Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона працювала у Національному Києво-Печерському історико-культурному заповіднику на посаді екскурсовода з 1981 року за безстроковим трудовим договором. У 2010 році змінилися умови праці і з 27.10.2010 року вона почала працювати на посаді провідного лектора екскурсовода за строковим трудовим договором - на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника [PERSON] Строк дії трудового договору з нею неодноразово продовжувався, оскільки основний працівник продовжувала відпустку по догляду за дитиною. Останній раз строк перебування на посаді їй було продовжено з 04.03.2013 року, оскільки основний працівник [PERSON] продовжила термін перебування у відпустці по догляду за дитиною до 04.09.2013 року, на півроку. 03.09.2013 року вона (позивач) написала заяву про продовження їй трудового договору, оскільки їй стало відомо про те, що основний працівник [PERSON] написала заяву про продовження відпустки по догляду за дитиною до 04.03.2014 року. Її (позивача) безпосередній керівник відділу не заперечувала проти такого продовження, проте відповідач, знаючи про те, що основний працівник не буде приступати до роботи ще півроку та про її (позивача) бажання продовжити роботу, звільнив її за п.2 ст.36 КЗпП України - у зв'язку з закінченням строку трудового договору. Вважає таке звільнення незаконним, оскільки строк її трудового договору не закінчився. Так, строковий договір був укладений з 27.10.2010 року на період відпустки по догляду за дитиною [PERSON] Остання перебувала у відпустці по догляду за дитиною по 04.09.2013 року, після чого, цього ж числа - 04.09.2013 року звільнили її (позивача) та в цей же день основному працівнику був виданий наказ про продовження відпустки по догляду за дитиною. Тобто, строк її (позивача) трудового договору не закінчився і мав би продовжуватися до кінцевої дати перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною - до 04.03.2014 року, або дати, яку зазначив основний працівник у своїй заяві про достроковий вихід на роботу після відпустки по догляду за дитиною. У зв'язку з цим, звернулася до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, та просили позов задовольнити, скасувати наказ про звільнення позивача, поновити позивача на посаді, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу. Пояснили, що позивач була звільнена з роботи незаконно. Позивач працювала за строковим договором на період відпустки по догляду за дитиною [PERSON] По справі доведено, що [PERSON] з відпустки не виходила, тому позивач продовжувала працювати і її звільнення безпідставне та незаконне. Табель робочого часу не є доказом роботи [PERSON] Наказ про вихід [PERSON] з відпустки з 04.09.2013 року не має зазначення підстав, якою може бути лише заява працівника. Просили врахувати, що наданими ними доказами та показами свідків, в тому числі [PERSON], підтверджено те, що [PERSON] продовжувала свої відпустки безперервно, без виходу на роботу, що 04.09.2013 року на роботі вона не була. Цими ж доказами спростовано пояснення та документи сторони відповідача. Зазначили, що сторона відповідача не надала книги виходу на роботу, інших документів, які вимагалися судом, що також свідчить про доведеність їх позовних вимог. Представник відповідача, який є одночасно і представником третьої особи, в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, так як він є безпідставний та необгрунтований, та просив врахувати надані ним письмові пояснення. Пояснив, що [PERSON] 04.09.2013 року виходила на роботу, що підтверджено наказом та табелем обліку робочого часу. Саме вихід [PERSON] на роботу після відпустки по догляду за дитиною і був підставою для звільнення позивача, що передбачено трудовим законодавством. Факт того, що 04.09.2013 року на одній посаді були протабельовані дві особи - позивач та [PERSON], вважає не є порушенням. Просив врахувати, що доказувати має позивач свої вимоги, а останньою не було надано достатніх доказів по даній справі. Покази свідків вважає такими, що не можуть бути враховані, так як ці свідки є зацікавленими особами. Вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, який є одночасно і представником третьої особи, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню. В суді встановлено, що позивач працювала у Національному Києво-Печерському історико-культурному заповіднику на посаді екскурсовода з 1981 року за безстроковим трудовим договором. Відповідно до наказу відповідача №210-о від 27.10.2010 року позивача було переведено на посаду провідного лектора екскурсовода сектору наукової організації роботи лекторів - екскурсоводів відділу науково-екскурсійної діяльності на час відпустки по догляду за дитиною [PERSON] за контрактом. Причиною переведення позивача на вказану посаду зазначено зміна структури та введення в дію нового штатного розпису. На таке переведення була надана письмова згода позивача, оформлена у вигляді заяви від 27.10.2010 року. З наданих до справи документів встановлено, що [PERSON] подавала відповідачу заяви та медичні висновки про продовження відпустки по догляду за дитиною, у зв'язку з чим продовжувався і строк роботи позивача. Мало місце продовження строкового трудового договору позивача по 04.03.2013 року, потім - по 04.09.2013 року. Відповідно до наказу №228-о від 02.09.2013 року відповідачем звільнено позивача [PERSON] 04.09.2013 року з роботи у зв'язку з закінченням строку трудового договору п.2 ст.36 КЗпП України. Останнім робочим днем роботи позивача було 04.09.2013 року. В цей день позивач виконувала свою роботу, була протабельована, що підтвердив і представник відповідача в судовому засіданні. До справи надано копію заяви [PERSON] від 19.08.2013 року, в якій вона просила відповідача вважати її на роботі з 04.09.2013 року після відпустки по догляду за дитиною та перевести її на 0,5 посадового окладу строком на 1 рік. Дана заява не знайшла свого вирішення, відсутні резолюція керівника відповідача та не було наказу про вихід [PERSON] на роботу та переведення її на 0,5 посадового окладу. В судовому засіданні позивач та [PERSON], яка була допитана в якості свідка пояснили, що в серпні 2013 року вони зверталися до керівництва відповідача з проханням розділити ставку провідного лектора екскурсовода на них двох по 0,5, тобто просили дати їм можливість працювати кожній на півставки. Обгрунтуванням цього, зазначено те, що [PERSON] при такій умові могла вийти на роботу, на повну ставку не мала можливості працювати у зв'язку з тим, що є необхідність доглядати дитину. В суді встановлено, що з аналогічною заявою до відповідача зверталася і позивач і згідно відповіді відповідача від 27.08.2013 року останні повідомили, що позивач прийнята на посаду за строковим договором на час відпустки по догляду за дитиною [PERSON], кінцевим терміном строкового договору позивача є дата, яку працівник, який знаходився у відпустці по догляду за дитиною, зазначить в своїй заяві, з якої він приступає до роботи на своїй посаді. З наданих стороною відповідача документів, а саме: табелю обліку робочого часу, та пояснень представника відповідача в судовому засіданні слідує, що [PERSON] 04.09.2013 року була на роботі, була протабельована. В цей же день була на роботі і позивач [PERSON], яка також є протабельована. І [PERSON], і [PERSON] 04.09.2013 року працювали, були протабельовані на одній і тій же посаді, про що зазначила сторона відповідача. Тобто, на одній посаді (1 штатна одиниця) в один день протабельовано дві особи. Для [PERSON] вказаний день - 04.09.2013 року був останній робочий день, а для [PERSON] даний день був першим робочим після виходу з відпустки по догляду за дитиною, що свідчить з наказу відповідача №229-о від 02.09.2013 року, в якому зазначено: вважати [PERSON] такою, що приступила до виконання своїх обов'язків з 04.09.2013 року. Підставою в даному наказу зазначено: "[PERSON]". В суді було встановлено, що заяву до вказаного наказу [PERSON] не писала, 04.09.2013 року на роботу не виходила, що було нею, як свідком, пояснено в суді. Крім того, до справи приєднано копії наказів відповідача відносно [PERSON], а саме: наказ №24-в від 26.02.2013 року, яким було продовжено [PERSON] додаткову відпустку для догляду за дитиною з 04.03.2013 року по 04.09.2013 року включно (підстава - заява [PERSON], висновок ЛКК №50 від 20.02.2013 року) та наказ №232-о від 04.09.2013 року, яким було надано [PERSON] відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною з 05.09.2013 року по 04.03.2014 року (підстава - заява [PERSON] від 03.09.2013 року, висновок ЛКК від 02.09.2013 року №59). До справи надано і копію заяви [PERSON] від 03.09.2013 року, в якій остання просила надати їй відпустку для догляду за дитиною з 05.09.2013 року по 04.03.2014 року, на підставі довідки ЛКК №59 від 02.09.2013 року. Дана заява містить резолюції керівництва. Викладене вище свідчить про те, що [PERSON] перебувала у відпустках по догляду за дитинною в періоди з 04.03.2013 року по 04.09.2013 року включно, та з 05.09.2013 року по 04.03.2014 року. Ці відпустки були надані [PERSON] безперервно, виходу [PERSON] на роботу не було в зазначені періоди. Дане підтверджено як наданими та вказаними документами, так і показами свідка [PERSON], позивача, свідків. Наказ відповідача №229-о від 02.09.2013 року суд не може прийняти до уваги, оскільки даний наказ не містить зазначення підстав, з ним не була ознайомлена [PERSON] Крім того, зміст цього наказу спростований як показами свідка [PERSON], так і зазначеними вище документами, зокрема - наказами №24-в від 26.02.2013 року та №232-о від 04.09.2013 року. Суд розцінює наказ №229-о від 02.09.2013 року як намагання відповідача уникнути відповідальності - поновлення на роботі, відшкодування сум позивачу за безпідставне звільнення останньої. Враховуючи викладене, слідує, що позивач була звільнена незаконно, в порушення вимог трудового законодавства. Судом враховуються і приєднані до справи копії письмових звернень працівників відповідача до керівництва, профспілкового комітету, в яких працівники в кількості 60 чоловік просили сприяти продовженню терміну роботи позивача на ставці [PERSON], оскільки остання продовжує відпустку по догляду за дитиною. Відповідно до ст.23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Пунктами 2, 3 вказаної статті визначено, що трудовий договір може бути: на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Статтею 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2,3 ст.23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. Як зазначалося вище, по даній справі встановлено, що позивач працювала у відповідача по строковому трудовому договору - на час перебування [PERSON] у відпустці по догляду за дитиною. З наданих документів встановлено, що [PERSON] з 27.10.2010 року по березень місяць 2014 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною безперервно, відпустки оформлювалися шляхом видачі наказів відповідачем, на підставі заяв [PERSON] та висновків ЛКК. Викладене вище свідчить про те, що позивач була звільнена з посади безпідставно, в порушення вимог трудового законодавства і її права підлягають відновленню - вона має бути поновлена на роботі та має бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Наказ №228-о від 02.09.2013 року про звільнення позивача підлягає визнанню незаконним. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до наданого відповідачем розрахунку середнього заробітку позивача слідує, що середньоденна заробітна плата позивача становить 552 грн.33 коп. Період між звільненням позивача по дату постановлення рішення - з 05.09.2013 року по 01.04.2014 року включно, становить 146 робочих дні. Враховуючи кількість вказаних робочих днів та середньоденну заробітну плату, слідує, що за час вимушеного прогулу з відповідача на користь позивача має бути стягнуто середній заробіток в сумі 80 640 грн. 18 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи дану категорію справи, з відповідача мають бути стягнуті судові витрати - судовий збір у розмірі 806 грн. 40 коп. Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved