Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.06.2013 р., який позивач розриває в судовому порядку. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю і перебуває на її утриманні. Протягом тривалого часу відповідач не в повній мірі виконує свій батьківський обов'язок щодо утримання дитини, хоча працює в ПрАТ «МАУ» і має стабільний дохід. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі ј частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред'явлення позову та до досягнення нею повноліття. Відповідачем [PERSON] 21.11.2018 р. до суду подано відзив на позовну заяву, в якій він зазначає, що добросовісно виконує свій обов'язок по утриманню дитини, які під час спільного проживання з позивачем, так і після того, як стали проживати окремо. Кошти на утримання дитини направляє на банківську картку, відкриту на ім'я [PERSON] у АТ «ПриватБанк», на підтвердження чого надав відповідні квитанції. В середньому, за період з травня 2018 р. по жовтень 2018 р.- за шість місяців, він добровільно сплатив 92584,09 грн., що становить середньомісячно 15430,68 грн. аліментів. Зазначив, що отримує середньомісячний дохід в розмірі 104624,79 грн., тому сплачує 1/7 від свого доходу на утримання дитини, і вважає таку суму достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На його думку, позивач,бажаючи отримуват 26000 грн. аліментів, не навела жодних доказів на підтвердження того, що їх дитини потребує більшої суми, ніж він сплачує, не надала щодо цього жодних належних і допустимих доказів. Крім того, вказує, що дитина певну кількість днів перебуває з ним, а не з матір'ю, і він здійснює на неї відповідні витрати. Звертає увагу, що в судовому порядку захищаються порушені і невизнані права свободи та інтереси, однак він виконує свої обов'язки по утриманню дитини, і права позивача не порушує, тому вважає позов безпідставним. Також відповідач звертає увагу на положення ч.5 ст. 183 СК України, якою обмежено максимальний розмір аліментів у розмірі не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, а позивачем не наведено жодних доказів необхідності отримувати аліменти в більшому розмірі аніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Також зазначає, що обов'язок по утриманню дитини покладено на обох батьків, а заявлена позивачем вимога порушує принцип рівності такого обов'язку і перекладає його виключно на відповідача. З урахуванням зазначеного, відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовити і ухвалити рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши з нього, [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/7 з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття. Просить в описовій і мотивувальній частині рішення визнати такими, що не відповідають дійсності зазначені позивачем обставини щодо невиконання в повній мірі ним обов'язків по утриманню дитини. 30.11.2019 р. представником позивача подано відповідь на відзив, в якому не погоджується з доводами відповідача, викладеними в відзиві на позов. Так, зазначає, що витрати позивача на щомісячне утримання малолітньої [PERSON] становлять близько 30000 грн., з яких документально підтверджені витрати: на продукти харчування - в розмірі 6100 грн., на одяг - 2000 грн., на створення умов соціального розвитку - 2500 грн., сплату за комунальні послуги - близько 3000 грн. (для належних умов проживання дитини), на створення умов для підготовки до занять фізичною культурою (надання спортивно-оздоровчих послуг ТОВ «Спорт-Ера» та зайняття з тренером - близько 6000 гривень; сплата за харчування в дитячому садку «Яблучко» - 327 гривень.; витрати на забезпечення проїзду автомобілем - 3000 грн. Також зазначає про витрати на придбання інших товарів, які необхідні дитині для зміцнення імунітету і нормального гармонійного розвитку - за межами супермаркету і не можуть бути підтверджені чеками і квитанціями. Відтак вважає, що аліменти в розмірі саме ј частини від доходу відповідача є законними та необхідними для забезпечення фізичного, розумового, духовного соціального розвитку дитини на тому рівні, який було встановлено батьками дитини під час проживання однією сім'єю. Вказує, що відповідачем не зазначено норми закону, яка вказує на можливість зменшення розміру аліментів до 1/7 частини заробітку. На підтвердження понесених витрат надано відповідні чеки. 14.02.2019 р. [PERSON] надав пояснення, в яких зазначив, що перерахувавши витрати позивача, про які вона зазначає у відповіді на відзив, шляхом додавання сум, в результаті складає 22927 грн., а не 30000 грн., про що вказує позивач. Крім того, низка статей витрат є завідомо хибними доказами. Так, щодо витрат на спортзал в фітнес-клубі «Спортлайф», які позивач зазначила 6000 грн. в місяць, однак відповідно до наданих доказів це вартість річного абонементу, а не місячних витрат і надані ці витрати позивачці, а не дитині. Так само не обґрунтовано розмір комунальних платежів у розмірі 3000 грн. Також витрати на паливо для автомобіля позивача не є цілком виправданими, оскільки позивач використовує його і для власних потреб. Крім того, інформація про маршрут до ДНЗ «Яблучко» є завідомо неправдивою. Так само, під виглядом витрат на харчування дитини у розмірі 6100 грн. позивач надає сукупні витрати на харчування. При цьому, відповідач вказує про те, що витрати на забезпечення потреб дитини не можуть бути покладені лише на нього, а діляться повірну між батьками. Вважає, що фактичними витратами на задоволення потреб дитини є сума 13000 грн. Відповідач просить суд звернути увагу, що він не має зобов'язань нести витрати на особисті потреби позивача, тому просить суд звернути увагу на докази фактичних витрат позивача, оскільки серед наданих чеків є витрати на купівлю садового електроінструмента, отрутохімікатів, ліків для дорослих, засобів жіночої гігієни, рахунків із закладів швидкого харчування. Також просить суд взяти до уваги той факт, що зі своєї заробітної плати він робить цінні подарунки дитині, та на Різдво він подарував дочці новий телевізор. На підставі всього вищезазначеного вказує, що він виконує свої батьківські обов'язки. Щодо свого матеріального становища зазначає, що припинивши подружнє життя із позивачем він добровільно залишив їй у користування новозбудований будинок у с. Рославичі і на даний час орендує квартиру прийнятної якості для свого проживання та періодичних візитів дочки, сукупні витрати на оплату житла становлять 15000 грн., також відповідачем виконувались зобов'язання по оплаті за споживчий кредит для купівлі автомобіля позивачу, на даний час, з метою задоволення власних потреб у перебуванні ним було взято в користування на умовах лізингу автомобіль Geely МК 2008р.в, стосовно якого він щомісячно здійснює виплату 5740 грн. Також йому необхідно акумулювати кошти для придбання та облаштування власного будинку. Позивач до суду не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених в позові та письмових заявах. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вважаючи заявлений розмір аліментів необґрунтованим і завищеним. Він утримує дитину, сплачує 13 тисяч. Відповідач має дві вищі освіти і має можливість працевлаштуватися. Він від участі в утриманні дитини не відмовляється. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що відповідач від утримання дитини не відмовляється. Позивач не працює, хоча також має утримувати дитину. Відповідач може сплачувати 1/7 частку від свого заробітку, а розмір ј частка - буде значно перевищувати встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач не працює і живе за рахунок аліментів. В період відсутності позивача, коли вона їздила до Мілану, відповідач доглядав дитину, лікував її. Відповідач періодично оплачує кошти за садочок, несе додаткові витрати на дитину. Також підтримав обставини, викладені в письмових заявах по позову. Просив при вирішенні спору стягнути аліменти в розмірі не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Заслухавши учасників прлцесу, дослідивши письмлві матеріали, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.06.2013 р., який розірвано рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області № 362/4639/18 від 17.12.2018 р. (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає правоможної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сторонами під час судового засідання визнано, що дитина [PERSON] проживає з матір'ю і перебуває на її утриманні, при цьому відповідач, приймає участь в утриманні дитини, шляхом надання позивачці визначених ним самостійно аліментів. Як зазначено відповідачем і не спростовано позивачем, відповідач [PERSON] надає кошти на утримання дочки в середньому розмірі 15000 грн. Крім того, факт надання вказаних коштів і їх розмір стверджується наданими відповідачем доказами: зокрема квитанціями про перерахунок коштів на рахунки [PERSON] (а.с.42-49). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, положеннями ст. 183 СК України визначено граничні розміри аліментів на дитину, окрема, відповідно до ч.5 зазначеної статті той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Тобто, на час вирішення спору прожитковий мінімум для дитини - [PERSON] законодавчо встановлено в розмірі 1626 грн., відтак граничні розміри аліментів становлять: мінімальний (50% прожиткового мінімуму) - 813 грн., максимальний (10 прожиткових мінімумів) -16260 грн. Відповідно до наданої відповідачем довідки про заробітну плату, виданої ПрАТ «Міжнародні Авіалінії України» №549 від 15.11.2018 р., середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 104625 грн. Отже, визначені позивачем аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку становитиме 26156 грн., що значно перевищує встановлений СК України максимальний розмір аліментів. В обґрунтування стягнення аліментів в розмірі не менше, ніж ј частка від заробітку (доходу) відповідача позивач посилається на те, що щомісячні потреби дитини [PERSON] становлять близько 30000 грн., надаючи при цьому певні квитанції та чеки. Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження потреб дитини, суд критично ставиться до тверджень позивача щодо таких потреб в розмірі саме 30000 грн. Так, позивачем надані копії чеків на підтвердження купівлі продуктів харчування, дослідивши які, вбачається придбання, серед іншого: лікеру (а.с.70), картриджів (а.с.79), цигарок "Парламент" (а.с.84), засобів жіночої гігієни (а.с.85 на звороті), ліків Диклобене, Вольтарен, інших ліків, кремів (а.с.76,90) а також інших товарів, доцільність яких використанням саме дитиною - позивачем не доведено. Також, серед зазначених чеків значна частина витрат здійснена на продукти швидкого харчування, полуфабрикатів, в доцільності використання яких саме дитиною суд має сумніви. Також позивачем не доведено використання саме дитиною послуг спортивного клубу «Sport life». Не є доведеними в судовому засіданні витрати на пальне в розмірі 3000 грн. саме для забезпечення проїзду дитини, при цьому суд зазначає, що позивач не позбавлена можливості користуватися послугами громадського транспорту. За таких обставин, позивачем не доведено потреби дитини - [PERSON] в аліментах в розмірі більшому, ніж визначено ст. 183 СК України, а саме 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. При цьому, суд звертає увагу позивача на положення ст. 141 Сімейного кодексу України, відповідно до яких мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Таким чином, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язку як матері, так і батька. При цьому позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин, які виключають її можливість працювати та приймати участь в забезпеченні дитини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги матеріальний стан сторін, потреби дитини, яка проживає з позивачем, матеріальні можливості та потреби відповідача, який добровільно виконує свій батьківський обов'язок, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у відповідності до положень СК України шляхом стягнення з відповідача ј частки всіх видів його доходу заробітку. При цьому, враховуючи розмір заробітку відповідача та його потреби по облаштуванню власного життя, суд вважає за необхідне обмежити максимальний розмір аліментів - в розмірі 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. При цьому суд роз'яснює положення ст. 192 СК України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач звільнена від оплати судових витрат, тому згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в дохід держави.

Outcome: approved