Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що з відповідачем по справі перебуває в шлюбі з 16 червня 1997 року, від шлюбу мають одну спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Протягом останніх двох років сімейні стосунки припинені. В результаті постійних скандалів спільне життя з відповідачем стало неможливим. Спору про майно та про виховання дитини на день винесення рішення немає. Просив розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач та його представник підтримують позовні вимоги повністю. Позивач пояснює, що з відповідачем не проживає як подружжя останніх п'ять років. Трьохмісячний строк для примирення, який надавався судом, не покращав відносин у сім'ї. Подальше перебування у шлюбі з відповідачем вважає неможливим, наполягав на розірванні шлюбу. Відповідач у судовому засіданні позов не визнає, пояснює, що вона не бажає розривати шлюб. Просить суд надати ще один місяць строку для примирення, оскільки вона бажає зберегти сім'ю. Висловлює низку претензій до позивача у зв'язку з вживанням тим спиртних напоїв та подружньою зрадою. За три місяці, які надавались судом для примирення, вона не зустрічалась з чоловіком, оскільки не знала, де він буває. Готова терпіти будь-які образи з боку позивача, аби зберегти сім'ю. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Відповідно до свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 15 червня 1997 року в Леляцькій сільській раді Жмеринського району Вінницької області (а.с.4). Згідно з копією свідоцтва про народження, сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до ухвали Жмеринського міськрайонного суду від 22 червня 2017 року сторонам було надано строк для примирення тривалістю три місяці до 22 вересня 2017 року (а.с.15). Відповідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно з ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про надання права на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Разом з тим стаття 24 СК України встановлює, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі статтею 56 СК України, дружина та чоловік мають право на вибір місця свого проживання. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною другою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що тримісячний строк для примирення, який надавався судом, не покращав відносин у сім'ї, підтверджено також позивачем його категоричне небажання зберегти сім'ю і, відповідно, перебувати у шлюбі з відповідачем. У судовому засіданні відповідач у своїх поясненнях фактично підтримує думку позивача щодо неможливості подальшого спільного проживання, однак проти розірвання шлюбу, хоча ніяких заходів до примирення на протязі трьох місяців не приймала. Тому суд не бере до уваги прохання відповідача щодо надання додаткового строку на примирення і вважає, що небажання позивача перебувати в шлюбі є його правом. Надання ж судом додаткового строку для примирення призвело б до втручання в особисте сімейне життя сторін та примушування позивача перебувати в шлюбі всупереч його волі. Суд не приймає до уваги невизнання відповідачем позову, враховуючи її поведінку та стиль викладення своїх пояснень у судовому засіданні, і вважає таке невизнання затягуванням розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved