Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача в якій посилається на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Разом із ним у вказаній квартирі зареєстровано [PERSON] , яка являється його колишньою дружиною. Зазначає, що відповідач не проживає по місцю реєстрації тривалий час, місце її фактичного поживання не відоме. У зв`язку із викладеним позивач просить ухвалити рішення, яким визнати відповідача такою, що втратила право користування вищевказаним майном. Позивач в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування на 1/2 частину будинку від 29.10.2015 року, договору дарування на 1/2 частину будинку від 30.10.2015 року та витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 46553100 від 29.10.2015 року та 46629098 від 30.10.2015 року, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Згідно довідки виданої відділом ведення реєстру територіальної громади м. Чернівці Чернівецької міської ради № 22 д/2397 від 28.03.2019 року у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії рішення Садгірського районного суду м Чернівці від 05.05.2017 року, шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до акту складеного ГО «громадський рух за закон і права» № 112 від 29.03.2019 року встановлено, що [PERSON] зареєстрована у житловому будинку [ADDRESS] , однак не проживає там з травня 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до п. 39 постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Судом встановлено, що відповідач не є родичем позивача чи членом його сім`ї, оскільки шлюб між ними було розірвано, остання не проживає у вказаному житловому будинку та не пов`язана спільним побутом із її мешканцями. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ' ї, а тому в даному в випадку власник обгрунтовано звернулась до суду із вказаним позовом. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Таким чином,

Outcome: approved