Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

П озивач звернувся до суду з позовом про визнання майна особистою приватною власністю дружини посилаючись на те, що 27 березня 1996 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. До укладення шлюбу позивачка побудувала житловий будинок але зареєструвала лише в 1997 році і формально даний житловий будинок рахується спільною сумісною власністю подружжя хоча побудований за кошти позивача. На даний час шлюб розірвано. Відповідач зареєстрований в даному будинку але з 2011 року не проживає і вважає, що має право на його частину. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і надала пояснення аналогічним викладеним в позовній заяві. Просить суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував і суду пояснив, що дійсно на момент реєстрації шлюбу житловий будинок був побудований але він допомогав здійснювати внутрішні роботи і приймав участь в будівництві прибудинкових споруд. Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 березня 1996 року (а.с.10). Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.17). За період перебування сторін у шлюбі, а саме: 19 березня 1997 року за позивачем було зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок виданого виконкомом Кищенської сільської ради від 19.03.1997 року (а.с.8,45). Відповідно до ч.3 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Така позиція у п. п. 23,24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», визначено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу, за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності. Як вбачається з матералів справи рішенням Пилипівської сільської ради народних депутатів №3 від 30 квітня 1993 року "Про дозвіл будівництва індивідуального житлового будинку" надано дозвіл [PERSON] - позивачці по справі, на будівництво індивідуального житлового будинку в [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.09.1991 року, який посвідчено державним нотаріусом Миронівської нотаріальної контори, та зареєстровано в реєстрі за №1691 [PERSON] продала житловий будинок з надвірними будівлями в м.Миронівка Київської області, який належав їй на підставі договору дарування від 13.10.1998 року. Продаж будинку відбулася за ціною 9413 карбованців (а.с.15,16). Відповідно до оціночного Акту житловий будинок в [ADDRESS] побудовано в 1994 році (а.с.46-49). Даний факт підтверджено показами свідків. Відповідач не заперечує, що на момент реєстрації шлюбу спірний будинок уже був побудований але ним стверджується, що він допомогав при здійсненні внутрішніх робіт будинку. Дані факти не знайшли своє підтвердження належними доказами. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що житловий будинок [ADDRESS] був побудований до реєстрації шлюбу між сторонами та за кошти позивача, а тому є особистою приватною власністю [PERSON]

Outcome: approved