Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить суд визнати себе батьком [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 2008 року він та відповідач перебували у фактичних шлюбних стосунках, проживали спільно та планували в подальшому створити сім`ю. Позивач знав про минуле [PERSON] з її слів, ніколи не зустрічався з її рідними, крім того вона пояснила, що втратила паспорт і не зважаючи на їх спроби його відновити цього не було зроблено, адже для поновлення даного документу необхідно було свідоцтво про народження, яке було відсутнє, а мати відповідачки, з її слів, виїхала до Західної України і зв`язок з нею було втрачено. В 2010 році у них народився син [PERSON] , оскільки на момент його народження сторони не перебували в шлюбі, то зареєструвати його народження можна було за одночасним поданням заяви обох батьків, але оскільки у матері [PERSON] не було документів, що посвідчують її особу, то зареєструвати народження сина вони не змогли. В жовтні 2010 року [PERSON] в черговий раз поїхала до м. Ніжина для відновлення документів і зникла. Розшукати відповідача не вдалося, оскільки відомості які вона про себе повідомила не були правдивими. Весь цей час позивач виховував сина сам, у 2017 році він пішов до першого класу і з часом службою в справах дітей було виявлено, що в Требухівській школі навчається дитина без документів, сина від позивача забрали. [PERSON] почав з допомогою відповідних служб вирішувати ситуацію що склалася, так ним було отримано висновок про його стовідсоткове батьківство відносно [PERSON] . Просить позовні вимоги задовольнити та визнати його батьком [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якій просить розглянути справу в його відсутність, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідачі в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, тому, відповідно до ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу в її відсутність з винесенням заочного рішення. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову із наступних підстав. Відповідно до ст.7 СК України, суд при розгляді справ про регулювання сімейних відносин повинен забезпечити можливість здійснення прав дитини, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні та максимально можливо враховувати інтереси дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Сімейного Кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК). Як вбачається з ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. З свідоцтва про народження дитини та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, що маються в матеріалах справи (а.с. 15-16), вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] , запис про батька зроблено на підставі ст. 135 СК України. Як вбачається з експертного висновку про біологічне батьківство від 05 квітня 2019 року ймовірність батьківства [PERSON] по відношенню до [PERSON] становить 99,9998%(а.с.18). В матеріалах справи маються свідчення сусідів позивача, відповідно до яких з [PERSON] з народження проживає хлопчик [PERSON] , який навчається у Требухівській ЗОШ І-ІІІ ступенів. Даний факт підтверджується і актом ОВС України та закладу охорони здоров`я про підкинуту дитину.(а.с.9, 12-13). Таким чином матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] є батьком [PERSON] , даний факт нічим не оспорюється.

Outcome: approved