Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в якому зазначив, що вона є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. З 2011 р. у квартирі зареєстрований [PERSON] Проте, у зазначеній квартирі відповідач не проживає, ніякої допомоги на утримання житла не надає. Самостійно з реєстрації не знімається, посилаючись на зайнятість. Просила визнати [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 28.12.2018 року відкрито провадження по справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами. У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює данні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.10.2006 р., квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної приватної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.14-15). Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку 1/3 частини зазначеної квартири після смерті [PERSON] (а.с.16-17). Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради № 07-29д/4931 від 23.11.2018 р., за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.10). Згідно довідки Авдіївського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але, зі слів сусідів, він тривалий час (біля десяти років) не проживає. Мешкає одна [PERSON] (а.с.9). Відповідач [PERSON] надав заяву про визнання позову. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вимогами ст. 71 Житлового кодексу України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців. Згідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що відповідач не проживає у вищезазначеній квартирі з 2011 року, що не заперечується і визнається самим відповідачем, і це є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Разом з тим, положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, зокрема, про позбавлення прав користування житловим приміщенням,що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації, а отже вимога щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача за вказаною адресою в примусовому порядку є передчасною та не підлягає задоволенню. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації особи, підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved