Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON], про поділ майна, в якому вказує, що з 21.09.1991 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] під час якого ними було придбано житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], жит. будинок літ. «А» стіни цегла, критий шифером, житловою площею 45.7 кв.м., літня кухня літ. «Б», туалет літ «В», ворота №1 зливна ява №2, водопровід. У зв'язку з чим з урахуванням змінених підстав позовних вимог просить визнати житловий будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] В судове засідання позивач та її представник подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача та відповідач в судове засідання подали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі ( ч.1 ст.58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01.01.2004 року. Отже, у зв'язку з тим, що майно придбане до 2004 року, а закон не має зворотної дії в часі та не поширюється на правовідносини, які виникли до набрання чинності СК України 01.01.2004 року, то при вирішенні спору слід керуватися нормами КпШС України, який встановлював порядок і умови одруження, регулював особисті і майнові відносини, які виникають в сім'ї між подружжям, між батьками і дітьми, між іншими членами сім'ї, відносини, які виникають у зв'язку з усиновленням, опікою та піклуванням, прийняттям дітей на виховання, порядок і умови припинення шлюбу, порядок реєстрації актів громадянського стану (ст.2 КпШС). Положеннями ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України визначено, що майно нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожний із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За правилами ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, частки якого між подружжям визнаються рівними. Тобто, КпШС України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, пов'язував виникнення права спільної сумісної власності на майно, яке було нажито під час шлюбу подружжям, оскільки згідно ч.2 ст.13 цього ж Кодексу, права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Суд встановив, що сторони перебували в шлюбі з 21.09.1991р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] який було розірвано 04.05.1998р. відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Херсона, однак в органах реєстрації не проведено реєстрацію вказаного рішення. Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.08.1998 р., посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським А.А., відповідач - [PERSON] придбав житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та зареєстрований в ХДБТІ за 16291. В п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" , яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст. ст. 22, 25 КЗпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). При оформленні договору купівлі-продажу, набувачем даного спірного майна було вказано відповідача по справі. Враховуючи те, що дане майно було придбано сторонами по справі та оформлене на відповідача за спільні кошти, що не заперечувалось відповідачем по справі, все це в сукупності дає підстави для визнання спірного майна спільним майном подружжя, не зважаючи на те, що право власності оформлено на відповідача по справі. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, якщо майно набуте за час шлюбу, передбачається, що воно є спільним. З наведеного вище вимоги позивача обґрунтовані і такі що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки спірне майно було придбане за спільні кошти , що визнано відповідачем, а тому є об'єктом спільного майна подружжя .

Outcome: approved