Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивачі звернулись із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, свої вимоги обґрунтовуючи наступним. Позивач № 1 - [PERSON] є власником [ADDRESS], а позивачі № 2та № 3 є мешканцями даної квартири. Також у спірній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] та проживала у ній до вересня 2010 р. У подальшому спірну квартиру покинула та виїхала нібито до РФ, і з цього часу у спірній квартирі відповідач не проживала, нею не цікавиться, квартплату та комунальні послуги не платила. Тому просять суд визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме [ADDRESS]. У судовому засіданні тільки позивач № 2 - [PERSON] позов підтримав, при цьому позивачі № 1 та № 3 взагалі жодного пояснення так і не дали. Відповідач у судове засідання не з'явилась, належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи. Оскільки позивачі не заперечують проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення, дослідивши усі матеріали справи суд визнає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як було з'ясовано судом, позивач № 2 та відповідач є колишніми чоловіком та дружиною, а позивач № 1 - [PERSON] є власником [ADDRESS]. У відповідності до форми № 3 у [ADDRESS] зареєстровано 3 особи: позивач № 2, № 3 та відповідач (а.с. 8). Згідно ст. 71 ЖК України за тимчасово відсутнім членом сім'ї наймача зберігається право користування жилим приміщенням протягом 6 місяців. Як з'ясовано судом, 11.01.1991 р.н. відповідач № 1 зареєструвала шлюб із [PERSON], і з цього часу стала проживати в його квартирі за адресою [ADDRESS]. Від шлюбу відповідача № 1 та її чоловіка [INFO] народилась відповідач № 2 - [PERSON], яка з даного моменту почала мешкати із своїми батьками у [ADDRESS]. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зібраними у справі доказами підтверджується факт відсутності відповідачів за зареєстрованим місцем проживання понад 21 рік без поважних причин з 1991 р. відповідач № 1 та 1992 р. відповідач № 2. Так у відповідності до актів від 06.07.2012 р., 12.09.2012 р. та 07.11.2012 р., підписаними майстрами тех. дільниць ЖЕКу № 503 вбачається, що відповідачі у квартирі не проживають, особистих речей не зберігають та витрат на житлово-комунальні послуги не несе. У п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначено, що у справах визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки обставини, викладені позивачами свідчать про те, що відповідач в спірній квартирі не проживають із 2010 р., доказів на спростування цих обставин відповідачем до суду не надано, так як не з'явилась у судове засідання, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. Судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача № 1 відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved