Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 98\~364,51 грн. В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що він працює на Харківському казенному експериментальному протезно-ортопедичному підприємстві (ХКЕПОП) на посаді техніка-протезиста-ортезиста II категорії медичного відділу з оплатою праці згідно штатного розпису з 05 серпня 2019 року по теперішній час згідно наказу про прийняття № 139/К від 01 серпня 2019 року. Починаючи з серпня 2020 року по теперішній час станом на 22 квітня 2021 року фактична виплата заробітної плати позивачу, відповідачем не здійснювалась. На підставі викладеного позивач просила стягнути, згідно довідки № 03/640 від 22.04.2021 року, нараховану та не виплачену заробітну плату на суму 98 364,51 (дев`яносто вісім тисяч триста шістдесят чотири гривень 51 коп.) грн. Ухвалою суду від 05.03.2021 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, позов підтримали, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань до суду не надавав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Суд керується положеннями ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи наведене, виходячи з положень ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає можливим постановити заочне рішення у справі. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] , працює на Харківському казенному експериментальному протезно-ортопедичному підприємстві (ХКЕПОП) на посаді техніка-протезиста-ортезиста II категорії медичного відділу з оплатою праці згідно штатного розпису з 05 серпня 2019 року по теперішній час згідно наказу про прийняття № 139/К від 01 серпня 2019 року. Згідно із довідкою із єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, Харківське казенне експериментальне протезно- ортопедичне підприємство (ХКЕПОП) є юридичною особою. Щомісячно відповідач здійснював позивачу нарахування сум заробітної плати, а за наявності коштів-виплачував її. Однак починаючи з серпня 2020 року по теперішній час станом на 22 квітня 2021 року фактична виплата заробітної плати позивачу не здійснювалась. Згідно довідки № 03/640 від 22.04.2021 року, яка була надана позивачу за місцем роботи, за період з серпня 2020 року по березень 2021 року станом на 22 квітня 2021 року, відповідачем була нарахована та не виплачена позивачу заробітна плата на суму 98 364,51(дев`яносто вісім тисяч триста шістдесят чотири гривень 51 коп.) грн., тобто вже вісім місяців позивач не отримує належних йому коштів за виконану роботу. Приписами\~ст. 43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положенням ч. 1\~ст.\~21\~Закону\~України\~«Про\~оплату\~праці» передбачено, що\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 5\~статті 97 КЗпП України\~передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Чинним законодавством, а саме ст.115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відомостей про наявність спору про розмір боргу суду не надано. Згідно з частиною другою\~статті 233 КЗпП\~у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Водночас згідно зі статтею 1 Конвенції Про захист заробітної плати F 95 термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 КЗпП України Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної вимоги про стягнення заробітної плати. Позовні вимоги задоволені в повному обсязі, тому слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 983 грн. 65 коп.

Outcome: approved