Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стверджуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. У відповідності до положень ст.33 ЦПК України позов розподілено судді Калашніковій О.І. Ухвалою суду від 07.12.2020 року позов прийнято до провадження і справу призначено до підготовчого судового засідання. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Паламарчук В.В. вимоги підтримав. Відповідач до суду не з`явився. Місце фактичного перебування відповідача, місце його реєстрації судом не встановлені. Останнє відоме місце перебування [PERSON] - державна установа «Вознесенська виправна колонія (№72), де [PERSON] відбував покарання. Представник Служби у справах дітей Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за згодою позивача, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Суд вивчив матеріали справи і встановив наступне: [PERSON] і [PERSON] з 2007 року по 2010 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Київського райсуду м.Одеси від 05.08.2010 року. Від цього шлюбу подружжя [PERSON] має дитину - сина [PERSON] , [INFO] - актовий запис про народження №1005, вчинений 04.06.2009 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Після розірвання шлюбу між батьками, дитина проживала і перебувала на утриманні матері - [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла - актовий запис про смерть №12118 , вчинений 28.11.2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Позивач по справі - бабуся неповнолітнього [PERSON] , 2009 року народження, стверджує, що з народження хлопчик проживає разом з нею, після смерті матері інших родичів дитина не має, батько долею сина не цікавиться більше 10 років і умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тому вона - [PERSON] всі питання щодо утримання і виховання онука вирішує самостійно. На підтвердження позову [PERSON] посилається на такі докази: довідку з місця проживання, свідоцтво про народження [PERSON] , 2009 року народження, рішення Київського райсуду м. Одеси від 05.08.2010 року про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] , рішення Київського райсуду м.Одеси від 07.12.2010 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , свідоцтво про смерть [PERSON] , висновок Київської рай адміністрації, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] ,2009 року народження, документи про доходи позивача, характеристику з місця роботи, довідки про стан здоров`я позивача, заяву дитини [PERSON] ,2009 року про його згоду на призначення опікуном [PERSON] , повідомлення зі школи, у якій навчається дитина, щодо дій позивача з виховання онука, розрахунок заборгованості із сплати аліментів [PERSON] на утримання сина [PERSON] за період з 2011 року по липень 2020 року. Дослідивши надані письмові докази і наведені у позові доводи, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав: Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини зазначає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статя 51 Конституції України, стаття 5 Сімейного кодексу України визначають, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. А статтею 150 Сімейного Кодексу України прямо передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо існують наступні підстави: батьки не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. При вирішенні даного спору суд враховує, насамперед, інтереси неповнолітньої дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей». Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Судом встановлено, що [PERSON] умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина [PERSON] ,2009 року народження. Відповідно до наданих до суду документів вихованням і утриманням малолітнього [PERSON] , 2009 року народження до листопада 2019 року займались мати [PERSON] і баба [PERSON] , після смерті матері - дитина перебуває на вихованні і утриманні баби - [PERSON] . У відповідності до положень ст.19 СК України Київська рай адміністрація, як орган опіки та піклування надала суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вказаний висновок є обов`язковим при вирішенні даної категорії справ відповідно до ст. 19 СК України. Орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] ,2009 року народження (а.с.39-43). Згідно ч. 1 ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. У даному випадку Київська рай адміністрація - як орган опіки та піклування призначила опікуном неповнолітнього [PERSON] ,2009 року народження - його бабу [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторона відповідача не надала до суду будь-яких доказів на спростування доводів позивача.

Outcome: approved