Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

позивачі звернулися до суду з даним позовом, в якому зазначили, що [INFO] померла їх мати [PERSON] , яка перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 22 червня 1974 року. Під час шлюбу їх матір`ю та її чоловіком, відповідачем по справі придбано земельну ділянку, площею 0,041 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка знаходиться на території Хотянівської сільської ради, СТ «Десна-3», Вишгородського району Київської області, садовий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. Зазначили, що вони фактично прийняли спадщину після смерті матері, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їм відмовлено узв`язку з тим, що у них були відсутні оригінали правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавці на таке майно. Позивачі в суді позов підтримали, просили про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник позивача в суді позов підтримав просили про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Відповідач в суді позов визнав в повному обсязі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що за час шлюбу подружжям Кілюшик в спільну сумісну власність ними набуто таке майно. Так, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 червня 2002 року [PERSON] придбав земельну ділянку, площею 0,041 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка знаходиться на території Хотянівської сільської ради , СТ «Десна-3», Вишгородського району Київської області. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 31 січня 2003 року [PERSON] належить земельна ділянка, площею 0,041 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка знаходиться на території Хотянівської сільської ради, СТ «Десна-3», Вишгородського району Київської області. Зазначене підтверджується також довідкою Управління земельних ресурсів у Вишгородському районі, Київської області № 1606 від 18 листопада 2009 року З свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 вересня 2013 року вбачається, що [PERSON] належить садовий будинок який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу квартири від 29 червня 1998 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Відповідно до довідки Форми 3 № 196 від 22 січня 2016 року власником особового рахунку квартири [ADDRESS] є [PERSON] На цій площі проживає і зареєстрований [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі 22 червня 1974 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] . Відповідно до свідоцтв про народження батьками [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [INFO] року [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,041 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка знаходиться на території Хотянівської сільської ради, СТ «Десна-3», Вишгородського району Київської області, Ѕ частину садового будиноку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та Ѕ частину квартиру [ADDRESS] . Позивачі у встановлений ст. 1270 ЦК України строк подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Інших спадкоємців по справі не має, що підтверджується матеріалами спадкової справи №21/2016 від 22 січня 2016 року після померлої [INFO] року [PERSON] , а саме, заявами [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини від 05 травня 2016 року (синів спадкодавця). Згідно постанови Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 16 лютого 2017 року позивачам відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на майно, що належало спадкодавцю, яке перебувало у спільній сумісній власності з [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень даних у п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. Отже позивачі довели у суді, що земельна ділянка, площею 0,041 га, кадастровий номер [NUMBER] , спірний садовий будинок, які знаходяться за вищевказаною адресою та спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , а відтак позивачі мають право успадкувати по 1/6 частині майна кожному, що належало спадкодавцю. Відтак суд доходить висновку про необхідність визнати вказане майно спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У відповідності до ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Згідно ст. 370 ЦК України у випадку виділення частки в праві спільної сумісної власності вважається, що частки кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлене за домовленістю співвласників або законом, або рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Оскільки позивачі позбавлені можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину в позасудовому порядку, визнання за ними прав на спадкування нерухомого майна має відбутися в суді. Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що оригінали правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на майно, що належало спадкодавцю, яке перебувало у спільній сумісній власності з [PERSON] останній не надає, а тому це перешкоджає видачі свідоцтва про право власності на спадщину, із яким закон пов`язує здійснення права спадкування на нерухоме майно. Встановлено, що відповідач зволікає з поданням оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно нотаріусу і це є передумовою порушення прав позивачів на спадкування. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Оскільки на момент відкриття спадщини спадкодавцю належала 1/2 частина земельної ділянки, садового будинку та квартири за позивачами слід визнати право власності на рівні їх частки, по 1/6 частині кожному. Таким чином, заявлене позивачами право підлягає визнанню, а пред`явлений позов - задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved