Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право на користування приміщенням квартири [ADDRESS] . Обґрунтовує позов тим, що набув право власності на згадану вище квартиру в порядку спадкування після смерті покійної дружини [PERSON] . У вказаній квартирі відповідачка, котра є дочкою позивача зареєстрована з 01.10.1991. Також в квартирі зареєстрований син позивача [PERSON] - з 31.07.1987. Відповідачка вже понад двадцять років не проживає в квартирі. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право на користування його квартирою, оскільки це перешкоджає користуванню та розпорядженню своєю власністю. Ухвалою від 19.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження. Представник позивача Іваночко М.В., діючи згідно довіреності (а.с.26,27,40) подав заяву про слухання справи в відсутність сторони позивача, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач не подала відзиву, в судове засідання не з`явилась, причин неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Згідно ст.280, 281 ЦПК України, суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглядати справу заочно, за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.05.2012, витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №30515713 від 22.05.2012 та витягу про державну реєстрацію прав №34269552 від 25.05.2012, копії яких долучені до матеріалів справи. (а.с.9, 10, 11) Згідно довідки №Д-12/20 від 25.09.2020 з місця проживання про склад сім`ї і прописку, виданої ЖБК «Політехнік», в квартирі [ADDRESS] зареєстровані двоє осіб (діти позивача): [PERSON] (з 31.07.1987), та відповідачка [PERSON] (з 01.10.1991). (а.с.17) З актів, складених членами комісії ЖБК "Політехнік" від 14.09.2020, 25.09.2020, 04.01.2021 вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 01.10.1991, але за даною адресою не проживає. (а.с.15, 16, 56) З відповіді Сихівського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області №75аз/40/01/11/20 від 30.10.2020, наданої на адвокатський запит, вбачається, що у період 2019-2020 років громадянка [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з приводу перешкод в користуванні квартирою в Сихівський ВП ГУНП у Львівській області не зверталась. (а.с.45) Встановлено, що утримання квартири позивач здійснює самостійно, несе всі витрати по оплаті комунальних послуг, відповідачка жодної участі в цьому не приймає. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника квартири, які проживають разом із ним у квартирі, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно із частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідачка тривалий час не проживає в квартирі, забрала особисті речі, не здійснює оплату за комунальні платежі, а тому в силу формальної реєстрації відповідачки у квартирі, яка належить на праві приватної власності позивачу, відповідачка порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на корить позивача слід стягнути судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 840,80 грн. (а.с.1) На підставі ст.ст.16,316,317,319,321,383,391,405, 406 ЦК України,

Outcome: approved