Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивачка 12.02.2019року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 23.02.2011року вона була призначена тимчасово виконуючою обов`язки директора ТОВ «Цегельний завод «Промінь», а 28.03.2011року обрана директором ТОВ «Цегельний завод «Промінь», звідки була звільнена 28.02.2018року рішенням загальних зборів. Стверджує, що відповідач ТОВ «Цегельний завод «Промінь» не виплачувало їй заробітну плату з травня 2017року по листопад 2017року. Так, на день звільнення її з роботи 28.02.2018року відповідачем було нараховано, але не виплачена, заробітну плату за період з 01.05.2017року по 30.11.2017року на загальну суму 60728,25 гривні. Вказує, що не виплативши їй при звільненні заробітної плати відповідач порушив її права, передбачені ч.1 ст.116 КЗпП України, згідно якої виплата всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Крім того, зазначає, що згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст..116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середньоденний заробіток позивача згідно проведеного розрахунку становить 141,51 гривень. Також покликається на те, що у відповідності до ст.ст.1,2,4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Згідно проведеного позивачем розрахунку компенсації така становить 6804,06гривні. З огляду на наведене, просить суд стягнути з відповідача в її користь заробітну плату за період з травня 2017року по листопад 2017року в розмірі 60728,25грн., середній заробіток за весь час затримки з дати звільнення по день фактичного розрахунку (з розрахунку 141,51грн. в день) та компенсацію в розмірі 6804,06 гривні. Ухвалою судді від 18.03.2019року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідачем відзиву до суду не надано, будь-які поважні причини ненадання відзиву відповідачем суду не повідомлено. У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд згідно з ч. 8\~ст.\~178\~ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, проте подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, в якому зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Представник відповідача ТОВ «Цегельний завод «Промінь» в суд не з`явився, хоча відповідач був своєчасно і належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Ухвалою суду від 21.05.2019року постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Враховуючи наведене та беручи до уваги думку позивача, яка не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Судом встановлено, що позивача [PERSON] 23.02.2011року було призначено на посаду тимчасово виконуючої обов`язки директора ТОВ «Цегельний завод «Промінь» (відповідача у справі) (наказ №14 від 23.02.2011року), а 28.03.2011 її обрано директором ТОВ «Цегельний завод «Промінь» (наказ №23 від 28.03.2011року), звідки 28.02.2018року була звільнена на підставі рішення загальних зборів учасників від 09.02.2018року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки позивача [PERSON] серії [NUMBER] . Згідно довідки про доходи, виданої ТОВ «Цегельний завод «Промінь» №91 від 01.12.2017року, позивачу [PERSON] була нарахована заробітна плата, а саме: у травні 2017року на суму 8207,50грн.; у червні 2017року на суму 7647,40грн.; у липні 2017року на суму 7736,25 грн.; у серпні 2017року на суму 7635,83 грн.; у вересні 2017року на суму 7402,20грн.; у жовтні 2017року на суму 7032,17грн.; у листопаді 2017року на суму 15066,90грн. Загальна сума нарахованого доходу за період з 01.05.2017року по 30.11.2017року становить 60728,25грн. Однак, як встановлено судом, вказана сума заробітної плати позивачу [PERSON] відповідачем не виплачена. Отже, у відповідача перед позивачем існує заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 60728,25 грн. Вказаний розмір заборгованості відповідачем не спростований будь-якими доказами. Приписамист.43\~Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України, обумовлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до\~ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівникам здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 ЗУ «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 115 КЗпП України, ч. 1\~ст. 24 ЗУ «Про оплату праці»\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ч. 1\~ст. 47 КЗпП України\~передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 2\~ст. 233 КЗпП\~України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Проаналізувавши зміст частини 2\~статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідачем не були виплачені позивачу всі належні суми при звільненні, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з 01.05.2017року по 30.11.2017року у розмірі 60728,25 грн. підлягають задоволенню. При цьому, суд зазначає, що тяжке фінансове положення підприємства не може свідчити про відсутність вини роботодавця у невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти позивачу. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Крім того, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У відповідності з вимогами ч.1ст.117\~КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені уст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз`яснень п.20 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~13\~від 24.12.1999\~р.\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства про\~оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд керується п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100(з наступними змінами і доповненнями). Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Суд визначає розмір середньомісячної заробітної плати за підставі довідки про доходи, виданої ТОВ «Цегельний завод «Промінь» №91 від 01.12.2017року, у сумі 7217,19 грн. (7402,20грн. за вересень 2017 року + 7032,17 грн. за жовтень 2017року =14434,37 грн.; 14434,37грн/2 місяці=7217,19грн.), а середньоденна зарплата становить 141,51 грн. (14434,37/51 робочий день/2 місяці=141,51 грн). Кількість робочих днів за період з 28.02.2018року (день звільнення) по 21.05.2019року (день ухвалення рішення суду) складає 304 робочих дні. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (день винесення судового рішення) за період з 28.02.2018року по 21.05.2019 року у розмірі 43019,04 грн., виходячи з наступного розрахунку: 141,51 грн. х 304 робочих днів=43019,04грн.. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачеві сум в день звільнення. Отже, судом встановлено, що в день звільнення позивачеві в порушення\~ст.116 КЗпП України\~не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі, а з урахуванням вимог\~ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки. Крім того, у випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Статтею 34\~Закону України\~«Про оплату\~праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Порядок нарахування та виплати компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати встановлено ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Ст.1\~ЗУ «Про\~компенсацію громадянам\~втрати частини\~доходів у\~зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до вимогст.2\~ЗУ «Про\~компенсацію громадянам\~втрати частини\~доходів у\~зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), що передбаченост.3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Згідно п. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159\~сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Згідно рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-ПР/2013 положенню\~ст.233 КЗпП України\~надане додаткове офіційне тлумачення, відповідно якого у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звертатися до суду з позовом про стягнення суми індексації заробітної оплати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмежень будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Згідно наданого позивачем розрахунку розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати становить 6804,06 грн. Оскільки такий розрахунок проведений позивачем у відповідності до вимогст.3 ЗУ «Про\~компенсацію громадянам\~втрати частини\~доходів у\~зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» та з урахуванням індексів інфляції в період невиплати заробітної плати, він приймається судом до уваги при вирішенні спору, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині слід також задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 6804,06грн. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору на суму 768,40грн. Також, суд вважає необхідним відповідно до вимог ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved