Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Зазначає, що на праві особистої власності йому належить будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. У вищезазначеному будинку зареєстровані дружина [PERSON], син [PERSON], [INFO], донька [PERSON] [INFO], онук [PERSON], [INFO], онук [PERSON] [INFO] Зазначає, що на початку липня 2014 року, після того як почалося проведення активної фази АТО в Донецькій області син, донька та онуки виїхали до Російської Федерації та по теперішній час не проживають за вказаною адресою. Діти та онуки повертатися в Україну не збираються та отримали вже громадянство Росії. Позивач у судове засідання не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності та про підтримання позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не з'явились подавши заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позов визнають у повному обсязі та проти його задоволення не заперечують. З урахуванням ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі продажу жилого будинку від 30 вересня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4151, власником будинку, який розташований за адресою: м. [ADDRESS] є [PERSON](а.с.5). Згідно витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно Комунальне підприємство «Артемівське бюро технічної інвентаризації» №20948245 від 17 листопада 2008 року, власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] є [PERSON](а.с.6). Згідно з актом від 19 травня 2017 року, складеного депутатами Новолуганської сільської ради [PERSON], [PERSON] в присутності сусідів [PERSON], [PERSON], встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS],не мешкають з липня 2014 року по теперішній час та участі в утриманні житла не приймають (а.с.10). Згідно заяви [PERSON] від 27 серпня 2017 року, останній позовні вимоги визнає повністю, просить їх задовольнити у повному обсязі. Указує, що на даний час він мешкає в Російській Федерації, повертатись до України не збирається та планує отримати громадянство Російської Федерації (а.с.91). Згідно заяви [PERSON] від 07 липня 2017 року остання позовні вимоги визнає повністю, просить їх задовольнити. Указує, що вона та її діти проживають з нею в Російській Федерації, також вона отримала громадянство РФ, повертатись до України не збирається (а.с.97). Згідно копії паспорту та міграційної довідки від 02 червня 2017 року б/н, виданої Адміністрацією муніципальної освіти «Савінське» [PERSON] є громадянкою Російської Федерації, зареєстрована та проживає: [ADDRESS], з 12 жовтня 2016 року по 11 жовтня 2021 року і має наступний склад сім'ї: син - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO] (98-101). Згідно свідоцтв про реєстрацію за місцем перебування [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] від 12 жовтня 2016 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за місцем перебування за адресою: [ADDRESS] (а.с.102-103). Приймаючи рішення, суд виходить з наступного. Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 Цивільного кодексу України ). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.391 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.ч.1, 2 ст.405 Цивільного кодексу України). Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі не є власниками спірного будинку, у спірному будинку не проживають, особистих речей у будинку не мають, будинком не цікавляться, їх необхідно визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком № [ADDRESS] З огляду на викладене,

Outcome: approved