Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої працівниеком під час виконання трудових обов»язків, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 49684 гривні 50 копійок та судові витрати у справі. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [PERSON]працювала на посаді контролер-касира служби касових операцій територіально відокремленого безбалансового відділення № 10026\\019 філії Головного управління по м.Києву та Київській області АТ»Ощадбанк» і з нею 23.05.2016 р. був укладений Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 07.07.2016 р. відповідачкою при зведенні операційного дня була виявлена нестача готівки в сумі 49684,50 копійок, що в еквіваленті становить 2000 доларів США та оприбутковано на балансовиму рахунку № [NUMBER]. За даним факто було проведено служове розслідування в ході якого встановлено, що контролер - касир [PERSON] здійснювала переказ коштів за автомобіль клієнту [PERSON] в сумі 2198645 гривень і останній передав їй грошові кошти в іноземній валюті для здійснення валютно-обмінної операції і подальшого переказу коштів. Операцію з переказу коштів було здійснено без підтвердження факту отримання відповідної суми готівки в касу ТВБВ. Нестача коштів стала можливо в зв»язку з неуважністю касира при хдійсненні валютно-обмінної операції. Позивач посилається на те, що відповідач в добровільному порядку відмовилась відшкодувати завдану шкоду в зв»язку з чим Банк вимушений звернутись до суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі та просила суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача позов визнала, однак просила вирышити питання щодо розстрочення виплат в зв»язку з неможливыстю сплатити повну суму відшкодування одноразовим платежем. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON]працювала на посаді контролера-касира служби касових операцій територіально відокремленого безбалансового відділення № 10026\\019 філії Головного управління по м.Києву та Київській області АТ»Ощадбанк». 23.05.2016 р. з [PERSON] був укладений Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, оскільки її робота безпосередньо пов»язана із зберіганням, обробкою, перерахуванням, прийманням, видачею цінностей. 07.07.2016 р. відповідачкою при зведенні операційного дня була виявлена нестача готівки в сумі 49684,50 копійок, що в еквіваленті становить 2000 доларів США та оприбутковано на балансовиму рахунку № [NUMBER]. За даним факто було проведено службове розслідування в ході якого встановлено, що контролер-касир [PERSON] здійснювала переказ коштів за автомобіль клієнту [PERSON] в сумі 2198645 гривень і останній передав їй грошові кошти в іноземній валюті. Операцію з переказу коштів було здійснено без підтвердження факту отримання відповідної суми готівки в касу ТВБВ. Встановлені судом обставини не оспорювались сторонами в ході судового розгляду. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків Частиною 2 ст. 132 КЗпП встановлено, що матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. У свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією, відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками" у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. У п. 8 цієї ж постанови Пленуму роз'яснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсування), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. Ст. 135-1 КЗПП України передбачено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов'язані із зберіганням, обробкою, продажем, відпуском, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Згідно з реліком посад і робіт затверджених постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24, займана відповідачем посада входить до вказаного Переліку посад та робіт, за якими відповідно до діючого законодавства України можуть укладатись письмові договори про повну матеріальну відповідальність. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, беручи до уваги досліджені судом докази в їх сукупності, позицію відповідача у даному справі, яка визнала позовні вимоги в повному обсязі та не оспорювала фактичні обставини справи, суд вважає, що позов є обгрунтованим, позовні вимоги доведеними в повному обсязі, в зв»язку з чим приходить до висновку про задоволення позову. Суд не вбачає підстав для розстрочення виконання рішення суду, оскільки обставин, визначених законом для розстрочення виконання рішення суду судом не встановлено і відповідачем будь-яких доказів на їх підтвердження суду не надано. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved