Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Київського районного суду м. Полтави з позовом до відповідача про встановлення факту проживання на законних підставах посилаючись на те, що з 23.12.1991 року [PERSON] працював в радгоспі ім. Т.Г.Шевченка с. Щербані Полтавського району та області. У травні 1992 року йому було надано кімнату в гуртожитку за адресою [ADDRESS] , де він проживав зі своєю сім`єю без реєстрації. Кімната надана на підставі ордеру. З 26.01.1994 року позивачі зареєстровані в даному гуртожитку . На даний час вони мають намір приватизувати кімнату, але відсутні докази їх проживання у даному житловому приміщенні у період з 01.06.1992 року по 26.01.1994 року. Просили встановити факт проживання на законних підставах без реєстрації у зазначений період. Ухвалою суду від 13.11.2019 року у справі відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради надав відзив на позовну заяву, який підтримав та пояснив, що покладається на розсуд суду щодо заявлених позовних вимог. Представник третьої особи КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суду надано заяву про розгляд справи в його відсутність. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання. Суд, заслухавши пояснення позивачів, представника відповідача, свідків, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 23 грудня 1991 року працював на посаді працівника теплиці радгоспу ім. Т.Г.Шевченка. Позивачі зареєстровані в гуртожитку за адресою [ADDRESS] з 26 січня 1994 року без зазначення кімнати, а з 02 серпня 2013 року - у кімнаті 6. Рішенням Полтавської міської ради від 12.07.2017 року « Про надання дозволу на приватизацію жилих та допоміжних приміщень у гуртожитках за адресами : [ADDRESS] та [ADDRESS] » залишено житлові комплекси гуртожитків за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] у статусі «гуртожиток», дозволено приватизацію їх жилих та допоміжних приміщень. Управлінню майном комунальної власності міста, як органу приватизації державного житлового фонду, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Полтави, надано дозвіл на проведення по кімнатної приватизації гуртожитків за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , на підставі виданих управлінням рішень. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що знають сім`ю позивачів тривалий час, останні заселились влітку 1992 року до гуртожитку за адресою [ADDRESS] , де постійно проживають і по цей час. Частиною 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено право кожного громадянина України приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Статтею 8 вказаного Закону визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, серед інших документів, громадянин повинен подати до органів приватизації копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку. Згідно п.п. 69. 72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради міністрів УРСР № 470 від 11.12.1984 року, з наступними змінами та доповненнями, ордер на жиле приміщення дійсний протягом 30 днів і при вселенні громадянин повинен його здати в житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації як документ суворої звітності. Статтею 16 Цивільного Кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов, зокрема відсутність в особи власного житла; правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком; реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах; фактичне проживання протягом п`яти років за місцем реєстрації в гуртожитку. Таким чином, однією із умов є реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах. На осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Як встановлено судом, позивачі саме в порядку та на умовах, передбачених нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зареєстрували своє постійне місце проживання в гуртожитку по [ADDRESS] . Таким чином, позивачами дотримано умову щодо реєстрації місця свого проживання. Другою обставиною, з якою пов`язане право на захист особи відповідно до Закону N 500-VI, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. При цьому Закон N 500-VI не містить визначення "законні підстави". Для вирішення питання, чи на законних підставах позивачі мешкають у гуртожитку, суд виходить з загальних норм матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права користування житловою площею у ньому. Згідно зі ст. ст. 128, 129 ЖК УРСР та пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки (чинного на час вселення в спірне жиле приміщення), пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР саме на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved