Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про відшкодування шкоди у звязку з дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу. Свої вимоги мотивував тим, що 18.05.2012 року гр. [PERSON] керуючи автомобілем «Субару» , д/н [NUMBER] в м. Києві, виїжджаючи з двору будинку №4 по пр. Тичини, не врахував дорожню обстановку, не впевнився в безпеці дорожнього руху та не надав дорогу іншому водію, здійснивши зіткнення з автомобілем «Мерседес», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «Мерседес», матеріальні збитки по технічним пошкодженням складають 64 377 грн. 72 коп. Відповідно до рахунку №2117906 від 29.05.2012 року та рахунку №2118079 від 12.06.2012 року позивачем було виплачено страхувальнику страхове відшкодування вказану вище суму. Страхова компанія, в якій була застрахована цивільно - правова відповідальність відповідача виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 49 490 грн. Залишкова різниця завданих матеріальних збитків між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає 14 887 грн. 72 коп. Після виплати страхового відшкодування позивач отримав право вимоги до винуватця ДТП, тому і вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги заявленого позову в повному обсязі та просила суд про його задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлявся судом про день та час розгляду справи, про що в матеріалах справи є відповідні докази. Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував також представник позивача в судовому засіданні. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18.05.2012 року гр. [PERSON] керуючи автомобілем «Субару» , д/н [NUMBER] в м. Києві виїжджаючи з двору будинку №4 по пр. Тичини, не врахував дорожню обстановку, не впевнився в безпеці дорожнього руху та не надав дорогу іншому водію, здійснивши зіткнення з автомобілем «Мерседес», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.07.2012 року в ДТП визнано винним відповідача (а.с. 19), піддано його адміністративному стягненню у вигляді адміністративного штрафу. 10.05.2012 року між ПАТ «СК «АХА Страхування» та ТОВ «Діамант -13» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №0268а/12к-03. Відповідно до умов даного договору, позивач взяв на себе зобов»язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «Мерседес», матеріальні збитки по технічним пошкодженням складають 64 377 грн. 72 коп. Відповідно до рахунку №2117906 від 29.05.2012 року та рахунку №2118079 від 12.06.2012 року позивачем було виплачено страхувальнику страхове відшкодування у вказаному вище розмірі. Цивільно - правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПАТ «УСК «Гарант - Авто», ліміт матеріальної шкоди за полісом становить 50 000 грн. та 510 грн. франшиза. Страхова компанія ПАТ «УСК «Гарант - Авто» виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 49 490 грн. Залишкова різниця завданих матеріальних збитків між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає 14 887 грн. 72 коп. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно із ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. організації і громадяни, діяльність яких повязана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобовязані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Аналізуючи зазначені норми законодавства, роз»яснення, викладене в Постанові Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку про стягнення спричиненої матеріальної шкоди з відповідача, який на момент ДТП керував автомобілем та своїми діями завдав матеріальних збитків водію іншого автомобіля. Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 229,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved