Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачівпро усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження власним будинком шляхом визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування житлом у будинку [ADDRESS], в обґрунтування якої зазначає, що він є власником вищезазначеного будинку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Українською міською державною нотаріальною конторою 28.05.2014 року після смерті матері [PERSON] та зареєстрував своє право власності у встановленому законом порядку. За життя його матері в будинку були зареєстровані відповідачі, але на даний час вони виїхали з будинку та забрали всі свої речі, при цьому з реєстраційного обліку не знялися, відомостей про місце їх перебування позивач немає. Зважаючи, що відповідачі без поважних причин не проживають за місцем їх реєстрації в належному позивачу будинку, але добровільно вони протягом значного періоду часу не знялися з реєстрації, і обов'язки по утриманню будинку не виконують позивач вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, а наявність їх формальної реєстрації позбавляє його можливості реалізувати своє право на повноцінне розпорядження власним будинком на власний розсуд. У зв'язку з наведеним позивач просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоч про час і місце слухання справи належним чином повідомлялась, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду в газеті «Урядовий кур'єр», заяв, клопотань чи заперечень до суду не подали. Суд вважає можливим розглянути даний спір зі згоди представника позивача у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд вислухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником жилого будинку розміром житлової площі 38,8 кв.м, загальною площею 81,8 кв.м, що знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом виданим державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори Антонченко О.В. 28.05.2014 року (а.с. 6) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.05.2014 року(а.с. 7), довідкою № 76 від 08.01.2015 року виданою Трипільською сільською радою (а.с. 10). Згідно довідок наданих відділом адресно-довідкової роботи від 17.02.2015 року в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]зареєстровані відповідачі. Відповідачі не проживають у спірному житловому приміщенні більше року, що підтверджується актами про їх не проживання, починаючи з 14 червня 2013 року, що складені депутатом Трипільської сільської ради в присутності сусідів по будинках. Ст. 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Яких-небудь доказів в спростування позову матеріали справи не містять. Оскільки відповідачі відсутні в спірному житловому приміщення понад один рік без поважних причин, згідно ст. 405 ЦК України вони втратили право користування спірною житловою площею. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки факт непроживання відповідачів у спірному житловому приміщенні доведений належними і допустимими доказами.

Outcome: approved