Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала наступним чином. 10 квітня 2014 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за законом у вигляді житлового будинку № 20 з усіма господарськими будівлями, що розташований по вулиці Островського в селі Стара Прилука, Липовецького району, Вінницької області та земельних ділянок. Ним, [PERSON], спадщину прийнято шляхом подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини впродовж шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця та на частину майна отримано свідоцтва про право на спадщину у виді земельних ділянок. Проте реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку на житловий будинок з господарськими будівлями він позбавлений можливості, так як на вказаний об'єкт нерухомості відсутні правовстановлюючі документи. Нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії про видачу свідоцтва про право на спадщину на будинок. Ураховуючи те, що належність майна спадкодавцю підтверджена довідками Староприлуцької сільської ради виданими на підставі записів погосподарських книг, що є правовстановлюючим документом, а спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, що вказує на порушення його прав, тому позивач просив суд здійснити захист його порушених прав у спосіб шляхом визнання за ним права власності на будинок № 20 з усіма господарськими будівлями, що розташований по вулиці Островського в селі Стара Прилука, Липовецького району в порядку спадкування за законом після смерті матері. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явились, однак в адресованій суду заяві зазначили про підтримання вимог за позовом, просили суд його задовольнити у повному обсязі, а справу розглянути за їх відсутності. Представник відповідача сільський голова Староприлуцької сільської ради Липовецького району в судове засідання також не зявився, в заяві, що надав суду зазначив про визнання позову, не заперечував проти його задоволення, просив суд розгляд справи проводити за відсутності представника сільської ради. Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 10 квітня 2014 року в селі Нова Прилука, Липовецького району Вінницької області, померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина. Згідно матеріалів Спадкової справи до майна померлої, 10 квітня 2014 року, [PERSON] №164/2014 судом встановлено, що за життя спадкодавцем заповідального розпорядження вчинено не було. [PERSON], являється сином померлої [PERSON], факт родинних відносин підтверджується паспортними даними позивача ( а. с.3) та свідоцтвом про його народження (а. с. 8), який скористався своїм правом на спадкування, як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст.1261 ЦК України, подавши заяву нотаріусу відповідного змісту в установлений законодавством строк. Інші спадкоємці: [PERSON] та [PERSON] надали нотаріусу заяви про відмову від спадщини, яка відкрилась після смерті їх матері (а.с.1,13 Спадкової справи). Матеріали Спадкової справи свідчать про те, що позивач є єдиним спадкоємцем на майно померлої [PERSON]. 07 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу [PERSON] посвідчено, що спадкоємцем земельної ділянки, площою 2,7994 гектарів, що розташована на території Староприлуцької сільської ради, Липовецького району, призначеної для ведення товарного сільськогосподарького виробництва та земельної ділянки 0,2471 гектарів, що розташована по вулиці Островського, 20, в селі Стара Прилука, Липовецького району, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку є син померлої [PERSON] - [PERSON] та на дані земельні ділянки йому нотаріусом видано свідоцтва про право на спадщину за законом. Цього ж числа, 07 жовтня 2015 року , постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу також було винесено постанову про відмову позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в селі Стара Прилука, Липовецького району Вінницької області по вулиці Островського, 20 після смерті, 10 квітня 2014 року, [PERSON], оскільки заявником нотаріусу не було пред'явлено правовстановлюючого документа про належність майна спадкодавцеві. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, оскільки спадщина відкрилась після 01.01.2004 року, таку позицію висловив і Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування". Зі змісту ст.ст.1216-1218 ЦК України, слідує, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220, 1222 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця і той з подружжя, який цього пережив (ст.1261 ЦК України). Як слідує із змісту ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її шляхом подачі заяви про прийняття спадщини особисто строком у шість місяців, або відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, подавши про це заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право відмовитись від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Для визнання права власності по спадщині за законом потрібно підтвердити: відкриття спадщини; родинні відносини; належність майна спадкодавцю та спадщину потрібно прийняти відповідно до ст. ст. 1268-1270 ЦК України. Належність спадкової маси спадкодавцеві доведено довідками виданими виконавчим комітетом Староприлуцької сільської ради Липовецького району за №1101 від 05.10.2015 року та за № 1125 від 08.10.2015 року, що видана на підставі записів вчинених у погосподарських книгах, з яких слід, що померла, 10 квітня 2014 року, [PERSON], [INFO] на день смерті була зареєстрована та постійно проживала в [INFO], інших осіб зареєстрованих за даною адресою крім померлої не було. Власником вищевказаного житлового будинку була [PERSON]. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. п. 4 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року N 1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вищевказана інструкція втратила чинність 19 січня 1996 року. Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Здобуті у справі докази свідчать про те, що при житті [PERSON] володіла, користувалась та розпоряджалась будинком № 20з усіма господарськими будівлями, що розташований по вулиці Островського в селі Стара Прилука, Липовецького району, тобто він перебував у її власності, право власності зареєстроване за нею згідно вимог діючого на той момент законодавства по даних сільської ради. Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, окрім цього, згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справі про спадкування роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги ґрунтуються на нормах закону та підлягають до задоволення. Крім того, відповідач позов визнав, не заперечує проти задоволення позову, про що надав заяву відповідного змісту. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі викладеного ст. ст. 25, 346 ч. 1 п.11, 1218 - 1223, 1261, 1268 -1270, 1274, 1299 ЦК України,

Outcome: approved