Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що під час виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] в [ADDRESS] були порушені права позивача, як користувача суміжної земельної ділянки, а саме, невірно зазначено межі земельної ділянки, які він не погоджував, а тому він не має можливості належно використовувати свою земельну ділянку та розпочати будівництво на ній, так як значна частина наділеної йому земельної ділянки приватизована [PERSON] та на даний час відчужена [PERSON], відповідачу в справі. Уточнивши свої позовні вимоги, позивач просить суд , визнати недійсним рішення двадцять п'ятої сесії четвертого скликання Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 23.03.2006 року за № 25-122 про затвердження матеріалів інвентаризації і передачу земельних ділянок у власність (п.56 Додатку про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки за адресою [ADDRESS] розміром 0,3236 га для ведення особистого селянського господарства) та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 216383, виданий на ім'я [PERSON] на земельну ділянку, яка знаходиться в [ADDRESS], розміром 0,3236 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 322048740104:010:0003. Позивач та його представник, згідно довіреності в справі, в судовому засіданні підтримали позов. Представник відповідача [PERSON], згідно довіреності в справі, позов не визнав, подав заперечення на позов. Представник відповідача Трушківської сільської ради позов визнала. Представник третьої особи, згідно довіреності в справі, позов не підтримав. Заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Трушківської сільської ради від 12.06.1992 року мешканцю м.Біла Церква, позивачу у справі [PERSON] була наділена земельна ділянка з земель вільного присадибного фонду в [ADDRESS] площею 0,12га для будівництва житлового будинку та господарських будівель (Т.1 а.с.17) Встановленим є те, що відповідно до рішення виконкому Трушківської сільської ради народних депутатів від 13.07.1993 року за № 7 позивачу було надано дозвіл на індивідуальне будівництво в [ADDRESS] (Т.1 а.с.16). Встановленим є те, що позивач розпочав в 1992-1993 р.р. користуватися наданою земельною ділянкою в [ADDRESS], прибрав земельну ділянку, завіз деякий будівельний матеріал, сплачував податки за землю по 2003 рік. Згідно Акту від 12.06.1992 року земельна комісія Трушківської сільської ради відвела позивачу в натурі земельну ділянку розміром 0,11 га (ширина -27 м., довжина -40м). В даному акті зазначено суміжними землекористувачами з двох сторін [PERSON] і [PERSON] (Т.1 а.с.9). Встановленим є те, що позивач в силу особистих обставин тривалий час не користувався наданою йому земельною ділянкою, не огороджував її, але в 2010 році, відновив користування цією земельною ділянкою і маючи намір приватизувати земельну ділянку розпочав виготовляти технічну документацію, звернувся до землевпорядної організації, яка виготовила кадастровий план земельної ділянки, та при підготовці документів і складанні схеми розміщення земельної ділянки, було виявлено, що земельна ділянка відповідача (0,3236 га) частково накладена на земельну ділянку позивача (0,12га). (Т.1 а.с.23). Так, відповідно до рішення Трушківської сільської ради за № 08-82 від 06.08.2003 року було передано безкоштовно у приватну власність [PERSON] дві земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування будинку і споруд та 0,26 га для ведення особистого селянського господарства (Т.1 а.с.25). А вже, 23.03.2006 року було затверджено матеріали інвентаризації і передано у власність [PERSON] три земельні ділянки в с. Трушках : площею 0,3743 га для ведення особистого селянського господарства; площею 0,1576 га для будівництва і обслуговування будинку; площею 0,3236 га для ведення особистого селянського господарства (Т.1а.с.26,27). Встановленим є те, що при складанні Акту встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі, площею 0,3236 га не було зазначено позивача суміжнім землекористувачем (Т.1а.с.29). Ні [PERSON], ні представник сільської ради, які погодили межі земельної ділянки та абрис земельної ділянки відповідача не повідомили про суміжного землекористувача [PERSON] Встановлено, що [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,3236 га, на підставі рішення 25 сесії 4 скликання Трушківської сільської ради від 23.03.2006 року за № 25-122 в с. Трушках (Т.2 а.с.40). Встановленим є те, що 01.06.2011 року [PERSON] подарувала вказану земельну ділянку площею 0,3236 га з кадастровим номером 3220487401:04:010:0003 в с. Трушках [PERSON], відповідачу у справі, що підтверджується договором дарування земельної ділянки. (Т.2 а.с.41) . Встановлено, що 21.08.2010 року на замовлення позивача було виготовлено Акт встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі по [ADDRESS] землекористувачу [PERSON] Даний акт підписаний суміжними землекористувачами [PERSON], а також [PERSON], яка була на той час власником спірної земельної ділянки. Відповідно до рішення Трушківської сільської ради 34 сесії 5 скликання від 11.10.2010 року позивачу [PERSON] надано згоду на розробку технічної документації про передачу у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] (Т1. а.с. 15). Відповідно до висновку ПП «Обрій» від 09.11.2011 року частина земельної ділянки, переданої [PERSON] в користування вже приватизована суміжнім землекористувачем [PERSON], та зазначено кадастровий номер цієї земельної ділянки (Т.1 а.с.22). При вирішенні даного позову суд виходить з наступного. Відповідно до ст.17 Земельного Кодексу України передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. За ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Отже, згідно зазначених правових норм, на підставі технічної документації громадянин має право приватизувати ту земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні. Як встановлено судом і вказано вище, дослідженими в суді доказами підтверджено той факт, що [PERSON] приватизувала земельну ділянку, якою вона не користувалася і яка знаходиться в користуванні позивача. [PERSON] погодила акт меж земельної ділянки в натурі по [ADDRESS] землекористувачу [PERSON] та не мала заперечень з приводу використання ним цієї земельної ділянки. Відповідач [PERSON], також, не ставила питання про скасування рішення Трушківської сільської ради про виділення позивачу земельної ділянки під будівництво чи про надання дозволу на розробку технічної документації, надання у власність земельної ділянки. Позивач безперешкодно користувався земельною ділянкою допоки не розпочав виготовляти технічну документацію на земельну ділянку та самостійно не виявив захоплення частини земельної ділянки. Позивач надав суду рішення сільської ради про надання йому у користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, а також акт встановлення меж земельної ділянки в натурі. Також позивач надав суду рішення сільської ради про надання дозволу на проведення будівництва будинку та будівельний паспорт. Тобто, [PERSON] надав суду докази знаходження земельної ділянки у нього в користуванні з 1992 року і довів, що внаслідок отримання відповідачем права власності на земельну ділянку в 2006 році, до якої була включена і частина земельної ділянки, яка знаходилась у нього в користуванні, були порушені його право на користування земельною ділянкою та право на отримання її у власність. При цьому позивач пояснив, що в 1992 році мав намір будувати будинок в с. Трушках, але по службі був переведений в 1993 році в Сумську область, де знаходився до 2009 року, а тому тривалий час не користувався земельною ділянкою в с. Трушках, однак з 2009 року безперешкодно відновив використання своєї земельної ділянки, обробляє її, частково огородив, але приватизувати чи здійснити будівництво не має можливості із наведених вище підстав. Представник відповідача, заперечуючи позов, суду пояснив, що [PERSON] відповідно до закону оформила своє право на земельну ділянку, яка на сьогодні є спірною, подарувала дану земельну ділянку [PERSON], та жодних порушень з боку відповідача не має. Право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,3236 га для ведення особистого селянського господарства належно оформлено та не має жодних законних підстав позбавляти відповідача, хоча й частково, її права власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно ч.2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Також, ч. 1 ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується права особи, щодо володіння, користування, чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст.ст. 140-149 ЗК України. Підставою припинення права користування земельною ділянкою відповідно до ст.141 ЗК України є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] добровільної відмови від права користування земельною ділянкою не надавав, доказів того, що земельна ділянка площею 0,12 га по [ADDRESS] вилучалася, суду також не було надано. Відповідно до ст.183 ЗК України завданням землеустрою є, зокрема, встановлення на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень, територій з особливим природоохоронним, рекреаційним і заповідним режимами, меж земельних ділянок власників і землекористувачів. Згідно приписів ст.184 ЗК України землеустрій передбачає: встановлення (відновлення) на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень, землеволодінь і землекористувань; складання проектів відведення земельних ділянок; встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок; підготовку документів, що посвідчують право власності або право користування землею; проведення топографо-геодезичних, картографічних, ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень і розвідувань земель. Як передбачено в ст.198 цього Кодексу, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану. З вищенаведеного вбачається, що саме при проведенні геодезичних обмірів земельної ділянки по [ADDRESS] було виявлено накладення однієї земельної ділянки на іншу. Відомості щодо земельної ділянки відповідача [PERSON] внесено до Державного земельного кадастру, оскільки земельній ділянці присвоєно відповідний кадастровий номер. За ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками користувачами. Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Ст. 37 цього Закону передбачено, що виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах. Згідно розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» до вказаного Закону, у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Судом встановлено, що відповідач відмовилася від пропозиції позивача внести виправлення до технічної документації із землеустрою щодо передачі у її власність частини спірної земельної ділянки в с. Трушках, яка надана в користування позивачу. В зв'язку з цим, як було вказано вище, позивач позбавлений можливості використати своє право на приватизацію земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, згідно ст.118 ЗК України. Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян або юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, а до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить згідно ст.17 ЗК України розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. В п.1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України N 43 від 04.05.99, зареєстровано в Мінюсті України 04.06.1999 року № 354/3647 /яка втратила чинність з 03.07.2013 року/, також передбачено, що державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. Отже, підставою для передачі у власність земельної ділянки є рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування відповідно до приписів наведених правових норм. Слід звернути увагу, що відповідачем не надано доказу про надання дозволу Трушківською сільською радою на виготовлення технічної документації [PERSON] на земельну ділянку площею 0,3236 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Як було зазначено вище та підтверджено в судовому засіданні головою Трушківської сільської ради, і не спростовано відповідачем, що рішенням Трушківської сільради від 06.08.2003 року було передано безкоштовно у приватну власність [PERSON] дві земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування будинку і споруд та 0,26 га для ведення особистого селянського господарства, та жодних рішень про виділ в користування чи надання дозволу на виготовлення технічної документації для приватизації земельної ділянки площею 0,3236 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] не має. Є лише рішення від 23.03.2006 року яким вже затверджено виготовлені матеріали інвентаризації і передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,3236 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS]. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України (в редакції на час отримання земельної ділянки відповідачем) таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Позивач просить суд для захисту його прав визнати недійсним не тільки державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON], який перереєстровано на відповідача, - а й визнати незаконним та скасувати рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого було оформлено цей державний акт. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Таку правову позицію було висловлено Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 26 вересня 2012 року (справа № 6-103 цс 12). В ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, але цей перелік не є вичерпним, оскільки згідно ч.2 цієї статті, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. За ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.3 цієї статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно приписів ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Отже, нормами діючого законодавства передбачено такий спосіб захисту порушених прав, як визнання незаконним і скасування відповідного акту органу державної влади або органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, як акту органу державної влади або органу місцевого самоврядування, за умови, що він не відповідає законові і порушує права власника. А тому суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту його прав, на що вказано вище, узгоджується з нормами діючого законодавства і встановленими по справі обставинами. Той факт, що позивач не огородив виділену йому земельну ділянку, тривалий час не користувався своєю земельною ділянкою, а також не збудував будинок, не є підставою для вилучення цієї земельної ділянки та передачі її у власність іншій особі. Рішення Трушківської сільської ради від 23.03.2006 року про затвердження матеріалів інвентаризації і передачу земельної ділянки у власність [PERSON] є незаконним, оскільки порушує права позивача, як землекористувача. Фактично, даним рішенням Трушківської сільської ради було скасовано рішення цього ж органу від 13.07.1993 року за №7, яким виділено позивачу земельну ділянку під будівництво. Судом достовірно встановлено, що частина земельної, переданої позивачу в користування відповідно до рішення Трушківської сільської ради від 13.07.1993 року за №7 була приватизована [PERSON] в 2006 році та в червні 2011 подарована відповідачу. Таким чином, проаналізувавши все вищенаведене суд вважає за можливе визнати незаконним та скасувати рішення 25 сесії 4 скликання Трушківської сільської ради Білоцерківського району від 23.03.2006 року за № 25-122 про затвердження матеріалів інвентаризації і передачу земельних ділянок у власність, пункт 56, в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки за адресою [ADDRESS], розміром 0,3236 га для ведення особистого селянського господарства, а також визнати недійсним державний акт серії ЯГ № 216383 на вказану вище земельну ділянку, власником якої є [PERSON] При вирішенні даного спору суд, також, посилається на висновки Європейського Суду по справі «Кривицькі проти України» 2004р. за № 30856\\03 від 02.12.2010 року щодо застосування принципу співмірності законності та справедливості. Також, не можна погодитись з заявою сторони відповідача щодо спливу позовної давності. Оскільки, будь-яких доказів того, що позивач міг знати про порушення його прав до початку виготовлення ним в 2010 році технічної документації на земельну ділянку матеріали справи не містять. Крім того, [PERSON] в 2010 році погодила встановлення меж земельної ділянки позивача. Позивач в уточнених позовних вимогах не ставить питання, (не вказує розмір) про стягнення з відповідача судових витрат. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: approved