Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Посилалася на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.09.2009 року. Від спільного життя у сторін є одна малолітня дитина: [PERSON], [INFO]. Зазначила, що з квітня 2015 року вони з відповідачем проживають окремо та фактично припинили шлюбні відносини. Малолітня дитина проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач повністю самоусунувся від покладеного на нього обов'язку по утриманню дитини, не піклується про неї та не цікавиться її життям. Дитина відвідує дошкільний навчальний заклад №3 та підготовчі заняття до першого класу у навчально-виховному комплексі «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів «Гармонія», вартість яких становить 400 гривень щомісячно. Відповідач проходить службу на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ оперативного відділу управління власної безпеки ГУ ДФС у Чернівецькій області та щомісячно отримує доходи у вигляді заробітної плати. Вона працює, однак самостійно не в змозі забезпечити належне утримання дитини, матеріальне становище в них важке. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/3 частини від його доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про день та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомила. Разом з тим, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.09.2009 року (а.с.5). Від шлюбу у сторін є одна малолітня дитина: [PERSON], [INFO] (а.с.6). Сторони на даний час спільно не проживають, малолітня донька проживає разом із матір'ю. Зазначені обставини відповідач не заперечував. [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із дослідженої у судовому засіданні довідки ГУ ДФС в Чернівецькій області від 16.12.2015 року видно, що [PERSON] працює на посаді Старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ Управління та отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати (а.с.18). Суд враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 СК України обов'язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і відповідно до цієї норми на позивачці також лежить обов'язок по утриманню дитини. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ч.3 ст.183 Сімейного кодексу України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1167 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років - 1455 гривень. Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організації Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи матеріальний стан сторін, те, що у відповідача інших неповнолітніх дітей немає, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що позов слід задовольнити: стягнути із відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів.

Outcome: approved