Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач звернулась з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, вона є власником житлового будинку №30 по вул. О. Литвишка в м. Підгородне, Дніпровського району Дніпропетровської області, на підставі договору про надання земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від [INFO], що зареєстрований в КП «Новомосковське міжрайонне БТІ» за №6375-35 від 22 лютого 1995 року. В\~липні 2014 році відповідач була зареєстрована у вищезазначеному домоволодінні, однак в спірному домоволодінні відповідач не проживає, а тільки зареєстрована, тривалий час мешкає за іншою адресою, особистих речей відповідача не має, комунальні послуги не сплачує, не отримує кореспонденцію, проте реєстрація її місця проживання у домоволодінні не дозволяє позивачу розпоряджатися житлом на власний розсуд. Тому вона звернулась до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надійшло. Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, що позивач є власником житлового будинку №30 по вул. О. Литвишка в м. Підгородне, Дніпровського району Дніпропетровської області, на підставі договору про надання земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від [INFO], що зареєстрований в КП «Новомосковське міжрайонне БТІ» за №6375-35 від 22 лютого 1995 року. В липні 2014 році відповідач була зареєстрована у вищезазначеному домоволодінні, однак в спірному домоволодінні відповідач не проживає, а тільки зареєстрована, тривалий час мешкає за іншою адресою, особистих речей відповідача не має, комунальні послуги не сплачує, не отримує кореспонденцію. На зазначені обставини посилалась позивач у позовній заяві та вони не спростовані відповідачем жодним належним і допустимим доказом. Відповідно до\~ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У відповідності зі ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні\~від 11 грудня 2003 року, який відповідно до\~Конституції України\~регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з\~реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном. Згідно\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно вимог\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст. 391 ЦК України\~передбачає, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги правомірні та обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст. 29,\~317,\~391,\~405 ЦК України\~та Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні\~і підлягають задоволенню, оскільки вказане домоволодіння належить позивачу на праві власності на законних підставах, відповідач не проживає у ньому понад рік та втратила право користування зазначеним житлом.

Outcome: approved