Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зверталась до відповідача з проханням матеріально утримувати дитину, але відповідач ухиляється добровільно сплачувати аліменти. Аліментів відповідач нікому не сплачує. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2018 року справу призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було роз'яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Відповідно ст. ст. 180-182 СК України, батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, який уклали 16 грудня 1995 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Фастівського міськвиконкому, актовий запис №570, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). Згідно довідки виданої головою вуличного комітету м. Фастів Верещак від 20 вересня 2018 року [PERSON], проживає в [ADDRESS] з доньками [PERSON] -1997 р.народження (повнолітня) та [PERSON] - 2006 р.народження (а.с. 9). Судом встановлено, що відповідач офіційно не працює, добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини позивачуне надає, хоча зобов'язаний це робити. При цьому будь-якої домовленості щодо утримання дітей між сторонами не досягнуто, сторони не надали суду доказів укладання між собою відповідного договору про сплату аліментів на дітей, у зв'язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом. Згідно із частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначений показник з урахуванням його безпосереднього відношення до прожиткового мінімуму, може змінюватися в залежності від змін у чинному законодавстві, тому, на думку суду, визначення розміру аліментів саме у частці від заробітку, є доцільним та таким, що унеможливить в майбутньому порушення прав та інтересів дитини сторін. А тому, враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивачки доведеними та обґрунтованими. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати по оплаті судового збору. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь сплачені нею витрати, пов»язані з наданням юридичної допомоги. В пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до квитанції №б/н від 20.09.2018 [PERSON] сплатила адвокату Гончаренко С.С. за виготовлення позовної заяви про стягнення аліментів - 200 грн. (а.с.11). Таким чином, понесення витрат на правову допомогу підтверджені документально, тому є всі підстави для їх відшкодування.

Outcome: approved