Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду, вимоги обґрунтував тим, що відповідачі по справі не виконують батьківських обов'язків відносно свого малолітньої сина [PERSON], [INFO]. Малолітній [PERSON] проживає разом із бабусею та дідусем, які дбають про дитину, матеріально її утримують, приймають участь у навчальному процесі. [PERSON] та [PERSON] проживають в м. Києві, долею дитини взагалі не цікавляться, участі у її вихованні не приймають, матеріальної допомоги на виховання сина не надають. Таким чином відповідачі фактично самоусунулись від виховання, навчання та утримання своєї малолітньої дитини, тому позивач просить позбавити відповідачів батьківських прав та стягнути з них аліменти на утримання дитини. У судове засідання представник позивача не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв, клопотань заперечень проти позову не надали, тому суд вважав за можливе слухати справу у їх відсутності, постановивши заочне рішення. Заслухавши покази свідка, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку: Допитаний в судовому засіданні [PERSON], показав, що він є батьком відповідача - [PERSON] та, відповідно, дідом дитини. В жовтні 2009 року син повідомив, що в нього народилася дитина і мати відповідача поїхала до Києва допомагати доглядати новонародженого, оскільки мати дитинки вже його покинула. Згодом, порадившись, вони вирішили, що дитина житиме в м. Шостка з ними - свідком та його дружиною, тому дитина живе з ними фактично з народження. Перші три роки відповідач регулярно приїжджав в м. Шостку, навідував сина, надавав кошти на його утримання, а останні чотири роки він не цікавиться своїм сином, зв'язку ні з дитиною, ні з ними - своїми батьками не підтримує, не телефонує, не приїжджає. Перед тим, як ініціювати позов до суду, свідок намагався вплинути на відповідача, щоб він належним чином виконував свої батьківські обов'язки, на що той, відповів, що дитина йому не потрібна і вони - дідусь та бабуся можуть дитину куди-небудь віддати. Мати дитини - [PERSON] дитину за всі роки провідувала лише 2 рази - 4 роки тому, також взагалі не цікавиться своїм сином. І батько, і мати дитини забезпечені, ведуть звичайний спосіб життя, з відео та фото, які він - свідок виявив в Інтернеті, видно, що мати дитини їздить відпочивати, хизується своїми придбаннями. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. /а.с. 4/. Довідкою, виданою житлово-експлуатаційною організацією, підтверджується, що дитина зареєстрована та проживає разом з дідусем та бабусею: [PERSON] та [PERSON]. Згідно акту обстеження умов проживання дитина має свою кімнату, забезпечена всім необхідним, дитина проживає з дідусем та бабусею з 6 місяців, між ними є любов та порозуміння. ( а.с. 7, 8) З довідки та характеристики, наданих школою № 8, вбачається, що вихованням дитини займаються лише дідусь та бабуся, відвідують батьківські збори, мати і батько дитини участі у вихованні дитини не беруть. При цьому за характеристикою [PERSON] є здібним і обдарованим учнем, має високий рівень досягнень з усіх предметів, любить читати, має багатий словарний запас, добре розвинену увагу. Користується авторитетом серед однолітків. ( а.с.5,6) Висновком органу опіки і піклування, встановлено, що батько та мати самоусунулися від виховання сина, не спілкуються з ним, матеріально його не утримують, не цікавляться життям та здоров'ям дитини, тому вважають можливим позбавити відповідачів батьківських прав. (а.с. 3) Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 вказаної постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Дослідженими в судовому засіданні доказами достовірно підтверджується, що відповідачі не цікавляться своїм сином, не спілкуються з ним, не надають матеріальну допомогу, Вказане, на думку суду, свідчить про байдуже ставлення відповідачів до сина та наявність підстав для задоволення вимоги про позбавлення їх батьківських прав. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачам можливість поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки та ставлення до дитини. За приписами ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідачі є повнолітніми працездатними особами, доказів, що вони внаслідок стану здоров'я, їх матеріального стану, наявності інших утриманців або інших обставин, що мають істотне значення, не спроможні сплачувати аліменти, суду не надано. За таких підстав, суд вирішує стягнути з відповідачів на користь органу опіки та піклування або особи, під опікою яких перебуватиме дитина, аліменти на її утримання у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) кожного, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь держави за задоволені вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів судовий збір у розмірі по 551 грн 20 к. з кожного.

Outcome: approved