Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Позивач звернувся з цим позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 104 048,15 гривень за кредитним договором № 7352782_RESTRUCT від 20.02.2020 року. Позовні вимоги мотивує тим, що між сторонами укладено кредитний договір, відповідно якого відповідач зобов`язалася повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитом в строки та порядку, встановлених кредитним договором, однак внаслідок неналежного виконання останньою взятих на себе зобов`язань станом на 10.03.2021 року виникла сума боргу в розмірі 104 048,15 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредитом - 75 035,71 гривень, заборгованість за відсотками 0,34 гривень та 29 012,10 гривень заборгованість по комісії. Таким чином просить стягнути з відповідача суму боргу, яку остання у добровільному порядку не бажає сплатити. Ухвалою суду від 20.05.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належними чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив про підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. 06.07.2021 року подала відзив на позов з порушенням строків, встановлених ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 20.05.2021 року, оскільки копію ухвали отримала 28.05.2021 про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення відправлення (а.с. 70). Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку Судом встановлено, що між АТ "Таскомбанк" та [PERSON] 20.02.2020 року укладено кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] 20.02.2020 року підписала заяву-договір №7352782_RESTRUCT про надання кредиту, згідно умов якого відповідачу надано кредит в сумі 76 955,15 гривень на строк 60 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,001% та комісії і розмірі 2,90 % на місяць від основної суми боргу ( а.с. 8). Відповідно до Додатку до кредитного договору №1 «Детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів за договором про споживчий кредит», відповідач була ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування (а.с. 9-10). З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 10.03.2021 року у відповідача виникла сума боргу в розмірі 104 048,15 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредитом - 75 035,71 гривень, заборгованість за відсотками 0,34 гривень та 29 012,10 гривень заборгованість по комісії (а.с.15-17). Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі - 75 035,71 гривень та заборгованість за відсотками у розмірі 0,34 гривень, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України визначена письмова форма укладення кредитного договору. За вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору - проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Суд встановив, що у вищевказаній заяві-договорі позичальника від 20.02.2020 року, підписаної останньою вказана процентна ставка за користування кредитом 0,001% річних (а.с.8). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), також стягнути заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит. Відповідно до умов надання та обслуговування кредитної лінії дострокове повернення заборгованості за кредитною лінією може відбуватись за власною ініціативою, а також на вимогу Банку у випадках, передбачених договором. Судом встановлено, що сторони обумовили у письмовому вигляді: ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Таким чином, враховуючи вищенаведене з урахування визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредитом - 75 035,71 гривень, заборгованість за відсотками 0,34 гривень підлягають до задоволення. Вирішуючи вимогу в частині стягнення з відповідача 29 012,10 гривень заборгованості по комісії, суд приходить до наступного. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16, постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року, справа № 740/4328/14. Розділом щодо визначення основних умов користування кредитом встановлено обов`язок позичальника сплати на користь банку комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,90% щомісячно від суми кредиту. З чого слідує, що зазначена сплата комісій є платою за послуги (обслуговування кредитної заборгованості), що супроводжують кредит, а тому дана умова кредитного договору в частині її встановлення, є нікчемною, а позов АТ «Таскомбанк» в частині стягнення суми заборгованості по комісії за обслуговування кредиту задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладене, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволення, а саме з [PERSON] на користь банку підлягає стягненню заборгованість у розмірі 75 036,05 гривень, що складається з 75 035,71 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 0,34 гривень - заборгованість по відсоткам. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 2270 гривень (а.с. 8). На підставі наведеного та

Outcome: approved