Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Підставами позову вважає те, що відповідно до укладеного договору № CSM0А8000046498 від 03.03.2008 [PERSON] (далі-відповідач) отримав кредит у розмірі 8194,00 грн на термін до 02.03.2011. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № CSM0А8000046498. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 13.12.2019 року має заборгованість - 49850,00 грн., яка складається з наступного: 4151,34 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 613,65 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1770,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 40703,11 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2361,91 грн. - штраф (процентна складова). Просять суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у розмірі 49850,00 грн за кредитним договором № CSM0А8000046498 від 03.03.2008, судові витрати. Ухвалою суду від 22.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. Відповідач відзив до суду не надіслав. Представник позивача в судове засідання не з`явився. На адресу суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку (шляхом оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якої не відоме). Клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а ст. 223 ЦПК України дає право суду у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами. 08 вересня 2020 року, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши викладені у заяві по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. З матеріалів справи убачається, що між позивачем та відповідачем [PERSON] у простій письмовій формі укладено кредитно-заставний договір № CSM0А8000046498 від 03.03.2008, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 8194,00 грн, з яких: 8000 грн. - на придбання позичальником автомобіля; 34 грн. - для реєстрації предмета застави в Державному реєстрі; 160 грн. - для оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується з моменту видачі кредиту. Сторони узгодили, що позичальник сплачує відсотки за користування кредитом у розмірі 9,00 % річних і зобов`язується повернути кредитні кошти до 02.03.2011 (а.с. 8-14). Отже, укладаючи кредитний договір, позичальник погоджувався з умовами кредитно-заставного договору та був обізнаним і щодо порядку сплати платежів. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу кредит. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також інших витрат відповідно до умов договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Судом встановлено, що відповідач порушив зобов`язання по погашенню кредиту, передбачені договором № CSM0А8000046498 від 03.03.2008, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором, укладеного між АТ КБ "ПриватБанк" та клієнтом - [PERSON] станом на 13.12.2029 (а.с.6, 7), відповідно до якого заборгованість за кредитом становить 49850,01 грн, яка складається з наступного: 4151,34 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) в т.ч. залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом; 613,65 грн - загальний залишок заборгованості за процентами в т.ч. залишок заборгованості за простроченими процентами; 1770,00 грн - заборгованість з комісії в т.ч. заборгованість за простроченою комісією; загальна сума нарахованої пені - 40703,11 грн.;250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2361,91 грн. - штраф (процентна складова). Суду належних та допустимих доказів, що відповідач кредит не отримував, доказів того, що підпис в кредитно-заставному договорі не його, не надано, клопотання про призначення експертизи не заявлялось, не надано доказів отримання кредитних коштів та їх використання всупереч волі відповідача іншими особами. Разом з тим, цивільно-правова відповідальність-це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене, судом встановлено, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення не можливе, такі обставини свідчать про недотримання положень, закріплених у Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому вимоги в частині стягнення з відповідача сум штрафів відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2361,91 грн-штраф (процентна складова), задоволенню не підлягають. Про правильність застосування даних норм права свідчать постанови Верховного Суду: від 6 лютого 2018 року у справі № 1521/5041/12-ц, постанова від 18 квітня 2018 року у справі № 705/6051/15-ц, постанова від 16 травня 2018 року по справі № 548/264/15-ц, постанова від 06 лютого 2019 року по справі № 296/9078/15-ц, яка відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки, належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої ст.12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід задовольнити частково. Судові витрати суд стягує з відповідача згідно вимог ст. 133, 141 ЦПК України, пропорційно задоволеній сумі позову. Так, судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 2 102,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №ZZ427В0V38 від 27.02.2020 (а.с.2), оскільки вимоги позивача задоволено частково, а саме на 94,76 % (47238,09 грн х 100% : 49850,00 грн), тому з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 991,86 грн (2 102,00 грн х 94,76 % : 100 %). В задоволенні позову в іншій часині відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: approved