Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до Вінницької міської ради про визначення часток у праві спільної сумісної власності. Свій позов мотивували тим, що [INFO] року помер їх батько [PERSON], а [INFO] року - мати [PERSON]. Померлим на праві спільної власності належало будинковолодіння по [ADDRESS] та земельна ділянка, на якій воно розташоване. Після смерті матері позивачі успадкували майно, в тому числі і те, яке мати прийняла після смерті батька. Однак, вони не мають можливості оформити своє право на спадщину на земельну ділянку, оскільки відсутні відомості щодо належності часток померлим у праві спільної сумісної власності на неї, про що їм роз'яснено нотаріусом. Враховуючи, що земельна ділянка належала померлим батькам на праві спільної сумісної власності (без визначення часток кожного співвласника), позивачі просять визначити в судовому порядку їх частки у праві спільної сумісної власності на цю земельну ділянку в розмірі по ?. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали на підставах, викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні при розгляді справи покладався на думку суду. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Батьками позивачів [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження сер. [NUMBER] від 13 січня 1952 року та ЯС №465793 від 16 липня 1948 року (а.с.6,7). Останні, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, відповідно до положень земельного законодавства України в межах норм безоплатної передачі земель отримали в спільну приватну власність (без визначення часток кожного співвласника) земельну ділянку площею 0,0714 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в [ADDRESS], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №603466, виданим на підставі рішення 42 сесії Вінницької міської ради 5 скликання від 25.12.2009 року №2653, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди за №011006800574 (а.с.21-22). [INFO] року помер [PERSON], а [INFO] року - [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про смерть сер [NUMBER] від 07 жовтня 2011 року та сер [NUMBER] від 31 липня 2013 року відповідно (а.с. 13, 14). Спадкоємцями першої черги за законом є позивачі по справі. Позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частку у вказаній земельній ділянці, зважаючи на неможливість визначити склад спадкового майна щодо кожного спадкодавця, про що свідчить лист Другої вінницької державної нотаріальної контори від 02 квітня 2014 року №555/02-14 (а.с.23). Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, визначені нормами спадкового права, зокрема спадкуванням за законом, а також нормами ЦК України щодо спільної власності. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Позивачі, заявляючи вимогу про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, посилаються на рівність часток. Визначаючись щодо цих позовних вимог, суд враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, а також ту обставину, що ніяких домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо цього суду не надано, а також те, що часта померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду, а не визначення часток не дає можливості в повній мірі розпоряджатися своїм правом власності на вказане майно. Тому, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визначення розміру часток померлого [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0714 га, яка розташована по [ADDRESS], кадастровий №0510136600:02:022:01:0178, в розмірі по ? кожному підлягає задоволенню. При цьому, суд враховує, роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи викладені вище обставини, зокрема, що позивачі є спадкоємцями першої черги по прямій низхідній лінії спорідненості із спадкодавцями, суд дійшов висновку, що позивачі є належними позивачами, які не можуть юридично закріпити своє право на спадщину без попереднього визначення розміру часток в спадковому майні. Згідно ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачів шляхом визначення часток у праві спільної сумісної власності на спадкове майно з метою можливості надалі реалізації ними права спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved