Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення порядку користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги змінили, змінені підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що [PERSON] та [PERSON] 3.06.2001 року зареєстрували між собою шлюб. 27.11.2002 року сторони за спільні кошти подружжя придбали квартиру [ADDRESS], яка належала сім'ї на праві спільної сумісної власності. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.10.2013 року в порядку поділу майна подружжя було визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної квартири, а право власності на іншу 1/2 частину цієї ж квартири було визнано за відповідачкою [PERSON] Зазначена спірна квартира складається з трьох окремих кімнат жилою площею 14,1 м2 , 15,1 м2 та 23,9 м2. На даний час в квартирі є зареєстрованими позивач [PERSON], відповідачка [PERSON] та їх спільні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час позивач проживає в кімнаті жилою площею 23,9 м2, а відповідачка з дітьми займає дві інші кімнати жилою площею 14,1 м2 та 15,1 м2. [PERSON] бажає для уникнення всіляких непорозумінь та оплати своєї частки за користування житлово-комунальними послугами визначити конкретний порядок користування вказаними приміщеннями в судовому порядку, а саме: виділити йому окрему кімнату жилою площею 23,9 м2, а відповідачці - дві інші окремі кімнати жилою площею 14,1 м2 та 15,1 м2, місця загального користування залишити у загальному користуванні. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] вимоги позову не визнала, пояснивши, що запропонований позивачем у позові порядок користування жилим приміщенням порушує житлові права їх спільних дітей, так як при виділені двох вказаних у позові кімнат для дітей не вистачає місця для розташування їх ліжок та інших меблів. Крім того, в Дарницькому районного суду м. Києва слухається цивільна справа щодо позбавлення позивача його частки власності у спірній квартирі і виплати йому компенсації, тому розгляд даної справи є недоречним на даний час. За таких обставин просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши представників сторін та позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.4, ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначає ч.1, ст.321 ЖК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. 3.06.2001 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис №775 (а.с.8-9). Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За правилами ч.2, ст.355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Як наголошує ч.1, ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. 27.11.2002 року, тобто в період шлюбу, сторони за спільні кошти подружжя придбали квартиру [ADDRESS], яка належала сім'ї на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру серія КВ №77696 (а.с.11). Дане свідоцтво було зареєстроване в КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" 2.12.2002 року за №43419 (а.с.11, зворот. бік). Згідно ч.3, ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.10.2013 року в порядку поділу майна подружжя було визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної квартири, а право власності на іншу 1/2 частину цієї ж квартири було визнано за відповідачкою [PERSON] (а.с.15). Таким чином, встановлені обставини при розгляді вказаної цивільної справи не доказуються при розгляді даної цивільної справи. У відповідності до ч.1, ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Спірна квартира [ADDRESS] є трьохкімнатною, ізольованою квартирою, жилою площею 53,1 м2, загальною площею 92,3 м2, розташованою на 3 поверсі 12-типоверхового будинку, і має три окремі ізольовані кімнати жилою площею 14,1 м2 , 15,1 м2 та 23,9 м2, про що свідчить копія технічного паспорту на дану квартиру (а.с.12-14). Як вбачається з довідки Ф-3 зареєстрованими в квартирі є позивач [PERSON], відповідачка [PERSON] та їх спільні діти [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Вказані вище обставини не заперечувались у судовому засіданні сторонами по справі. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.3, ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За змістом позову та виходячи з пояснень представників сторін та позивача [PERSON], протягом тривалого часу сторони не змогли добровільно дійти згоди щодо порядку володіння та користування спірною квартирою та між ними існують непорозуміння щодо сплати житлово-комунальних послуг, позивач бажає окремо сплачувати за користування своїм житлом. На даний час позивач проживає в кімнаті жилою площею 23,9 м2, а відповідачка з дітьми займає дві інші кімнати жилою площею 14,1 м2 та 15,1 м2, при цьому позивач не перешкоджає своїм дітям користуватись займаною ним кімнатою, де знаходяться їх іграшки, і певний час дозвілля вони проводять разом. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, та виходячи із часток власності кожного із співвласників, позивачу [PERSON] як і відповідачу [PERSON] належить кожному окремо на праві власності 1/2 частина від усієї спірної квартири, тому, враховуючи загальну жилу площу спірної квартири, що складає 53,1 м2, кожному із співвласників припадає для окремого користування по 26,55 м2 (53,1 м2 : 2 особи) жилої площі. За таких обставин визначення та встановлення порядку користування в спірній трьохкімнатній квартирі окремої кімнати жилою площею 23,9 м2 позивачу є законним і обґрунтованим варіантом у виділенні йому окремого житлового приміщення, а іншому співвласнику, відповідачу по справі, необхідно виділити інші дві кімнати жилою площею 14,1 м2 та 15,1 м2, при цьому дане встановлення порядку не буде порушувати житлові права вказаних співвласників і відповідатиме їх часткам власності у єдиній квартирі. При виділенні вказаної окремої кімнати позивачу припадає 23,9 м2 жилої площі від 26,55 м2 допустимих, що є меншою частиною жилої площі від виділеної йому частки жилої площі, а відповідачу, якій буде припадати сумарно 29,1 м2 від 26,55 м2 допустимих, що є більшою частиною жилої площі від виділеної їй частки жилої площі. Тобто житлові права відповідачки не порушені. Приміщення загального користування квартири [ADDRESS] необхідно залишити у загальному користуванні. У відповідності до ч.1, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як зазначає ч.1, ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, а порушені житлові права позивача підлягають судовому захисту. Згідно ст.88 ЦПК України при задоволенні позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243 грн. 60 коп. судового збору, що відповідає задоволеним вимогам немайнового характеру, щодо решти суми 3410 грн. 40 коп. судового збору, то необхідно зобов'язати УДКСУ у Дарницькому районі м. Києва повернути його [PERSON] як надмірно сплачену суму в порядку п.1, ч.1, ст.7 Закону України „Про судовий збір".

Outcome: approved