Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, у якому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з нього аліменти на її, [PERSON] , користь на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Підставність позову позивач обґрунтовує тим, що вони із відповідачем є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач залишив сім`ю у 2014 році і з того часу у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, не приймає участі у її вихованні, не цікавиться станом її здоров`я, не дбає про її утримання, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з нею, не проявляє будь-якої батьківської турботи, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо утримання та виховання дитини, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відповідач не надав до суду відзив. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у заявленому обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився. Ухвалою суду від 17.09.2019 вирішено здійснювати заочний розгляд даної справи. Представник служби у справах дітей Липовецької районної державної адміністрації у Вінницькій області в судовому засіданні висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини підтримала та просила суд його задовольнити. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що сторони спору є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , в підтвердження чому є свідоцтво про народження (а.с. 9). Згідно із Актом обстеження від 01.02.2019, складеного у складі комісії за участі заступника голови опікунської ради Дубчак Н.М., секретаря опікунської ради Паранкевич І.І., депутата сільської ради Ковальчук В.С., який затверджений сільським головою Мацюк О.А. слідує, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю [PERSON] , батько [PERSON] проживає з 2014 року в [ADDRESS] , участі у вихованні дитини з того часу не приймає. Відповідно до довідки Турбівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. №1 від 30.01.2019 за №6 встановлено, що батько - [PERSON] [PERSON] , [INFO] , протягом її навчання у школі не цікавиться її навчанням, не відвідує навчальні заходи, не сприяє її фізичному та психічному розвитку (а.с.7). Із довідки виданої КНП «Липовецький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 05.02.2019 вбачається, що дитина [PERSON] , до сімейного лікаря звертається в супроводі матері [PERSON] . За цей період батько дитини [PERSON] жодного разу не звертався до медичного закладу, не цікавиться її здоров`ям. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] було предметом розгляду Липовецькою райдержадміністрацією, за наслідками якого було складено висновок від 17.09.2019, відповідно до якого визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його дитини [PERSON] , [INFO] . Суд, оцінивши усі зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що обставини наведені позивачем у позовній заяві доведені належними, допустимими та достовірними доказами, а їх зв`язок у сукупності є достатнім на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини. За таких обставин, суд вважає, що достатні усі правові підстави для застосування крайніх заходів впливу до відповідача шляхом позбавлення його батьківських прав, отож позов в цій частині підлягає до задоволення. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з такого. Відповідно до ч.2, 3 ст.166 С України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 ч.1 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст.181 ч.2 СК України). Судом було встановлено, що неповнолітня дитина проживає з позивачем. Позивач просить суд стягнути із відповідача на її користь аліменти, обравши спосіб у виді частки від заробітку (доходу) відповідача в розмірі ј частки. Правилами ст.183 ч.1 СК України, передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1 статті 182 СК України. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як було встановлено відповідач не надав заперечень проти позову, не повідомив про наявність обставин, що мають істотне значення, які підлягають з`ясуванню при вирішенні питання щодо визначення розміру аліментів. За встановлених у ході судового розгляду обставин, з урахуванням рівного обов`язку батьків щодо утримання дитини, обставин передбачених ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що відповідач спроможний надавати утримання своїй дитині у частці від його заробітку доходу, яка має складати ј частки щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов у цій частині підлягає до задоволення. Відповідно до ст.180, 191 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України. Ураховуючи те, що при пред`явленні позову за вимогами про стягнення аліментів позивач була звільнена від сплати судового збору, тому суд присуджує його з відповідача в дохід держави, а за вимогами про позбавлення батьківських прав позивачем було сплачено судовий збір в сумі 768, 40 грн., що підтверджено документально, отож вони підлягають до стягнення із відповідача на її користь.

Outcome: approved