Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом. Позов мотивує тим, що вона являється власником 1/2 житлового будинку в [ADDRESS]. Де вона в 2011 році зареєструвала зятя свого рідного брата, оскільки той не міг отримати гроші на дитину. Відповідач жодного дня не проживав в даному господарстві, а жив в с.Котиківка, Городенківського району. На даний час на адресу її будинку на ім'я відповідача почали приходити вимоги про сплату кредитів, а сам відповідач не зявляється. В судовому засіданні просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд вислухавши осіб, що брали участь під час розгляду даної справи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Факт реєстрації відповідача в будинку позивача і її не бажання добровільно знятись з реєстрації перешкоджає позивачу в можливості нормально проживати в даному будинку, оскільки туди постійно приходять вимоги про сплату кредиту. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що: Позивач [PERSON] являється власником 1/2 будинку в [ADDRESS]. В даній частині будинку в 2011 році було зареєстровано відповідача, [PERSON] Факт не проживання і факт не утримання майна в даному господарстві починаючи з моменту реєстрації, підтверджуються крім тверджень позивача також і твердженнями свідків. Свідок [PERSON], яка являється племінницею позивача і власником іншої 1/2 частини будинку в [ADDRESS], ствердила, що [PERSON] жодного дня з моменту реєстрації не проживав за даною адресою, а жив на Котиківці. Це саме підтвердила і свідок [PERSON] Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України, особа втрачає право на користування житловим приміщенням у випадку своєї відсутності в даному приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним на свій розсуд та розпоряджаються ним. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки обставини, викладені позивачем, свідчать про те, що відповідач в будинку за адресою [ADDRESS] не проживає з моменту реєстрації в 2011 році, не бере участі в його утриманні, не являється членом сім'ї позивача і доказів на спростування цих обставин під час розгляду справи судом ніким не надано, тому суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved