Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2014 року [PERSON] призначений опікуном над недієздатним [PERSON]. В зв'язку з цим [PERSON] звертається до суду від свого імені та в інтересах недієздатного брата [PERSON], [INFO]. 30 березня 2015 року [PERSON] та [PERSON] отримали спадщину після смерті матері. Спадковим майном була 1/2 частина домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS]. Так, на підставі свідоцтв про право на спадщину від 30 березня 2015 року, виданих державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] належить 1/4 частина домоволодіння [ADDRESS] (свідоцтво за р.[NUMBER]), та його брату [PERSON] також належить 1/4 частина вищезазначеного домоволодіння (свідоцтво за р.[NUMBER]). Дані свідоцтва були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, про що вони отримали відповідні витяги. Зазначена 1/2 частина домоволодіння складається з: в житловому будинку літ. «А»: коридор 2-1, житлова 2-2, житлова 2-3, кухня 2-4, ванна 2-5, туалет 2-6, житлова 2-7, веранда 3-1, вбудована шафа 3-2, загальною площею 91,3 кв.м., в тому числі житловою площею 49,2 кв.м.; вбиральні літ. «В», літніх кухонь літ. «Г», «Д», душу - «З», гаражу «Е», сараю «И». За адресою на зазначену частину вищезазначеного будинку зареєстрований [PERSON] - син позивача. Але з 23 лютого 2017 року [PERSON] не мешкає за місцем своєї реєстрації. Він добровільно звільнив [ADDRESS], забрав при цьому свої речі та документи. З даного часу він не проживає у даному домоволодінні. Протягом року відповідач не вносить плату за комунальні послуги, не бере участі у ремонті та благоустрої житлових та підсобних приміщень спірного житла, ухиляється надавати матеріальну допомогу на утримання даного житла. Ці факти підтверджуються актом від 11.05.2018 року, підписаним свідками, які мешкають по сусідству. Не проживаючи на спірній жилій площі, не маючи ніякого відношення до неї, не несучи ніяких витрат на утримання жилої площі, відповідач втратив право користування нею. Наявність реєстрації відповідача в даній квартирі, змушує позивача сплачувати більшу плату за користування житловим приміщенням та комунальні послуги, що ставить його в складне матеріальне положення, що і стало причиною звернення до суду із вказаним позовом. Враховуючи зазначене в позовній заяві, позивач, котрий діє в своїх інтересах та інтересах недієздатного брата, просив його позов задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 19 червня 2018 року, було відкрито спрощене провадження по справі та надано відповідачу строк для надання відзиву на позов. (а.с. 24). Позивач надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову. (а.с. 29). Відповідач в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином за місцем своєї реєстрації, однак поштові відправлення повернулись на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». (а.с.30-33). Відповідач в установлений судом строк відгуку та будь-яких інших клопотань не надав. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. З'ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2014 року [PERSON] призначений опікуном над недієздатним [PERSON]. В зв'язку з цим [PERSON] звертається до суду від свого імені та в інтересах недієздатного брата [PERSON], [INFO]. (а.с. 10,11). 30 березня 2015 року [PERSON] та [PERSON] отримали спадщину після смерті матері. Спадковим майном була 1/2 частина домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS]. Так, на підставі свідоцтв про право на спадщину від 30 березня 2015 року, виданих державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] належить 1/4 частина домоволодіння [ADDRESS] (свідоцтво за р.[NUMBER]), та його брату [PERSON] також належить 1/4 частина вищезазначеного домоволодіння (свідоцтво за р.[NUMBER]). Дані свідоцтва були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, про що вони отримали відповідні витяги. (а.с. 14-17). За адресою на зазначену частину вищезазначеного будинку зареєстрований [PERSON] - син позивача. Але з 23 лютого 2017 року [PERSON] не мешкає за місцем своєї реєстрації. Він добровільно звільнив [ADDRESS], забрав при цьому свої речі та документи. З даного часу він не проживає у даному домоволодінні. (а.с. 18). Протягом року відповідач не вносить плату за комунальні послуги, не бере участі у ремонті та благоустрої житлових та підсобних приміщень спірного житла, ухиляється надавати матеріальну допомогу на утримання даного житла. Ці факти підтверджуються актом від 11.05.2018 року, підписаним свідками, які мешкають по сусідству. (а.с. 19). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" - громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнавши [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловою площею в будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь держави суму неоплаченого судового збору в розмірі 704,80 гривень, оскільки позивач звільнявся від його сплати. На підставі викладеного,

Outcome: approved