Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та уточнивши позовні вимоги просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 366\~206,24 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 7\~630\~585,59 грн. та пеню в розмірі 5\~555\~066,31 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між сторонами 31 липня 2007 року укладено кредитний договір №0222/07/03-N, відповідно якого позичальник отримала 395 000 доларів США, зі строком користування до 30 липня 2017 року та за умови сплати 11,5% річних. З квітня 2009 року позичальник свої зобовязання за кредитним договором не виконує, тому має заборгованість, яка і стала приводом звернення з позовом до суду. У судове засідання представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 31 липня 2007 року між АКБ "Форум" та [PERSON] укладено кредитний договір №0222/07/03-N, відповідно умов якого остання отримала 395 000 доларів США зі строком користування до 30 липня 2017 року, за умови сплати 11,5% річних. Відповідно до заяви на видачу готівки №2593378 від 31.07.2007 року, [PERSON] отримала 395 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті складало 1 994 750 грн. На адресу відповідача банком надсилалась досудова вимога про повернення кредитних коштів, однак боржниця її проігнорувала. У своїх письмових запереченнях від 07.10.2015 року відповідач зазначила, що отримувала досудові вимоги від 10.04.2009 року та від 18.05.2009 року, проте вона не згодна з розрахунком пені, оскільки вважає, що остання має нараховуватись окремо на кожний прострочений платіж в межах річного строку позовної давності. Крім того, відповідач вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, перебіг якої розпочався 10.04.2009 року предявленням досудової вимоги. Згідно розрахунку наданого банком та перевіреного судом, станом на 25.05.2015 року заборгованість [PERSON] становить: -заборгованість за кредитом 356 747,48 доларів США, що дорівнює еквіваленту 7\~443\~494,80 грн.; -заборгованість по відсоткам за користування кредитом 9458,76 доларів США, що дорівнює еквіваленту 197\~090,79 грн.; -пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та по відсоткам 266\~598,14 доларів США, що дорівнює еквіваленту 5\~555\~066,31 грн., а всього заборгованість складає 13\~185\~651,90 грн. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобовязання за кредитним договором відповідач належним чином не виконала. Відповідно до ст.524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі цього договору. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Умовами кредитного договору (пункт 2.3, 4.1) установлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, вимоги позивача про стягнення пені в сумі 5\~555\~066,31 грн. підлягають задоволенню, оскільки позивачем відповідно до уточненого розрахунку нараховано пеню на прострочене тіло кредиту та прострочені відсотки за період з 26.05.2014 року по 24.05.2015 року, тобто в межах строку позовної давності, на кожний щомісячний платіж, починаючи з лютого 2009 року, при цьому звернення позивача до суду відбулось у липні 2009 року. Отже, оскільки позивачем строки позовної давності як по основним вимогам, так і по додатковим не пропущені, доказів на спростування вимог позивача відповідач не надала, не дивлячись на те, що зазначала про їх надання в заяві про перегляд заочного рішення суду, що свідчить про їх відсутність, невиконання договору порушує майнові інтереси позивача, уточненні позовні вимоги підлягають до задоволення. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved