Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що з відповідачем у 2007 році було укладено кредитний договір та отримано нею кредит у розмірі 10000 доларів США на термін до 17.01.2022 року. Позивач виконав умови договору надавши кредитні кошти. Відповідач зі своєї сторони порушила умови договору та має прострочену заборгованість. В судове засідання представник позивача не зявився, просив справу слухати в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, проти винесення заочного рішення в разі повторної неявки відповідача не заперечує. В судове засідання відповідач повторно не зявилася, повідомлялася належним чином про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи в її відсутність до суду не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що 17.01.2007 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № KIF0GK00832941, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 10000 доларів США на придбання квартири, а також у розмірі 1650 дол. США на сплату страхових платежів на термін до 17.01.2022 року зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 1,00 % річних на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом. За відомостями АДП ТО ДМС України в Київській області від 19.01.2016 року відповідач змінила прізвище з «Валова» на «Степаненко». Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця, у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, позичальник сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Пунктом 4.1 договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного Договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). У звязку з неналежним виконанням своїх обовязків по кредитному договору, станом на 17.12.2015 року відповідач має прострочену заборгованість в розмірі 16655,52 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.12.2015 року (за курсом 23,51) складає 391571,28 грн., яка складається з: 11692,74 дол. США заборгованості за кредитом, 1497,44 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 238,50 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 3226,84 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Згідно ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором. Відповідно до статті 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором кредиту в розмірі 16655,52 дол. США. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 5873,57 грн.

Outcome: approved