділянці площею178,0м2 слід встановити земельний сервітут площею 1,50м.кв., для проходу власника квартири №1(1/4). Частиною 1 статті 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд, тобто вільно обирає спосіб захисту порушених прав і охоронюваних законом інтересів Стаття 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), розкриває зміст права власності, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак, при здійсненні свого права власності, власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч. 2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Земельна ділянка площею 0,0435 га. на [ADDRESS] в м. Івано-Франківську належить сторонам на праві спільної часткової власності, частки сторін чітко визначено, по 1/4 кожному. Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку pie можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Як вбачається із статті 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. В силу дії ч. ч. 3, 4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Як вбачається із висновків експертів виділ часток співвласників можливий. Досудове врегулювання спору між сторонами не можливе. На спірній земельній ділянці розташований житловий будинок з господарськими спорудами, який також належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності, кожний з яких використовує власну частку самостійно в вигляді квартири, тобто, має окремий вхід в житловий будинок квартиру, що дає можливість безперешкодно користуватись власною часткою. З огляду на це, при поділі в натурі земельної ділянки між сторонами по справі слід з враховувати розмір часток сторін у житловому будинку та господарських спорудах, та місце їх розташування на спірній земельній ділянці. В свою чергу, Верховний Суд України в п. 21 Постанови Пленуму № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» висловив аналогічну позицію відповідно до якої - якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Уважно вивчивши та дослідивши усі варіанти розподілу земельної ділянки, суд прийшов до переконання що найбільш доцільним варіантом розподілу для обидвох сторін буде варіант № 1 наданий експертом у висновку № 150/14 від 03 жовтня 2014 року (а.с.60-71), який було надано на підставі ухвали суду. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 66 ЦПК України визначено, що висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Суд бере до уваги висновок експерта, який наданий на підставі ухвали суду, оскільки сторони мали можливість задавати свої запитання експерту, бути присутніми при проведенні огляду об'єкту. Що стосується висновків експерта, які надані відповідачем та які були проведені на за зверненням адвоката відповідача, то суд оцінює такі висновки критично, оскільки, позивачі не мали можливості поставити свої запитання експерту, не були присутні при огляді об'єкту експертом. Аналіз схеми розподілу № 1 в порівнянні з іншими схемами № 2 та № 3 являється найбільш доцільним, оскільки передбачає в собі найменшу площу сервітутного використання земельної ділянки (2 м.кв.), натомість інші схеми, зокрема схема № 2 передбачає площу земельного сервітуту в розмірі 21 м.кв., а схема № 3 передбачає сервітутне користування загальною площею 99 м.кв. з яких 73 м.кв. сервітуту надається для відповідача за рахунок землі позивачів. Тобто, варіанти розподілу відображені в схемі № 2 та № 3 фактично не вирішують спір по суті, оскільки позивачі не набувають права власності в цілому на належну їм земельну ділянку, бо наявність сервітутного використання для відповідача за рахунок земель позивачів обмежує останніх у здійснені усіх правомочностей власника земельної ділянки. Сервітут для відповідача у такому значному розмірі фактично залишає в спільному користуванні сторін спору земельну ділянку площею 73 м.кв., яка тільки формально буде належати позивачам. Земельна ділянка площею 73 м.кв. із пропонованих позивачам у власність 224 м.кв. становить третю частину, що знову ж таки, істотно обмежує обсяг права власності позивачів так як дану площу (73 м.кв.) позивачі не зможуть використати на власний розсуд (забудова, розміщення тимчасових споруд, господарських будівель тощо). Окрім того, варто зауважити і те, що наявність у варіантах № 2 та № 3 великої площі земельних ділянок у формі земельного сервітуту призведе до чергових непорозумінь та претензій сторін одна до одної, що знову ж таки, призведе до чергових спірних ситуацій. Виходячи із висновків експерта відображених у варіанті № 1 (схема 1) про необхідність демонтажу частини господарської будівлі відповідачем, одночасно слід вирішити питання про такий демонтаж шляхом зобов'язання [PERSON] здійснити такий демонтаж частини господарської споруди. Відповідач категорично проти такого демонтажу, оскільки вважає господарську будівлю своєю власністю. Однак, на підтвердження свого права власності на господарську будівлю відповідач жодних правовстановлюючих документів суду не надав. Договір найму жилого приміщення та акт (а.с.107, 108), не є правовстановлюючими документами, які підтверджують право власності відповідача на господарську споруду. Також експертом не зазначається про знесення будівлі, а йдеться про демонтаж чи перенесення, оскільки розміщення господарської будівлі, якою користується відповідач на земельній ділянці позивачів перешкоджатиме здійсненню ними своїх прав власників земельної ділянки. З урахуванням наведеного суд прийшов до переконання, що права позивачів слід захистити та позовні вимоги задовольнити. На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст.ст. 86, 88 Земельного кодексу України, ст. ст. 13, 20, 21, 317, 319, 321, 356, 358, 364, 367 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 66 ЦПК України,

Outcome: approved