Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок, розташований у [ADDRESS] належав до суспільної групи - «колгоспний двір». Зазначають, що будівництво спірного будинку здійснював їх (позивачів) батько, чоловік - [PERSON] ще у 1986р. на підставі Свідоцтва на забудову земельної ділянки в сільських населених пунктах Української РСР. Згідно даних погосподарських книг по с.Золотковичі за 1988-1991р.р., членами колгоспного двору станом на 15.04.1991р. були: [PERSON] (батько, чоловік позивачів), позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Вважають, що на момент припинення колгоспного двору, їх частки у спірному житловому будинку становили по 1/4 кожному. Вказують, що [INFO]. помер голова двору [PERSON], спадщину після смерті, якого у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України прийняла його дружина [PERSON], оскільки проживала на момент смерті разом з ним, інші спадкоємці першої черги спадкування за законом - позивачі [PERSON], [PERSON], відмовились від такої у встановлені законом строки, однак позивачка [PERSON] не може в позасудовому порядку оформити спадщину на частку у спірному будинку через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. З огляду на наведені обставини, зокрема через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, просять суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачкою [PERSON] право власності на 1/2 частку індивідуального житлового будинку у [ADDRESS], а за позивачами [PERSON] і [PERSON] по 1/4 частці кожному у такому. Позивачі в судове засідання не з'явилися, а надіслали на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а також зазначили, що позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовільнити. Представник відповідача - Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності та проти позову не заперечує. Третя особа - в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, проте подав копії сторінок спадкової справи після смерті [PERSON], який помер [INFO]., за №289/2012 та просив справу слухати у його відсутності. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого був [PERSON], а членом такого є: [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується виписками з погосподарських книг по с.Золотковичі Золотковицької сільської ради Мостиського району. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], тобто кожен на 1/4 частці спірного житлового будинку. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON], чоловіка, батька позивачів. До складу даної спадщини входило право власності на 1/4 частину житлового будинку розташованого по [ADDRESS], що належав спадкодавцю [PERSON] як члену колгоспного двору. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв'язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Так, позивачка [PERSON] є спадкоємицею першої черги спадкування за законом майна після смерті спадкодавця - чоловіка [PERSON] У встановлений законом строк остання (позивачка) звернулася в Мостиську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка - спадкодавця [PERSON] і отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.09.2012р. на право на земельну частку (пай). Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом у встановлені законом строки відмовились від належної їм частки у спадковому майні. У видачі ж позивачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на іншу частину спадкового майна спадкодавця [PERSON], а саме на частину житлового будинку по [ADDRESS] нотаріусом відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на вказане майно. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. Отже, з 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об'єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок по [ADDRESS] та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» позивачі не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв'язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копією виписки з рішення від 14.12.1982р. №328 про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та видачу будівельного паспорта на забудову ділянки;копією свідоцтва на забудову земельної ділянки в сільських населених пунктах Української РСР; довідкою Золотковицької сільської ради від 01.08.2018р. про склад сім'ї на час смерті спадкодавця [PERSON]; листом-повідомленням про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачам через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок від 06.08.2018р.; копією технічного паспорта на спірний житловий будинок; повідомленням Мостиської державної нотаріальної контори від 06.11.2018р. за №01-16/840 та копіями сторінок із спадкової справи заведеної після смерті [PERSON]; копіями паспортів позивачів; виписками з по господарських книг по с.Золотковичі Мостиського району Львівської області від 01.08.2018р.; іншими матеріалами справи. Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачами права власності на індивідуальний житловий будинок по [ADDRESS]: за позивачами [PERSON] і [PERSON] - права власності по 1/2 ідеальній частині такого, що належала їм як членам колгоспного двору, а за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 ідеальну частину (1/4 частку, яка належала їй як члену колгоспного двору та ? частку такого в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця - чоловіка [PERSON].) На підставі викладеного,

Outcome: approved