Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] до Вижницької міської ради, про визнання права власності на спадкове майно. В позові вказували, що 19 січня 1997 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] 1-МИ № 027411 від 19 січня 1997 року, видане виконавчим комітетом Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. Після його смерті залишилася спадщина, в склад якої входять: житловий будинок в с. Чорногузи, вул. Л.Українки, № 14, та належні до нього господарські будівлі та споруди. Посилалися на те, що є спадкоємцями першої черги після смерті чоловіка [PERSON] та батька [PERSON] і [PERSON] Не дивлячись на те, що своєчасно прийняли спадщину, спору відносно спадкового майна немає, однак не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки за життя спадкодавець , не зареєстрував будинок у Вижницькому РБТІ та не отримав на нього свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Просили визнати за ними, право власності на спадкове майно, право власності на спадкове майно. а саме по 1/3 частки кожному житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами розташованими у с. Чорногузи вул. Л.Українки, № 14 Вижницького району Чернівецької області, який належав [PERSON], померлому , 19.01.1997 р.. Позивачі в судове засідання не зявилися. В адресованих суду заявах просять справу розглядати у їх відсутність позовні вимоги підтримують . Представник Вижницької міської ради в судове засідання не зявився, хоча повідомлений про день, годину та місце слухання справи належним чином, від нього поступила письмова заява про розгляд справи без його участі, позов визнав, щодо визнання права власності на спадкове майно за позивачем не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 січня 1997 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] 1-МИ № 027411 від 19 січня 1997 року, видане виконавчим комітетом Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. Після його смерті залишилася спадщина, в склад якої входять: житловий будинок в с. Чорногузи, вул. Л.Українки, № 14, та належні до нього господарські будівлі та споруди. Спадщину позивачі прийняв в силу ст. 549 ЦК УРСР, фактично вступивши в управління та володінням спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та не заявив відмову від неї. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та дочки [PERSON] і [PERSON], які на момент смерті спадкодавця проживали у спадковому будинку та були там зареєстровано, що підтверджується довідкою Чорногузівської сільської ради. Також даною довідкою підтверджується, що [PERSON], постійно проживав у житловому будинку в с. Чорногузи, по вул. Л.Українки, № 14. Позивачі звернулися до нотаріуса про видачу свідоцтва про право власності на спадковий житловий будинок. Постановою від 27 липня 2012 року №638/02-31/ від 27 липня 2012 року державний нотаріус Вижницького районного нотаріального округу [PERSON] відмовила позивачам у вчиненні вказаної нотаріальної дії в зв»язку з відсутністю належним чином оформлених правовстановлюючих документів на житловий будинок, тобто документів, що підтверджують право власності спадкодавця на дане майно. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику в справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Виходячи з того, що спадкодавець помер 09.05.1997 року, до даних цивільних відносин слід застосовувати правила ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Частиною 1 ст.548, ч.1, 2 ст.549 ЦК УРСР передбачено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч.1, 2 ст.553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування»розяснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз»яснив ВССУ у п.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4/-13 від 16.05.2013 року, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.179 ЦПК України) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Таким чином суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 182, 328, 392, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved