Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи, що спільне життя з відповідачем не склалося, так як подружжя не розуміли один одного, між ними виникали суперечки і сторони мають різні погляди на життя, шлюбні відносини фактично припинилися. Позивач вважає, що збереження сім'ї з відповідачем є неможливим. Також позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 673,60 грн. та 300 грн. за послуги адвоката. Позивач надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, у разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) та [PERSON] 12.11.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 347. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина - [PERSON], [INFO]. Подружжя мають різні погляди на життя, не розуміли один одного, подружні відносити фактично припинили, спільне господарство не ведуть, разом не проживають, причиною чому стали суперечки, що виникають на цьому ґрунті, сім'я практично розпалась. Позивач вважає, що збереження сім'ї з відповідачем є неможливим. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи характер сімейних відносин, а також те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Детально вивчивши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, приймаючи до уваги те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь судових витрат у розмірі 973,60 грн. (673,60 грн. - судовий збір + 300 грн. - послуги адвоката) підлягають частковому задоволенню. Так, відповідно до ЗУ "Про судовий збір" сума судового збору за подання позову про розірвання шлюбу складає 640 грн., помилкова переплата позивачем розміру судового збору не є підставою для стягнення вказаних коштів з відповідача. Отже, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем, а саме: судовий збір в розмірі 640 грн. та витрати на послуги адвоката 300 грн., підтверджені квитанцією №4949/9 (а.с. 9).

Outcome: approved