Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 42953,82 грн., посилаючись на те, що відповідач є споживачем послуг, які надаються позивачем за адресою [ADDRESS]. В зв'язку з тим, що відповідач своєчасно не вносить плату за надані послуги утворилась заборгованість у зазначеному розмірі. Просять стягнути суму заборгованості 42953,82 грн. та судові витрати - 1762 грн. 29.10.2018 року відповідач подав заперечення на позов, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. В своїх запереченнях відповідач вказує про те, що заборгованість в сумі 42953,82 гривні нарахована йому безпідставно, оскільки нарахування проведені за користування приміщеннями де проходять опалювальні труби для всього житлового будинку і згідно будинкового лічильника плата за теплопостачання розподілена між усіма жителями будинку. Крім того, позивач провів донарахування за три роки та не обґрунтував розмір опалювальної площі. Відповідач просить суд стягнути з позивача 100 000 гривень та анулювати заявлену заборгованість, оскільки вона нарахована необґрунтовано та скасувати договір, який він уклав з позивачем в 2017 році. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі з підстав зазначених у запереченнях. Ухвалою суду від 10 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заперечення від сторін щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" в період з 01.10.2016 року по 01.08.2018 року надавав послуги з теплопостачання, але плата за послуги в повному обсязі не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 38583,72 грн. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] Відповідно до рішення Київського районного суду м. Полтави від 07.08.2007 року яке набрало законної сили вбачається, що за [PERSON] визнано право власності на переплановану квартиру [ADDRESS] з добудовою до неї та влаштованим окремим входом у складі: тамбура 1 - площею 2,6 кв.м.,кухні (1)- площею 7,0 кв.м., житлових кімнат(2) площею 12,6 кв.м., (3) площею 7,1 кв.м, сполученого санвузла площею 5,2 кв., погреба площею 9,3 кв. Відповідно до акту перевірки системи теплопостачання від 26.06.2017 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] проведено перевірку теплопостачання. На час перевірки 26.06.2017 року квартири [ADDRESS] встановлено, що квартира має добудову та окремий вхід з вулиці через вказаний вхід який облаштовано в приміщення колишньої калясочної. Вказане приміщення використовується як квартира, а саме має санвузол, централізоване гаряче водопостачання, дві кімнати, кухню. Через нього проходять неізольовані трубопроводи внутрішньо будинкової системи опалення. Площа вказаного приміщення згідно проведених замірів складає 48,2 кв.м, площа квартири №62 згідно технічного паспорта складає 34,5 кв.м. Відповідно до акту перевірки системи теплопостачання від 21.01.2019 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] проведено перевірку теплопостачання. На час перевірки квартири [ADDRESS] встановлено, що квартира має добудову та окремий вхід з вулиці який влаштовано з приміщення колишньої «колясочної». Вказане приміщення використовується як квартира. Зі слів сусідів, приміщення колишньої «колясочної» використовується власником квартири [NUMBER] [PERSON] з 2000 року. 03.08.2017 року між [PERSON] та Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Згідно даного договору опалювальна площа квартири [ADDRESS] складає 80,1 кв.м. З розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування з серпня 2017 року здійснюються на опалювальну площу 80,1 кв.м., а за гаряче водопостачання на дві особи. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов'язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Статтею 162 ЖК України передбачено обов'язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідач покладені на нього, як споживача обов'язки належним чином не виконував, за отримані послуги в повному обсязі не сплачував. Тому суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованость за послуги з теплопостачання за період з 01.10.2016 року по 01.08.2018 року в сумі 38583,72 грн. Заперечення відповідача [PERSON] про те, що йому неправомірно нарахували заборгованість за опалення за три роки та виходячи з опалювальної площі квартири 80,1 кв.м судом не прийняті до уваги, оскільки позивачем надано докази, що відповідач використовує добудову до квартири з 2000 року, в 2007 році за ним було визнано право власності на переплановану квартиру [ADDRESS] з добудовою до неї та влаштованим окремим входом. Донарахування за опалення здійснено за останні три роки з урахуванням строку позовної давності. В договорі, який укладено між сторонами і який на час розгляду справи є чинним зазначено про те, що нарахування за гарячу воду проводяться на дві особи, на опалювальну площу 80,1 кв.м. Жодних заперечень відповідач [PERSON] до дня подачі позову до суду не подавав. Відповідач в судовому засіданні повідомив, що в добудові до квартири проживали квартиранти. Отже, нарахування за гарячу воду на дві особи здійснено правомірно. Вимоги відповідача про стягнення з позивача на його користь 100 000 гривень матеріальної та моральної шкоди та визнання договору недійним не можуть бути задоволені судом з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.193 ЦПК України відповідач має право пред'явити зустрічний позов у строк подання відзиву. Зустрічна позовна заява подається з додержанням загальних правил пред'явлення позову та повинна відповідати вимогам ст.175,177 ЦПК України. Відповідач із зустрічним позовом у встановленому законом порядку не звертався, а свої вимоги до позивача виклав у своїх запереченнях проти позову. Отже, дані вимоги відповідача не розглядались судом у зв'язку з тим, що вони заявлені без дотримання порядку визначеного нормами цивільно-процесуального кодексу України. При цьому, судом в ході розгляду справи відповідачу роз'яснювалось його право на звернення до суду безпосередньо з позовом відповідно до вимог ст.. 175 ЦПК України. При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст.901, ч. 1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача з урахуванням індексу інфляції у розмірі - 3382,86 грн. за період з 01.12.2016 року по 01.08.2018 року, 3% річних у розмірі 987,24 грн. та заборгованості за послуги теплопостачання - 38583,72 грн., складає 42953,82 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені останнім і підтверджені документально судові витрати в сумі 1762 грн.

Outcome: approved