Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що померла [INFO] громадянка [PERSON] (далі - «Спадкодавець»), що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 21 грудня 2008 року, актовий запис №24621. В Шостій Київській державній нотаріальній конторі було відкрито спадкову справу № 99/09 щодо майна [PERSON]. Рішенням Печерського районного суду м. Києва 30 листопада 2009 року встановлено факт, що [PERSON] (далі - «Позивач» постійно проживав з [PERSON] однією сім'єю з 1985 року по день її смерті [INFO].) Отже, Позивач має право на спадкування майна, що не охоплене заповітом, як спадкоємець четвертої черги. Спадкодавцем було складено два заповіти, які розтлумачив Васильківський районний суд м. Києва рішен\-ням від 05 жовтня 2001 року №2-917/2011 та встановлено, що заповіт [PERSON] від 20 травня 2008 року скасував заповіт [PERSON] від 10 серпня 2007 року в час\-тині волевиявлення щодо «Належної їй на праві власності '/2 частини земельної ділянки площею 0,368 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] своєму онуку [PERSON], [INFO]. У зв'язку з таким формулюванням в заповіті спадкодавця, яка помилково назвала [PERSON] своїм онуком, не маючи відносин рідства з цією людиною, нотаріус Шостої державної нотаріальної контори 28 лютого 2014 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті [PERSON], померлої [INFO], у зв'язку з неможливістю встановити черговість спадкування. Позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва для отримання рішення про відсутність родинних зв'язків між Спадкодавцем та [PERSON], проте Печерський районний суд ухвалою від 03 червня 2014 року № 757/13202/14-ц відмовив у відкритті провадження, оскільки вважав, що між Позивачем та [PERSON] існує спір щодо спадкового майна. Позивач оскаржив в апеляційному порядку ухвалу, 09 липня 2014 року Апеляційним судом м. Києва було винесено ухвалу про відмову в задоволенні апеляційної скарги. Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва про визнання права власності на спадкове майно (за місцем реєстрації [PERSON]), проте Дарницький районний суд ухвалою від 14 березня 2016 року №753/4692/16 відмовив у відкритті провадження, оскільки майно перебуває у Печерському районі м. Києва, і повернув позовну заяву Позивачеві для подання до Печерського районного суду м. Києва. Позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва про визнання права власності на спадкове майно(за місцем перебування майна, згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва), проте Печерський районний суд ухвалою від 29 березня 2016 року № 757/12711/16-ц відмовив у відкритті провадження, оскільки відповідач перебуває за межами Печерського району м. Києва, і повернув позовну заяву Позивачеві, посилаючись на те, що позови до фізичної особи пред'являються в суд за місцем її проживання. Позивач не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину та захистити свої права, тому звертається до Дарницького суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. До початку судового засідання позивач подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі та провести заочний розгляд справи за наданими матеріалами. Відповідачу судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів, повістки з викликом у судове засідання та роз'яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Відповідач з поясненнями чи запереченнями щодо позовних вимог до суду не звертався, тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про ухвалення заочного розгляджу справи та задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], актовий запис №24621(а.с.5).. Рішенням Печерського районного суду м. Києва 30 листопада 2009 року встановлено факт, що [PERSON] (далі - «Позивач» постійно проживав з [PERSON] однією сім'єю з 1985 року по день її смерті [INFO]. Оскільки нотаріус не може встановити наявність чи відсутність родинних зв'язків, у зв'язку з чим не може встановити черговість спадкування, а [PERSON] не надає жодних документів до нотаріальної контори, Позивач звертається до суду з позовом про встановлення права власності на спадкове майно, яке не охоплене заповітом. Отже, Позивач має право на спадкування майна, що не охоплене заповітом, як спадкоємець четвертої черги. Відповідно до статті 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Заповітом Спадкодавця не охоплені вклади [PERSON] в Печерське відділення № 3715 Ощадбанку м. Києва. Відповідно до відповіді ВАТ Державний ощадний банк України Головного управління по м. Києву та Київській області від 25 березня 2009 року № 11-18/470, в Печерському відділенні №3715 Ощадбанку м. Києва відкрито декілька вкладів, на яких перебувають грошові кошти, а саме в Печерському відділенні № 3715/0174 Ощадбанку м. Києва - № [NUMBER] на 11425,25 гривень, № [NUMBER] на 2,40 гривень, № [NUMBER] на 3,95 гривень, [NUMBER] на 3,88 гривень, [NUMBER] на 2,85 гривень, [NUMBER] на 0,32 гривень, № [NUMBER] на 0,37 гривень, № [NUMBER] на 0,59 гривень, № [NUMBER] на 0,42 гривень, № [NUMBER] на 0,38 гривень, [NUMBER] на 1606,50 гривень, [NUMBER] на 5112,85 гривень, [NUMBER] на 7969,90 гривень, [NUMBER] на 5842,60 гривень, [NUMBER] на 5742,85 гривень, [NUMBER] на 12417,15 гривень, у філії № 3715/015 - № [NUMBER] на 2,74 гривень, у філії № 3715/0193 - № [NUMBER] на 2,01 гривень, № [NUMBER] на 0,31 гривень, № [NUMBER] на 4436,65 гривень. Позивач звертається до суду з приводу цих двадцяти вкладів, на загальну суму 54623,97 гривень. Відповідно до п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» та за нормою ч. 1 ст. 1258 ЦК України, справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. ч. 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. На підставі п.4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Згідно зі ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що позивач в іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності на спадкове майно, захистити своє порушене право не може, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачам права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 1216, 1217, 1218 1223, 1261, 1268, 1296, 1297 ЦК України, та

Outcome: approved