Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом який мотивує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який помер [INFO]. [PERSON] був членом ЖБК-12 «Дніпроспецсталь», на підставі ордеру №53 від 25.02.1971 р. ним було отримано трикімнатну квартиру [ADDRESS], в якій вони проживали родиною. За життя чоловік повністю пай за вищевказану квартиру не вніс, тому після його смерті вона мешкала у вказаній квартирі та продовжила виплачувати пайовий внесок, який виплатила в повному обсязі в жовтні 1985 року. Оскільки за життя чоловік не встиг виплатити повністю пайовий внесок за квартиру, він не набув на неї право власності та вона не могла бути включена до спадкового майна. Після смерті чоловіка вона була прийнята членом ЖБК-12 «Дніпростецсталь», але право власності на спірну квартиру не оформила, хоча продовжила мешкати в ній. 16.03.2015р. вона звернулась до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції для реєстрації права власності на спірну квартиру, але їй було відмовлено у реєстрації з посиланням на те, що пайовий внесок виплачений в 1985 році, квартира повинна бути включена до складу спадщини, а в разі відсутності правовстановлюючого документу за попереднім власником, таке питання необхідно вирішувати в судовому порядку. Оскільки її чоловіком, який був членом житлово-будівельного кооперативу, до дня смерті не був внесений повністю пайовий внесок за спірну квартиру, а пайовий внесок в повному обсязі сплачено саме нею в жовтні 1985 року, просить суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач [PERSON] до початку судового засідання надала заяву з проханням слухати справу без її участі, на задоволенні своїх позовних вимог наполягає в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам, про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся своєчасно та належним чином, але своїх причин неявки не повідомив та заперечень суду не надав. Суд, зі згоди позивачки, вважає за можливе ухвалити рішення в заочному порядку, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи до початку судового засідання надала суду заяву в якій просить слухати справу за їх відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] з 02.11.1968 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], якому відповідно до ордеру №53 від 25.02.1971 року, виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради депутатів трудящих, на сім'ю з 3 осіб (в т.ч. [PERSON]- дружина, [PERSON]- донька) було надано трикімнатну квартиру [ADDRESS] [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до довідки, виданої ЖБК-12 «Дніпроспецсталь» від 07.02.2015р. за №151/7, [PERSON] є членом кооперативу, вартість вищевказаної квартири в розмірі 5987,97 руб. була виплачена [PERSON] в жовтні 1985 року повністю. Право власності на квартиру не оформлялось. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Запорізької міської ради №20142685 від 20.03.2015р., у державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] було відмовлено з тих підстав, що пайовий внесок за квартиру виплачено в 1985 році і квартира повинна бути включена до складу спадщини. Згідно вимог діючого законодавства, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації і виникає з моменту такої реєстрації. У той же час, відповідно до ч. 4 Постанови Верховної Ради України від 26 березня 1991 р. «Про порядок введення в дію Закону України «Про власність» та ст. 7 Закону України «Про власність в СРСР», ст. 15 Закону України «Про власність», при повному внесенні на 1 липня 1990 р. пайового внеску на надане жиле приміщення в будинку ЖБК право власності набуває особа, яка є членом кооперативу. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплена і у ч. 4 ст. 41 Конституції України, яка закріплює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 2 ст. 182 ЦК України, державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом Згідно зі ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частина 2 статті 3 цього Закону визначає, що державна реєстрація гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з ч.4 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Тобто такі права мають підтверджуватися відповідними правовстановлюючими документами, а право власності - бути зареєстрованим належним чином, відповідно до закону, оскільки такою реєстрацією держава визнає наявність цих прав і гарантує їх достовірність. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що [PERSON], яка була дружиною [PERSON] (помер [INFO]) та є членом кооперативу ЖБК-12 «Дніпроспецсталь», після смерті чоловіка (в жовтні 1985 року), повністю виплатила пайовий внесок за квартиру, тому набула право власності на неї. При викладених обставинах, суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим і підлягають задоволенню.

Outcome: approved