Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом, просить суд визнати за нею у порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] бабусі - [PERSON] право власності на 1/5 частку земельної ділянки площею 0,670 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером 3223755100:04:010:0014, розташованої на території Рокитнянської селищної ради Київської області. Зазначає, що за свого життя [PERSON] фактично прийняла спадщину після померлої [INFO] [PERSON] у вигляді 1/5 частки вказаного нерухомого майна. Зазначає, що спадщину після смерті [PERSON] вона прийняла вчасно. Однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане нерухоме майно, зважаючи, що Державний акт на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] було видано вже після смерті останньої. За викладеного вона не може оформити своє парво на спадщину у встанволеному законом порядку, що власне і змусило її звернутися за захистом порушеного права до суду. Сторони, будучи належним чином викликаними, у підготовче судове засідання не з`явилися. На разі, подали до суду заяви, якими позивач позов підтримав, а відповідач - визнав, та просять провести судовий розгляд у їх відсутності. За викладеного суд ухвалює провести підготовче судове засідання без участі сторін, що узгоджується із положеннями ч. 1 ст.198, ст.223 ЦПК України та не здійснювати у відповідності до положень частини першої статті 247 цього Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 ЦПК України. Вирішуючи по суті даний спір, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень ст. 82 ЦПК України не підлягають, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, мають регулюватися положеннями ст.ст. 524-527, 529 ЦК України в редакції 1963, ст. ст. 15, 16, 328, 1216-1223, 1225, 1233 ЦК України. Із доданих до позовної заяви доказів вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після [PERSON] , яка померла [INFO] і що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . З копій наявних у матеріалах справи свідоцтв про право на спадщину за заповітом на імя позивача, виданих 14.10.2011 та 19.10.2011 державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б., вбачається, що [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] земельну ділянку, площею 2,7499 га, розташовану на території Синявської сільської ради Рокитнянського району та неотриману пенсію за квітень 2011 в сумі 2956.11 грн. Також із матеріалів справи, а саме з огляду на зміст Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 154110, який був виданий на імя [PERSON] [INFO] , тобто вже після її смерті, вбачається, що остання на час смерті мала право на земельну ділянку площею 0,670 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером 3223755100:04:010:0014, розташовану на території Рокитнянської селищної ради Київської області. З матеріалів спадкової справи щодо майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що [PERSON] є однією із спадкоємців за законом після смерті останньої та мала право на 1/5 частину спадкового майна і в тому числі щодо вказаної земельної ділянки. Такий висновок узгоджується із положеннями ЦК України в редакції 1963, що був чинним на час виникнення спірних відносин щодо спадкування померлою 03.04.2011 [PERSON] спірного нерухомого майна після смерті [INFO] [PERSON] .. Так, відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК України цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця статті 525 ЦК України вказаного Кодексу, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу). Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст.527 ЦК України 1963). При цьому законодавець визначив, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), і такою щодо майна померлої [INFO] [PERSON] була [PERSON] (ст.529 ЦК України 1963). На разі, як вбачається, остання такого свого права за життя не оформила, а тому воно в порядку представлення перейшло до її дочки - позивача у справі [PERSON] .. Відповідно до ст.1216 ЦК України в редакції, що була чинною на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , спадкування є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином до позивача перейшло і право померлої [INFO] [PERSON] на спадкування 1/5 частини земельної ділянки площею 0,670 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером 3223755100:04:010:0014, розташованої на території Рокитнянської селищної ради Київської області. З роз"яснень, що містяться у п. 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За вимогами частини першої статті 1225 вказаного Кодексу право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.04.2019 вбачається, що [PERSON] спадщину після померлої [INFO] [PERSON] на 1/5 частку прийняла фактично, однак свого спадкового права на на 1/5 частину вищевказаної земельної ділянки не оформила. З огляду на таку обставину, суд вважає, що за таке її право в порядку спадкування за заповітом перейшло до позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підсумовуючи викладене, з огляду на визнані сторонами обставини спору, обєктивність яких не викликає у суду жодного обгрунтованого сумніву, з огляду на названі положення матеріального та процесуального законів, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому судом приймається, а позов таким чином підлягає задоволенню шляхом визнання за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] право власності на 1/5 частину земельної ділянки площею 0,670 га, що становить 0.134 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером 3223755100:04:010:0014, розташованої на території Рокитнянської селищної ради Київської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved