Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб між ним та [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві зазначив, що з відповідачем у справі він зареєстрував шлюб 25 лютого 2006 року в Індустріальному відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 92. Від сумісного подружнього життя вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . З 23 березня 2014 року вони з відповідачем припинили сумісне проживання, хоча подружні відносини між ними були припинені з жовтня 2013 року через відсутність взаєморозуміння та неможливості дійти згоди при вирішенні багатьох сімейних питань. Вважає, що відновлення подружніх відносин є недоцільним, а подальше збереження їхньої родини неможливе, оскільки і він, і відповідач знаходяться у фактичних сімейних відносинах з іншими особами. Майнових претензій один до одного вони не мають. Між ними досягнута згода про проживання дитини разом з відповідачем. Позивач у підготовче засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнала у повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив провести підготовче засідання за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши позицію сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що наявні законні підстави ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні, оскільки відповідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 25 лютого 2006 року в Індустріальному відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, від сумісного подружнього життя сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб актовий запис № 92, паспортами сторін, копією свідоцтва про народження, актовий запис № 1049. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння, втрату почуття любові. З 23 березня 2014 року сторони остаточно припинили подружні відносини. Відповідач в поданій до суду заяві позовні вимоги та їх обґрунтування визнала, не заперечує проти розірвання шлюбу, строку на примирення не просила, тим самим підтверджує, що сімейні відносини зберегти неможливо. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами остаточно припинені та відновлювати подружні відносини сторони не бажають, позивач підтримав позов, а відповідач позовні вимоги визнала, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін та дитини, збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, примирення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Однак, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивач, як учасник бойових дій, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільнений, тому відповідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути у державний бюджет 50 відсотків судового збору, який підлягає до сплати за подання фізичною особою позову немайнового характеру, а саме 384,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved