overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з 23.02.2011 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейне життя не склалось, фактично 7 років вони проживають окремо, не мають спільного бюджету та обов"язків. Перебування з відповідачем у шлюбі заради одиноких побачень без реального створення сім"ї суперечить її інтересам, тому просить його розірвати в судовому порядку, оскільки через органи РАЦСу відповідач відмовився розірвати шлюб, що потягло понесення нею судових витрат, які вона просить стягнути з відповідача на її користь. В підготовчому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечив. Згідно ст.200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 23.02.2011 року, який був зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №51. Від подружнього життя сторони неповнолітніх дітей не мають.\~Причиною розірвання\~шлюбу є\~втрата кохання\~та взаємопорозуміння,\~внаслідок чого\~сторони тривалий\~час не\~підтримують подружніх\~стосунків,\~проживають окремо,\~спільного господарства\~не ведуть, мають окремий бюджет і примирення не бажають. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання з відповідачем позивач вважає неможливим. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з 25.09.2013 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім"ю. Основною причиною розпаду сім"ї є різниця характерів, відсутність взамопорозуміння та довіри. З жовтня 2013 року вони проживають окремо і на даний час спільного господарства не ведуть. Перебувати в шлюбі з відповідачем не бажає , тому просить його розірвати. Спору щодо визначення місця проживання дитини між ними не існує. Сторони письмово повідомили про можливість розгляду справи у їх відсутність. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 25.09.2013 року , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 393. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає підтримувати подружніх стосунків. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. \~\~\~\~\~\~ Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити\~\~шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. При цьому судом не вирішується питання про визначення місця проживання неповнолітньої дитини сторін, оскільки дане питання сторонами не порушувалось. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з 26.06.2015 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Сімейне життя не склалось, оскільки між ними постійно виникають непорозуміння та сварки, вони не можуть знайти спільну мову, останнім часом проживають окремо і спільного господарства не ведуть. Шлюб носить формальний характер, тому просить його розірвати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила задовольнити, зазначивши, що примирення з відповідачем неможливе. Фактично вони створили інші сім"ї, особисто вона має намір укласти офіційний шлюб з чоловіком, з яким більше ніж півроку проживає. Витрати у справі бере на себе, стягнення з відповідача на її користь сплаченого судового збору не бажає. Відповідач проти розірвання шлюбу заперечив, факт проживання з іншою жінкою не спростував. Вислухавши пояснення сторін суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 26.06.2015 року, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 295. Від подружнього життя сторони спільних дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є втрата взаємопорозуміння, внаслідок чого сторони тривалий час проживають окремо, фактично створили інші сім"ї, подружніх стосунків не підтримують, мають окремий бюджет. Примирення позивач категорично не бажає. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з 28.04.2007 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, між ними втрачено почуття кохання та взаємоповаги, внаслідок чого припинено подружні стосунки та ведення спільного господарства. Відповідач створив нову сім"ю, тому шлюб існує лише формально. Примирення вважає неможливим, тому просить шлюб розрівати, неповнолітню доньку залишити на її вихованні. Одночасно просила стягнути понесені судові витрати. Позивач письмово повідомила про можливість розгляду справи у її відсутність. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових викликів за місцем реєстрації. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 28.04.2007 року, який був зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 134. Від подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає підтримувати подружніх стосунків. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. \~\~\~\~\~\~ Положеннями ч. 3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити\~\~шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Визначаючи місце проживання неповнолітніх дітей сторін \~суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та \~роз"ясненнями \~п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання \~дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років визначається нею самою. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір при подачі позовної заяви в розмірі 551 гривня 20 копійок. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з 30.08.2003 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають 2 неповнолітніх дітей: доньку Катерину, [INFO] та доньку Юлію, [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, оскільки відповідач проявляє до неї неповагу та не цікавиться інтересами сім"ї, що призвело до припинення фактичних шлюбних відносин. які більше року вони не підтримують. вважає збереження сім"ї неможливим, тому просить шлюб розірвати. Спору щодо визначення місця проживання дітей між ними не існує. Сторони письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутність. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 30.08.2003 року , який був зареєстрований виконкомом Горщиківської ради Коростенського району Житомирської області, актовий запис № 8. Від подружнього життя сторони мають неповнолітніх дітей: доньку Катерину, [INFO] та доньку Юлію, [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає підтримувати подружніх стосунків. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. \~\~\~\~\~\~ Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити\~\~шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. При цьому судом не вирішується питання про визначення місця проживання неповнолітніх дітей сторін, оскільки дане питання сторонами не порушувалось. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь невиплачену заробітну плату в розмірі 2477,74 грн. та грошову компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 6 425,07 грн., всього: 8 902,81 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебувала в трудових відносинах, після чого звільнилась з роботи за згодою сторін, однак відповідачем не було проведено з нею остаточний розрахунок та не виплачено заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Не заперечувала проти постановлення заочного рішення. Представник ПАТ "Новоград-Волинський м'ясокомбінат" до суду не прибув. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заяв, заперечень не надійшло. Враховуючи те, що позивач не заперечує проти постановлення заочного рішення, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Доповівши зміст заявлених вимог, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Захист законом права на своєчасне одержання винагороди за працю визначений статтею 43 Конституції України. За змістом ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (ст. 116 КЗпП України), в тому числі і грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки (ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки») З матеріалів справи слідує, що 18.08.1987 року позивач була прийнята на роботу до Відкритого акціонерного товариства «Новоград-Волинський м'ясокомбінат», правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «Новоград-Волинський м'ясокомбінат» (далі - роботодавець), та була звільнена за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з 10.02.2014 року (а.с. 5). Заборгованість по заробітній платі перед позивачем за грудень 2013 року - січень 2014 року складає 2 477,74 грн., компенсація за невикористані відпустки за період з 05.06.2008 року по 10.02.2014 року - 6 425,07 грн., що стверджується відповідними довідками роботодавця від 06.06.2014 року (а.с. 3, 4). Оскільки відповідач не дотримався вимог діючого трудового законодавства щодо регулярної і повної виплати заробітної плати позивачу в період його роботи, що призвело до порушення його трудових прав, та враховуючи відсутність спору про розмір невиплачених належних звільненому працівникові сум, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та задовольняє їх в повному обсязі. Крім того, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на обставини, викладені в позовній заяві. В судове засідання позивачка не з'явилася, від неї на адресу суду надійшла заява в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився. У поданій до суду заяві просить справу розглянути у відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши представлені у справі докази, вважає позовні вимоги обгрунтованими. З матеріалів справи встановлено, що батьку позивачки [PERSON] належить на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується випискою з погосподарської книги №1303, особовий рахунок [NUMBER] та технічним паспортом на будинок. [INFO] дядько позивачки [PERSON]. помер. Згідно заповіту від 17.09.2013 року, позивач має право на спадкове майно як єдиний спадкоємець за заповітом після смерті батька. У відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується відміткою про реєстрацію в його паспорті. Відповідно до довідки КП "Рівненське ОБТІ", вартість житлового будинку, станом на 21.08.2014р. становить 61754 грн., право власності на житловий будинок не зареєстровано. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями позивач не може, оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи на вказане спадкове майно, що підтверджується постановою приватного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 16.09.2014р. Згідно ст.328 ЦК України набуття права власності вважається правомірним, якщо набуте на законних підставах. Суд вважає, що позивач набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями на законних підставах, що стверджується дослідженими доказами. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить розірвати шлюб укладений між сторонами укладений 04.07.2017 року, зареєстрований у Комунарському районному у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області актовий запис № 490. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач про слухання справи був повідомлений судом належним чином, але в судове засідання не з'явився. Суд відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, згідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та проаналізувавши вимоги законодавства України про шлюб та сім'ю, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Сторони 04.07.2017 року уклали шлюб, який був зареєстрований в Комунарському районному у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області актовий запис № 490, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, наміру збереження шлюбу не має. Причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу суд, вважає обґрунтованими та подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Враховуючи, що сторони подружні стосунки не підтримують, підтримувати їх в подальшому позивач наміру не має, примиритися не бажають, в зв'язку з чим сім'ю зберегти немає можливості, суд за вимогою позивача розриває шлюб. У відповідності до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. При цьому, звернення позивача до суду з цим позовом суд розцінює як відсутність його вільної згоди на перебування у шлюбі, що з урахуванням принципу його добровільності, закріпленого в ст.24 СК України, є суттєвою обставиною для вирішення судом даної справи. Відповідно до ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки позивач просить суд залишити за нею прізвище, яке було набуте під час державної реєстрації шлюбу - [PERSON], суд, відповідно до ч. 8 ст. 294 ЦПК України, залишає за останньою прізвище, набуте нею під час державної реєстрації шлюбу "Кальченко". Суд вважає можливим задовольнити позов в повному обсязі оскільки це не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Outcome: approved