Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив скасувати арешти та обтяження щодо розпорядження своїм нерухомим майном, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 07.04.201 року приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П. було проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок [ADDRESS] за позивачем. Однак, відповідно до інформаційної довідок, станом на день подачі позову містяться записи про обтяження на вищевказане майно, а саме органами державної виконавчої служби накладено арешт в період, коли житловий будинок перебував у власності іншої особи - [PERSON] , відповідача по справі. Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 19.07.2021 року прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 09.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 02.09.2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому остання позовні вимоги визнала повністю. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити. Інші учасники в судове засідання не з`явились, про час розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.04.2021 року приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким Андрієм Петровичем проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок під номером [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА». Викладене підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 252094022, сформованого 10.04.2021 року. Таким чином, з моменту державної реєстрації права власності, тобто з 07 квітня 2021 року власником згаданого вище житлового будинку є Позивач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА». За умовами статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України, власнику надано право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 394 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, позивач позбавлений можливості використовувати належне йому нерухоме майно на власний розсуд, виходячи з наступного. З Інформаційної довідки №252468112 від 13.04.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається наявність обтяжень, а саме арешт нерухомого майна - житлового будинку під номером [ADDRESS] . Відповідно до вказаної довідки такий арешт накладений Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження № 49046553 від 23.11.2015 року. Отже, з наведено вбачається, що арешт накладений у період, коли житловий будинок перебував у власності іншої особи - [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч, 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 2 Постанови від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк або іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач обирав та керувався п.3 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України - припинення дії, яка порушує право. Обрання даного способу зумовлено потребою припинити порушення права позивача в майбутньому, тобто усунути перешкоди для здійснення права, а саме припинити (зняти) обтяження щодо нерухомого майна. Наявність обтяжень нерухомого майна, належного позивачу, обмежує його права. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що передбачені законом підстави для подальшого арешту вказаного нерухомого майна, відсутні, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача потрібно стягнути сплачений останнім судовий збір.

Outcome: approved