Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . З 2014 року відповідач у зазначеній увартирі не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей відповідача у квартирі немає. Перешкод у користування жилим приміщенням ні позивачка, ні інші члени родини відповідачу не чинили. Враховуючи викладене, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом. 20.10.2020 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просить розглянути справу у її відсутності та не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлені належним чином у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи не надходило, тому суд, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольского бюро технічної інвентарізації №2791437 від 10.02.2004 року, квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 10.02.2004 року, засвідченого приватним нотаріусом Бодягіною І.І., на праві приватної вдасності належить [PERSON] , частка 1/1. Згідно акту про фактичне проживання від 06.08.2020 року комітету самоорганізації населення «Маяк», у квартирі за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , 1971 року народження, не проживає у вказаній квартирі з 2014 року. За положеннями ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не забороненого законом. Відповідно до положень ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами\~ст. 76-81 ЦПК України\~засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1\~ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За положеннями ч.1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 156 ЖК України\~з урахуванням положень ч. 1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Згідно з ч. 4\~ст. 156 ЖК України\~припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд враховуючи\~обставини,\~що відповідач\~покинув квартиру\~добровільно,\~його майна\~в квартирі\~не має,\~при цьому\~він залишається\~зареєстрованим у\~спірному житлі,\~не сплачує\~комунальні послуги,\~тим самим\~порушує права\~позивачки,\~оскільки перешкоджає\~вільному володінню\~й розпорядженню\~своєю власністю,\~тому,\~суд \~вважає можливим\~визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірному житлі, тим більше, що у відповідності до\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Разом з тим, положеннями\~ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~закріплено, що судове рішення, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації, так як вони є похідними від прийнятого рішення. Таким чином, судом встановлено, що відповідач на день ухвалення судового рішення не мешкає в спірному приміщенні щонайменш з 2014 року, а також не встановлена поважність причини його відсутності. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Оскільки позивачка при зверненні до суду з позовом просила відстрочити їй його сплату, тому суд вважає необхідним стягнути на користь держави суму судового збору в розмірі 840,80 грн. з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved