Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 серпня 2006 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб про, що відділом реєстрації актів цивільного стану Тріолет було видано свідоцтво № [NUMBER]. Вказує, що після реєстрації шлюбу відповідачка змінила дівоче прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» у відділі РАЦС в м. Києві. Від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO] Вказує, що сімейне життя з відповідачкою не склалося, фактично шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться, примирення неможливе. 29.12.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. 01.02.2016 року позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі. 01.02.2016 року, відповідачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 26 серпня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб про, що відділом реєстрації актів цивільного стану Тріолет було видано свідоцтво № [NUMBER]. Суд акцентує увагу на тому, що оформлення документів для їх можливого використання як за кордоном так і на території України є проставлення апостиля, запровадженого Гаазькою Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, до якої приєдналися більше ніж 90 країн (Австрія, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії, Данія, Італія, Іспанія, Греція, Німеччина, Португалія, Південна Корея, США, Франція, Швейцарія, Швеція та інші). Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов'язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року. Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ. Відповідно до статей 2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції. Так, з поданого позивачем в якості доказу копії документу про укладення шлюбу вбачається проставляння на ньому апостиля. Таким чином, шлюб укладений 26 серпня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] про, що відділом реєстрації актів цивільного стану Тріолет було видано свідоцтво № [NUMBER], є дійсним на території України і не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення. Судом встановлено, що після укладення шлюбу [PERSON] змінила дівоче прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» про, що відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 05.12.2006 року було видано свідоцтво. Відповідно до свідоцтва про народження, у сторін від шлюбу 17.03.2007 року народилась донька - [PERSON]. Спільне життя сторін не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Таким чином, сторони створили умови за яких їх шлюб фактично припинився. Суд акцентує увагу на те, що відповідно до норм чинного законодавства, розірвання шлюбу між громадянами України, укладеного за межами України, в Україні здійснюється на підставах і в порядку, передбачених Сімейним кодексом України. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що сім′я сторін розпалася, примирення неможливе, а тому шлюб підлягає розірванню. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

Outcome: approved