Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Посилався на те, що 02.11.2004 року між ними було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що сімейне життя у них не склалось у зв`язку з чим 27.02.2020 року шлюб між ними на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці розірвано. Неповнолітні діти з червня 2019 року зареєстровані та постійно проживають по [ADDRESS] де до вересня 2019 року вини проживали разом із позивачем та відповідачем. Починаючи з вересня 2019 року відповідачка, яка перебуває на військовій службі за контрактом, фактично самоусунулась від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітній дітей, залишила дітей на батька (позивача) та убула у відрядження разом з своїм військовим підрозділом на територію іншої області, що підтверджується актом обстеження житлового приміщення від 12.05.2020 року. Вказує, що з вересня 2019 року по теперішній час позивач з відповідачкою фактично проживають окремо, неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з батьком та перебувають на повному його утриманні, матір гроші на утримання дітей не надає. Позивач сплачує за комунальні послуги, повністю забезпечує дітей харчуванням, одягом, необхідним канцелярським приладдям для навчання у школі та іншими необхідними речами. Між ними не досягнуто домовленості щодо добровільної сплати аліментів на утримання дітей. Зазначив, що відповідачка є військовослужбовцем Збройних Сил України, а тому має джерело постійного доходу З урахуванням викладеного просив стягнути аліменти на його користь на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до повноліття старшої дитини. В судове засідання позивач не з`явився надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила та жодних клопотань не направила. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за її відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Так судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі який між ними розірвано рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.02.2020 року (а.с.16). Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] син [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та з вересня 2019 року проживають разом з батьком (а.с. 14, 15). У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1, 2 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох чи більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, як на позивачу так і на відповідачу лежить обов`язок по утриманню дитини. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Враховуючи матеріальний стан сторін, обов`язок як позивача та відповідача щодо утримання дітей, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши із відповідачки аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення [PERSON] повноліття. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved