Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що згідно договору дарування від 19.12.2001 року їй належить житловий будинок [ADDRESS], відповідачі зареєстровані в цьому будинку, але тривалий час не проживають, участі в утриманні майна та в оплаті комунальних послуг не приймають, домовленості між нею та відповідачами щодо збереження за ними права на користування житловим приміщенням не було, факт реєстрації відповідачів за вказаною адресою створює для позивача рід незручностей, вона не може оформити житлову субсидію. Позивач просила суд усунути для неї перешкоди у користуванні належним їй на праві власності будинком, визнавши відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням -будинком [ADDRESS]; зняти з реєстраційного обліку відповідачів за вказаною вище адресою. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги та просила суд зобов'язати Білоцерківський міський відділ УДМС України в Київській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку, в решті -позов підтримала. Відповідачі до суду не з'явилися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином за адресою реєстрації їхнього місця проживання, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без їхньої участі до суду не надходило, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи. За ухвалою суду від 17.09.2015 року, яку занесено до журналу судового засідання, до участі у розгляді даної справи в якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору залучено Білоцерківський міський відділ УДМС України в Київській області замість Білоцерківського МВ з обслуговування м. Біла Церква та Білоцерківського району ГУ МВС України в Київській області, представник 3-ї особи до суду не з'явився, про час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що на підставі договору дарування від 19.12.2001 року позивач набула права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS], що стверджується копією цього договору, який посвідчено державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 6-4386. На договорі є реєстровий напис Білоцерківського МБТІ про реєстрацію вказаного будинку на ім'я [PERSON] 27.12.2001 року, реєстр № 4644. В судовому засіданні також встановлено, що в цьому будинку зареєстровані позивач, її син [PERSON] [INFO], дружина сина та їхня малолітня донька Дар'я [INFO], відповідачі [PERSON] та [PERSON], що вбачається з довідки Комунального підприємства Білоцерківської міської ради ЖЕК № 7 від 27.07.2015 року. З пояснень позивача слідує, що відповідачі - це племінники її покійного чоловіка, які за вказаною вище адресою зареєстровані, але не проживають з 2010 року, жодної участі в утриманні будинку відповідачі не приймають, їхня реєстрація у вказаному вище житловому приміщення створює для позивача перешкоди щодо розпорядження та користування належним їй житлом. За відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Київській області, відповідачі значаться зареєстрованими по [ADDRESS] Свідки [PERSON]-син позивача та [PERSON] - сусідка позивача в суді показали, що відповідачі більше 5 років не проживають у будинку [ADDRESS]. За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як убачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з цим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою. Саме така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 січня 2012 року при розгляді за винятковими обставинами цивільної справи № 6-57цс11. Як встановлено судом, відповідачі тривалий час не проживають у належному позивачу будинку, але залишаються зареєстрованими по даний час за цією адресою, добровільно з реєстрації не знялися, їхня реєстрація створює перешкоди для позивача, як власника майна, у користуванні та розпорядженні цим майном, а тому суд вважає за можливе усунути для позивача перешкоди шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Оскільки відповідачів визнано такими, що втратили право на користування житлом, то обґрунтованими є вимоги позивача про зобов'язання Білоцерківського міського відділу УДМС України в Київській області зняти відповідачів з реєстрації місця проживання. Враховуючи наведене та

Outcome: approved