Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Лозівської сільської ради за участі в якості третьої особи управління Держземагенства у Петропавлівському районі про встановлення належності права спадкодавцю та визнання такого права за спадкоємцем в порядку спадкування за законом. На підтвердження свого позову зазначає, що [INFO] померла його рідна бабуся [PERSON] на час відкриття спадщини якій належала на праві приватної власності земельна ділянка площею - 4,830 гектари, що за призначенням відноситься до земель переданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та яка розташована на території Лозівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Він має право на спадкування за законом після її смерті, адже єдиним спадкоємцем першої черги після спадкодавця був би його рідний батько [PERSON], але він помер ще до часу відкриття спадщини після смерті матері [INFO]. Спадкодавець померла [INFO] на території Російської Федерації про що позивачу довгий час не було відомо, тому звернувся тільки в 2014 році до Петропавлівської державної нотаріальної контори завідувач якої від 26.11.2014 року надав на його користь відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмову нотаріус обґрунтував пропущенням позивачем строку для прийняття спадщини та відсутністю у нього оригіналу правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку, що є підставами для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Окрім того в усіх правовстановлюючих документах спадкодавця її прізвище визначено як і позивача «[PERSON]», в той час як у державному акті на її право на земельну ділянку її визначено як : «[PERSON]», що також перешкоджає позивачу у оформленні його спадкових прав. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просить позов задоволити. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надав письмову заяву, якою позовні вимоги визнав, не заперечує проти їх задоволення в повному розмірі. Третя особа до судового засідання не з'явилась, надала письмову заяву, якою позовні вимоги визнала, не заперечує проти їх задоволення в повному розмірі Вислухавши доводи позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] на території Російської Федерації померла рідна бабуся позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть. Родинні відносини позивача та спадкодавця підтверджуються свідоцтвом про народження позивача відповідно до якого батьком позивача визначено [PERSON] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до якого спадкодавця [PERSON] визначено матір'ю [PERSON]. На час відкриття спадщини [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка площею - 4,830 гектари, що за призначенням відноситься до земель переданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лозівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, та яка належала спадкодавцю на підставі державного акту серії [NUMBER] виданого 25.03.2002 року Петропавлівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження її голови № 98-р від 22.03.2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Пп № 8410. За інформацією наданою третьою особою такий державний акт є чинним на цей час, але кадастровий номер земельній ділянці не було присвоєно за життя власника. За інформацією наданою зі спадкового реєстру [PERSON] заповіт на посвідчувала, тобто спадкування після її смерті повинно відбуватись за законом. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені ст. ст. 1261-1265 ЦК України. Згідно ч. 1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] повинен бути її єдиний рідний син [PERSON], але він помер до часу відкриття спадщини після смерті матері [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його смерть. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Тобто відповідно до такої норми права позивач має право на спадкування та є спадкоємцем першої черги після смерті бабусі. Про інших спадкоємців першої черги суду не відомо. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно абз. 1 п. 1.12. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Згідно абз. 7 п. 1.12. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України якщо спадкодавець, якому належало майно на території України, мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається на підставі Закону України „Про міжнародне приватне право". Згідно ч. 1 ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Згідно п. 4.15. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п. 4.20 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусами провадиться на підставі документів, оформлених відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно -п. п. 4.18. п. 4 глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно довідки наданої Лозівською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області спадкодавець одна проживала та була зареєстрована за місцем проживання за адресою : [ADDRESS], до середини 2005 року. Аналогічну довідку надано сектором громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Петропавлівського району. Після зняття реєстрації за місцем проживання на території Лозівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області спадкодавець [PERSON] на території України більше ніде не реєструвалась, але громадянство України вона не змінювала, і єдиним майном , що входить до складу спадщини після її смерті є земельна ділянка на території Петропавлівського району, тобто позивачем вірно визначено територіальна підсудність. Позивач зі спадкодавцем після її виїзду до Російської Федерації не спілкувався і йому не було відомо про її дату смерті. Тільки на початку 2014 року його мама зверталась за останнім місцем реєстрації спадкодавця до Лозівської сільської ради, де їй повідомили, що [PERSON] померла та що її син має право щодо спадкування після її смерті. Після отримання інформації про її смерть позивач на протязі певного часу здійснив комплекс дій через органи Міністерства юстиції України щодо отримання свідоцтва про право на спадщину і тільки після отримання такого свідоцтва звернувся до Петропавлівської державної нотаріальної контори завідувач якої від 26.11.2014 року надав на його користь відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмову нотаріус обґрунтував пропущенням позивачем строку для прийняття спадщини, що є порушенням вимог ст.. 1270 ЦК України та відсутністю у нього оригіналу правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку, що є порушенням вимог п. 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та є підставами для відмови у вчиненні нотаріальної дії, тобто відмова нотаріуса є правомірною, відповідає вимогам чинного законодавства. Згідно абзацу 12 Роз'яснення Міністерства Юстиції України державним та приватним нотаріусам від 15.04.2010 року у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і, як наслідок, правовстановлюючий документ відсутній, питання належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку. Згідно п. 4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справа «про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 : якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, або якщо первинна реєстрація нерухомого майна не була проведена, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності не визнається представниками державних органів та нотаріату в зв'язку з відсутністю у мене повного об'єму правовстановлюючих документів на таке майно, що і призвело до подання цього позову до суду. Згідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини, чого не здійснив позивач своєчасно. Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. На доведення належності земельної ділянки саме спадкодавцю позивачем до суду надано: - ксерокопія державного акту на право приватної власності на земельну ділянку виданий на ім'я [PERSON], який до цього часу є чинним, виданого відділом держкомзему у Петропавлівському районі належним чином посвідченого; - витяг з технічної документації щодо вартості земельної ділянки, в якому визначено також, що земельна ділянка, право на яку є предметом цього позову, - до цього часу належить [PERSON]; - письмова інформація відділу держкомзему у Петропавлівському районі згідно якої власник земельної ділянки державного акту серії [NUMBER] на час розгляду справи не змінився, які є належним доказами та підтверджують належність земельної ділянки на час відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON]. Щодо допущеної помилки в написанні прізвища спадкодавця в державному акті, то допитані свідки : [PERSON] та [PERSON] пояснили, що покійну [PERSON], всі сусіди називали як : «[PERSON]», так і «[PERSON]». Інші особи на території Лозівської сільської ради з аналогічним прізвищем не проживали, вона мала у власності земельну ділянку, що і є об'єктом спадщини. Тобто всі доводи підтверджують беззаперечність належності спадкодавцю [PERSON] земельної ділянки на підставі державного акту серії [NUMBER], що в свою чергу доводить право позивача на спадкування такої земельної ділянки за законом. Згідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини, чого не здійснив позивач своєчасно. Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Той факт, що спадкодавець померла на території іншої держави та що про це не було відомо позивачу, на думку суду є поважною причиною для надання йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON], але надання такого додаткового строку в судовому порядку окремою процесуальною дією є недоцільним, адже вище встановлені перешкоди не дають підстав для захисту в подальшому порушеного права позивача. На підставі вищезазначеного враховуючи ст. ст. 392, 1216-1218, 1261, 1266, 1269-1272 ЦК України, ч. 4 ППВСУ «Про практику розгляду судами України справ про спадкування », «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», ч. 1 ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» та

Outcome: approved