Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за договором позики від 01.01.2014 у розмірі 118 000, 00 дол США, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] не виконала умов договору, позика не була повернута вчасно та у відповідній сумі. Оскільки під час укладання договору позики [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і він дав згоду на цей договір, стягнення боргу має бути солідарне. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив також стягнути з відповідачів витрати позивача на правову допомогу. Представник відповідачів в судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] позов визнає частково в частині суми боргу та відсотків, відповідач [PERSON] позов не визнає, оскільки він не був стороною договору позики. Судом встановлено, що 01.01.2014 року позивач уклав з відповідачем [PERSON] договір позики, за умовами якого [PERSON] надала [PERSON] грошові кошти у розмірі 85 000, 00 дол США, а [PERSON] зобов'язалася повернути позику до 01.01.2015, проценти за користування грошовими кощтами складають 3 % щомісяця від загальної суми позики. Через неповернення позики у повному обсязі, 24.12.2014 термін дії договору позики було подовжено на 2015 рік. Станом на 31.12.2015 позика у повному обсязі повернута не була, загальна сума заборгованості складає 118 000, 00 дол США, з яких: 80 000, 00 дол США - основна сума боргу, 18 800, 00 дол США - сума відсотків за 2014 рік, 19 200, 00 дол США - сума відсотків за 2015 рік. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Заборгованість відповідача перед позивачем на час звернення останнього до суду відповідно до заявлених позовних вимог та представленого розрахунку станом на 20.12.2016р., складає 16 708 грн 63 коп, з яких : - 7 900 грн 00 коп - основна сума боргу; - 7 908 грн 63 коп - інфляційні втрати; - 903 грн 00 коп - 3 % річних. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згiдно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звiльняється вiд вiдповiдальностi за неможливостi виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона з обов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Із договору позики вбачається, що він є двостороннім, укладений між двома особами, позичальником є [PERSON], відповідач [PERSON], як сторона у договорі не фігурує. Належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України того, що цей договір укладався за згодою відповідача [PERSON], а також, що отримані за договором позики кошти були використані на потреби сім'ї суду не надано. Тому, суд вважає, що виходячи із встановлених обставин справи і доказів, наявних у матеріалах справи, вбачаються боргові зобов'язання відповідача [PERSON] перед позивачем. Аналiзуючи встановлені по справi обставини в їx сукупностi, суд вважае заявленi позовнi вимоги частково обrpунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. Згідно п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільні справі" у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно курсу валют, встановленого Національним банком України на 11.05.2017 1 дол США дорівнює 26 грн 46 коп. Отже з вiдповiдача [PERSON] на користь позивача пiдлягає стягненню борг у розмірі 118 000, 00 дол США, що станом на день прийняття судом рішення по справі дорівнює - 3 122 280 грн 00 коп. Стосовно позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу суд враховує наступне. Згідно п.48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представник позивача надав розрахунок витрат на правову допомогу [PERSON] та акт про надання юридичних послуг, однак документальне підтвердження сплати позивачем вказаної у розрахунку суми суду надано не було, а тому в справі відсутні докази фактично понесених позивачем витрат на правову допомогу, у зв'язку з чим підстав для задоволення позову в цій частині суд не вбачає. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, з відповідача [PERSON] на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати по справі, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 6 890 грн 00 коп.

Outcome: approved