Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною заявою, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.1996 року, він є власником житлового будинку № 10 по вул. Шкільніа с. Бугас Волноваського району Донецької області. Відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, не проживають з 2014 року, оскільки виїхали до Росії, де отримали дозвіл на тимчасове мешкання, речей в будинку не мають, повертатися до України наміру не мають. Крім цього, відповідачі не здійснюють плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, вказані витрати несе позивач в повному обсязі. Особистих речей відповідачів у зазначеному будинку не має. Вказує, що відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч.1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Між позивачем і відповідачами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж порядок встановлений законом. Оскільки відповідачі у будинку не проживають без поважних причин більше одного року, не сплачують плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню будинку та не приймають участь у спільному побуті, вважає що вони втратили право користування вказаним житлом. Отримання рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком, необхідне для зняття відповідачів з реєстрації у відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. №1382-ІV, так як кількість зареєстрованих осіб впливає на розмір оплати за комунальні послуги та оформлення субсидії, у звязку з чим був вимушений звернутися до суду. Позивач в судове засідання не зявився, у заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає, не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про день, час і місце розгляду справи були повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства, про причину неявки суд не інформували, тому суд визнає причини їх неявки неповажними і вважає можливим розглянути справу за їх відсутності, з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Бугаської сільської ради, в судове засідання представника не направив, надав рішення виконавчого комітету № 5 від 06.02.2019 року про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 268 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі - продажу від 18.10.1996 року, позивач є власником житлового будинку № 10 по вул. Шкільній у с. Бугас Волноваського району Донецької області. ( а.с.16) З довідки Бугаської сільської ради Волноваського району Донецької області від 14.11.2018 року за № 777 вбачається, що відповідачі зареєстровані в [INFO] ( а.с.13) З акту побутового обстеження від 01.10.2018 року, складеного комісією за участю депутата Бугаської сільської ради встановлено, що відповідачі не проживають в [INFO] з 2014 року. (а.с.12). Тобто, відповідачі на правах членів сімї власника зареєстровані у вказаному будинку, але фактично в ньому не проживають, особистих речей не мають. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України\~позов про усунення порушень прав, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. З матеріалів справи встановлено, що відповідачі ніколи не були власниками будинку, зареєстровані за вказаною адресою за згодою власника, як члени сімї власника будинку. На даний час вони мешкають за межами України. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинком позивача підлягають задоволенню. Згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Місцем проживання малолітнього [PERSON], який не досяг 10 річного віку, є місце реєстрації та місце проживання його матері відповідача [PERSON], якій дозволено проживання в Курській області та яка мешкає в Росії, що підтверджено копією її паспорту.(а.с.10) Тобто, з 2014 року малолітній [PERSON] разом з батьками відповідачами, виїхав з будинку, що належить позивачу та на даний час проживає за адресою її реєстрації. Орган опіки та піклування виконкому Бугаської сільської ради надав довідку за № 360/01-22 від 23.11.2018 року, що підтверджує його згоду на зняття малолітньої особи з реєстрації за адресою позивача, а також надав рішення, яким надав дозвіл позивачу зняти малолітнього [PERSON] з реєстрації в будинку № 10 по вул. Шкільна у с.Бугас Волноваського району Донецької області. Аналіз наведених доказів дає суду підстави визнати, що позивач є власником будинку № 10 по вул. Шкільній у с.Бугас Волноваського району Донецької області. Відповідачі зареєстровані у належному йому будинку як члени його сімї, але з 2014 року, за місцем реєстрації не мешкають, оскільки виїхали за межі України. Враховуючи, що відповідачі добровільно залишили будинок і не мешкають в ньому без поважних причин більше одного року, їх особистих речей в будинку немає, що дає право суду визнати, що вони без поважних причин відсутні понад один рік за місцем своєї реєстрації, що перешкоджає позивачу, як власнику будинку, користуватися і розпоряджатися своїм майном, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання про стягнення судових витрат позивач не ставить. На підставі ст.ст. 386 ч.2, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved