Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстровані відповідачі по справі [PERSON] та його донька [PERSON] . Понад 30 років [PERSON] виїхав до Сполучених Штатів Америки і до України не приїздить. Разом з ним там постійно проживає і його донька [PERSON] . Тобто, понад 30 років в спірній квартирі вони не проживають, добровільно забравши свої речі. Протягом вказаного періоду спірним житлом вони не цікавляться, не сплачують вартість житлово-комунальних послуг, будь-яких їх речей в квартирі немає, позивач не перешкоджав відповідачам у проживанні в ній, сварок і конфліктів між сторонами не було. Добровільно знятись з реєстрації відповідачі не бажають, а наявність їх реєстрації в спірному жилому помешканні перешкоджає позивачу вільно розпоряджатись ним. За таких обставин просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не з`явились повторно, про розгляд справи були двічі повідомлені судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у їх відсутність не звертались. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд, в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі, встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири, посвідченого 12.08.2005 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Лавренюк С.М. і зареєстрованого у реєстрі за №5-4587 (а.с.14). Даний договір був зареєстрований 16.11.2005 року в Комунальному підприємстві „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" за №565 (а.с.14, зворот. бік). Як вбачається з витягу реєстру територіальної громади м. Києва від 10.12.2020 року (а.с.16) в спірній квартирі [ADDRESS] є зареєстрованими [PERSON] та [PERSON] , відповідачі по справі. Реєстрація відповідачів у вказаному житловому приміщенні також підтверджується довідкою адресного бюро (а.с.23). Також судом встановлено, що понад 30 років потому [PERSON] виїхав до Сполучених Штатів Америки і до України не приїздить. Разом з ним там постійно проживає по теперішній час і його донька [PERSON] , що також підтверджується копією паспорта громадянина США [PERSON] (а.с.13) та копією договору дарування квартири від 12.08.2005 року, описаного вище, з якого вбачається, що дарувальником нерухомого майна виступала [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої Аліною Краснодемською, нотаріусом округу Сакраменто, штату Каліфорнія, США 1.06.2005 року, апостильованої заступником секретаря штату Каліфорнія в місті Сакраменто штату Каліфорнія США 23.06.2005 року за №244778 (а.с.14). Згідно ч.2, ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За правилами ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом 3 актів від 26.11.2020 року ЖБК „Будматеріали-3" [PERSON] та [PERSON] не проживають в спірній квартирі понад 1 рік (а.с.17-19). Таким чином, судом достеменно встановлено, що причиною залишення спірної квартири та переїзду відповідачів до іншого місця проживання було їх особисте бажання жити в Сполучених Штатах Америки. За змістом ч.1, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як наголошує ч.1, ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пункт 1, частини 2 цієї ж статті зазначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Як передбачено ч.1, ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналізуючи встановлені обставини справи та докази надані позивачем та його представником по справі, суд вважає, що положення ч.2, ст.405 ЦК України, яке регулює правовідносини між власником нерухомого майна і його користувачем (ами), передбачають втрату права користування житлом при умові відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік в ньому, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом, при цьому будь-якої домовленості між позивачем і відповідачами не існує. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки відповідачі не є власниками або співвласниками спірної квартири, добровільно залишили спірне житло понад один рік потому, при цьому вони не є членами сім`ї позивача і між ними не було ніяких сварок та конфліктів, позивач не перешкоджав проживанню відповідачам в спірній квартирі, а останні понад 10 років до дати подачі позову до суду не намагались вселитись до спірного житла, тому відповідачів, які були відсутні в спірній квартирі понад один рік без поважних причин, необхідно визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , таким чином, задовольнивши позов у повному обсязі.

Outcome: approved