Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилалася на те, що з 05.08.2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу у них є одна малолітня дитина: [PERSON], [INFO]. Сторони з вересня 2014 року не підтримують подружніх стосунків та припинили ведення спільного господарства. Основною причиною розпаду їхньої сімї стали різні погляди на сімейне життя, відсутність між ними взаєморозуміння щодо вирішення звичайних побутових питань, несумісність характерів. Вони втратили почуття любові один до одного. Примирення між ними неможливе. В даний час їх шлюб носить формальний характер, кожен із них фактично живе своїм особистим життям, а тому подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Спору про поділ майна між ними немає. Просить розірвати шлюб. Також позивач вказувала на те, що малолітній син проживає разом із нею, спору щодо місця проживання дитини у них не має. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надає, домовленості про сплату аліментів між ними досягнуто не було. Зазначила, що відповідач має мінливі заробітки, інших неповнолітніх дітей у нього не має. Тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі по 400 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Пояснила, що в даний час проживає з іншим чоловіком, а тому примирення між ними неможливе. Просить розірвати шлюб та стягнути на її користь аліменти на утримання дитини. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Пояснив суду, що офіційно не працює, інших дітей у нього не має. Не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів у розмірі, запропонованому позивачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який між ними зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 05 серпня 2010 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №1210. Від шлюбу у них є одна малолітня дитина [PERSON], [INFO]. Сторони з вересня 2014 року не підтримують подружніх відносин, з вказаного часу разом не проживають та не ведуть спільного господарства. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім′я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Судом також встановлено, що від спільного життя сторони мають одну малолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.5). Малолітня дитина проживає разом з матірю, вказану обставину відповідач не заперечував, а тому на підставі ст.61 ЦПК України суд визнає її такою, що не підлягає доказуванню. Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із досліджених матеріалів справи видно, що відповідач офіційно не працює, однак підробляє, має мінливий нерегулярний дохід. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, аліменти визначаються у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обовязок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обовязок по утриманню дитини. Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1032 гривні, на дітей віком від 6 до 18 років 1286 гривень. Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної [PERSON] РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Враховуючи матеріальний стан сторін, те, що у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей немає, суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини: [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 400 гривень щомісячно, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів.

Outcome: approved