Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просить встановити факт його постійного проживання однією сім'єю з наймачами [PERSON] та [PERSON] у квартирі № [ADDRESS] та визнати за ним право користування вказаною квартирою. Свої вимоги мотивує тим, що 28.08.1985 року виконавчим комітетом Суворовскої районної ради народних депутатів міста Херсона на імя [PERSON] видано ордер № 1413 на право вселення до двокімнатної квартири № [ADDRESS]. Разом з наймачем право на вселення отримали і члени його сім'ї: дружина [PERSON] та син [PERSON]. З того часу вони всією сім'єю були зареєстровані та проживали в даній квартирі. 28.12.2005 року позивач зі своєю дружиною та донькою, переїхав до іншої оселі та знявся з реєстраційного обліку у спірній квартирі. На прикінці 2010 року по проханню своїх батьків, які через їх похилий вік та за станом здоровя потребували постійної сторонньої допомоги, позивач переїхав знову до спірної оселі, та з того часу постійно проживав разом з ними. Після смерті наймача [PERSON] між Департаментом житлово-комунального господарства Херсонської міської ради та [PERSON] було укладено договір найму житлового приміщення № 567.01.03.2018 року [PERSON] померла та за життя не встигла здійснити заходів необхідних для реєстрації місця проживання сина в квартирі. Коли [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Херсонської міської ради з вимогою про укладання договору найму житлового приміщення на своє імя, йому було відмовлено за відсутності реєстрації за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, при вирішені спору поклалась на розсуд суду. Суд, зясувавши думку позивача, дослідивши матеріали цивільної справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 28.08.1985 року Виконавчим комітетом Суворовскої районної ради народних депутатів міста Херсона на імя [PERSON] видано ордер № 1413 на право вселення до двокімнатної квартири № [ADDRESS]. Разом з наймачем право на вселення отримали і члени його сім'ї: дружина [PERSON] та син [PERSON]. 10.01.2017 року [PERSON] помер (свідоцтво про смерть, актовий запис 36). 15.02.2018 року між Департаментом житлово-комунального господарства Херсонської міської ради та [PERSON] було укладено договір найму житлового приміщення № 567. 01.03.2018 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть, актовий запис 223). [PERSON] після смерті батьків було відмовлено в укладанні договору найму спірного житлового приміщення за відсутності реєстрації за адресою та неможливістю отримати згоду на реєстрацію основного квартиронаймача. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що позивач з 2010 року проживав разом з батьками за адресою: [ADDRESS]. Допомагав їм, вів спільне господарство, сплачував комунальні послуги. Факт постійного проживання [PERSON] разом з батьками у вищевказаній квартирі підтверджується також актом ТОВ КП «Центр» від 12.03.2018 року. Заявлені в позовній заяві вимоги мають значення для забезпечення прав позивача на користування квартирою, оскільки він позбавлений права зареєструвати своє місце проживання в ній, а відповідно й укласти договір найму житлового приміщення. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в процедурі набуття прав на житло, збереженні набутих прав членами сім'ї наймача жилого приміщення (ст. 64 Житлового кодексу Української РСР). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до положень ч. 2 ст. 15 ЦК України, - кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 310 ЦК України - фізична особа має право на місце проживання. Згідно ст. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Враховуючи зазначене, ті обставини, що позивач є сином померлих наймачів, з 2010 року проживав у спірній квартирі разом з ними до самої їх смерті, вів спільне господарство, сплачував комунальні послуги, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та встановити факт постійного проживання [PERSON] однією сім'єю з наймачами у квартирі № [ADDRESS] та визнання за ним право на користування цією квартирою.

Outcome: approved