Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про зміну розміру аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO], з встановленого розміру у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно з урахуванням індексації відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття на 1/3 частки усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позивач посилається на те, що вона не працює, оскільки доглядає дитину-інваліда, що позбавляє її можливості влаштуватися на роботу, проживає з донькою за рахунок соціальної допомоги дітям інвалідам та за допомогу родичів. В подальшому дитина буде навчатися в школі для інвалідів. На даний час розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання сина є мізерним, а самостійно вона не може утримувати його на достатньому для належного розвитку рівні. Відповідач має можливість сплачувати аліменти на її користь на утримування дитини у розмірі позовних вимог, оскільки є працездатним, оскільки працює по найму у сфері будівництва, отримує нестабільний проте досить високий дохід близько 10000 грн.. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, від вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину відмовилась, інші вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач надав заяву про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти позову не заперечує. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2015 року частково задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, а саме: стягнуто з [PERSON]М на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 500 грн. щомісячно, з урахуванням індексації відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18.06.2015 року. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на погіршення свого матеріального стану, оскільки вона не працює, оскільки доглядає дитину-інваліда, що позбавляє її можливості влаштуватися на роботу, проживає з донькою за рахунок соціальної допомоги дітям інвалідам та за допомогу родичів. В подальшому дитина буде навчатися в школі для інвалідів. На даний час розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання сина є мізерним, а самостійно вона не може утримувати його на достатньому для належного розвитку рівні. Відповідач має можливість сплачувати аліменти на її користь на утримування дитини у розмірі позовних вимог, оскільки є працездатним, оскільки працює по найму у сфері будівництва, отримує нестабільний проте досить високий дохід близько 10000 грн.. Статтею 192 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~ Відповідно до\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до\~Сімейного кодексу України, де частиною 2\~статті 182 СК України\~встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2018 рік в Україні встановлюються Законом "Пpo Державний бюджет на 2018 рік" за поданням Міністерства фінансів, для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.18 до 30.06.18 становить 1860 грн. 00 коп. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої\~статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Статтею 80 частиною 1 СК України визначено що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій суми. Відповідно до корінця медичного висновку №21 від 24.02.2015 року [PERSON] є інвалідом з дитинства. Позивач є законним представником дитини-інваліда визнаного недієздатним, що підтверджується відповідним посвідченням Серія ААГ №215440 (а.с.12, 15). Враховуючи визнання позову відповідачем, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704грн. 80коп.. На підставі ст. ст. 182-184, 185, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved