Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивачка 25 серпня 2015 р. звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила суд постановити рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований 07 березня 2015 року між нею та відповідачем Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, про що є актовий запис № 252. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 07 березня 2015 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], позивачка вказує, що вони проживають окремо в зв'язку із тим, що у них почали виникати непорозуміння в родині, шлюбні відносини припинені, оскільки спільне господарство не ведеться, сімейне життя з відповідачем не склалося, подальше спільне життя та примирення є неможливим, шлюб носить формальний характер, а тому, враховуючи наведене на підставі ст. 110, 112 СК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, зазначала, що вона з відповідачем на протязі трьох років проживають окремо не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають, рішення про розірвання шлюбу є зваженим та обміркованим, крім того виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечував, підтвердив, що вони з дружиною не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають. Суд, вислухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER] сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07 березня 2015 р. про що є актовий запис № 252 (а.с. 5 - копія свідоцтва про шлюб). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6 - копія свідоцтва про народження). Відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови №11 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Як встановлено в судовому засіданні, в родині позивачки та відповідача втрачена основа сім'ї, почуття довіри, поваги та любові один до одного, судом надавався сторонам строк на примирення два місяці, однак за даний час примирення між сторонами не досягнуто, а тому суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення як одного так і обох з подружжя шляхом його розірвання. Суд, заслухавши пояснення позивачки та відповідача дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї не можливе, сторони фактично протягом останніх трьох років не ведуть спільного господарства не підтримують шлюбних стосунків, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved