Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, [PERSON] про зняття арешту з майна, при цьому зазначає, що на виконанні в Прилуцькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Чернігівській області знаходиться виконавче провадження ВП №3755343, щодо примусового виконання виконавчого листа №2-434 виданого 19.04.2007 року Прилуцьким міськрайонний судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. Постановою державного виконавця від 01.04.2015 року накладено арешт на все майно що належить боржнику, [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON]. На підставі вищевказаної постанови державного виконавця 29 серпня 2016 року був накладений арешт рухомого майна, який зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за реєстраційним номером 15949139. Крім того, за постановою головного державного виконавця про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження від 01.04.2015 року, державним реєстратором реєстраційної служби МРУЮ Чернігівської області був накладений арешт на нерухоме майно, який зареєстрований 15.04.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження рухомого майна. За вказаними обтяженнями був накладений арешт на належний [PERSON] автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з.СВ 2165ВА, 2005 року випуску. 01.09.2016 року [PERSON] надала заяву Прилуцькому міськрайонному відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про відсутність у [PERSON] заборгованості по аліментах на утримання дочки [PERSON], про що 02 вересня 2016 року Прилуцький міськрайонний відділ державної виконавчої служби повідомив листом [PERSON] Так як на даний час заборгованість по сплаті аліментів відсутня, позивач вважає, що підстав для перебування його майна під арештом не має. У зв»язку з тим, що державним виконавцем не вирішено питання про зняття вищевказаного арешту з майна, то позивач звернувся до суду з позовом в якому просить зняти арешт з належного йому майна. В судовому засіданні позивач та його представник підтримав заявлені вимоги. Представник відповідача - Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позовних вимог, при цьому пояснила, що заборгованості у позивача по сплаті аліментів не має, тому ніяких претензій до нього, щодо сплати аліментів вона також не має. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного: За виконавчим листом від 13.04.2007 р. №2-434/07 виданого Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття(а.с.5) 23 квітня 2007 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-434 виданого 19.04.2007 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів(а.с.6) 01 квітня 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції винесено постанову про накладення арешту на все майно, що належить боржнику [PERSON], [INFO], жителю [INFO]. Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON](а.с.7) Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 29.08.2016 року, на підставі постанови від 01.04.2015 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесеної головним державним виконавцем Клименко Л.Г. ВДВС Прилуцького МРУЮ накладено арешт на все рухоме майно належне [PERSON](а.с.8) Згідно з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 15.04.2015 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданий 01.04.2015 головним державним виконавцем Клименко Л.Г. накладено арешт на нерухоме майно належне [PERSON](а.с.9) Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому листу №2-434 від 19.04.2007 р. виданого Прилуцьким міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] ? частини всіх видів доходів на утримання дочки [PERSON], [INFO], станом на вересень 2016 року заборгованість [PERSON] по аліментах становить 0,00 грн.(а.с.11) 01 вересня 2016 року [PERSON] надала Прилуцькій міськрайонній державній виконавчій службі головного територіального управління юстиції у Чернігівській області заяву, в якій повідомила, що [PERSON] систематично сплачує аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] та бере участь у її вихованні. Аліменти сплачені, заборгованість по аліментах відсутня(а.с.12). 02 вересня 2016 року Прилуцький міськрайонний відділ державної виконавчої служби надіслав на ім»я [PERSON] лист №18-41/3755343, в якому повідомив, що на виконанні у Прилуцькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернігівській області по виконанню виконавчого листа №2-434 від 19.04.2007 року виданого Прилуцьким міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. 01.09.2016 року до відділу надійшла заява стягувача [PERSON] про відсутність заборгованості по сплаті аліментів [PERSON]А.(а.с.10) Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, [PERSON] на праві приватної власності належить автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з.СВ 2165ВА, 2005 року випуску(а.с.13) Відповідно до ст.19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі. Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet у. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 і 5 ст. 41 Конституції України: Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 328 ЦК України чітко прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що по виконавчому провадженню по виконанню виконавчого листа №2-434 від 19.04.2007 року виданого Прилуцьким міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] станом на вересень 2016 року заборгованість відсутня, інших підстав для перебування під арештом майна боржника [PERSON], судом не встановлено, відповідачка [PERSON] ніяких претензій до позивача не має, а отже суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а право власника щодо розпорядження своїм майном підлягають поновленню, шляхом зняття арешту з його майна.

Outcome: approved