Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] у розмірі ? з усіх видів її заробітку щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи чи установи, яка у подальшому буде здійснювати догляд за нею. Судові витрати просив покласти на відповідача. В обгрунтування позовних вимог пояснив, батько малолітньої [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] року, відповідач поступово стала ухилятись від виконання батьківських обовязків по утриманню та вихованню дочки. У помешканні співмешканця відповідача по [ADDRESS] не було створено умов для проживання та навчання дитини, мати не відвідувала збори у школі №17, ученицею якої на той час була [PERSON], не цікавилася її шкільним життям, вела асоціальний спосіб життя у зв'язку з чим у навчальному закладі сім'я [PERSON] перебувала на обліку як така, що опинилася в кризових умовах. Пенсію по втраті годувальника відповідач витрачала на свої власні потреби, обмежуючи доньку в повноцінному харчуванні, одязі. Також зазначив, що з листопада 2016 року [PERSON] проживає з позивачем та його сімєю. В судовому засіданні 26.06.2017 року позивач підтримав позов у повному обсязі, просив задовольнити . Відповідач в судові засідання не з'являлась, про час та місце розгляду справи повідомлялась відповідно до передбаченого ЦПК України порядку. В матеріалах справи міститься заява, в якій відповідач заперечує проти позбавлення неї батьківських прав. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Житомирської міської ради - підтримав позов, не заперечував проти задоволення. В судових засіданнях 20.03.2017 рок та 19.05.2017 року було допитано свідків, за клопотанням позивача, які з приводу даного позову пояснили наступне. Свідок [PERSON], дружина позивача, пояснила, що відповідач вживає спиртні напої, приходила позичати гроші, залишала [PERSON] в сім'ї позивача на два тижні. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача, пояснила, що дівчинка з'явилась у нього восени 2016 року та весь час там проживає, зазначила, що позивач турбується про неї, лікує, разом з дружиною гарно ставляться до дитини. Свідок [PERSON], яка є матір'ю особи, з якою відповідач проживала цивільним шлюбом пояснила, що [PERSON] проживала в неї два роки. Після смерті [PERSON] відповідач проживає з іншим чоловіком, який бив її. Пояснила, що [PERSON] прибігала до свідка вночі, проживала з відповідачем в антисанітарних умовах, де всі спали на одному ліжку. Також зазначила, що [PERSON] проживає зараз з позивачем та що дитині там подобається, є своя кімната, меблі та купують їй одяг. Свідок [PERSON] - хрещена малолітньої [PERSON] пояснила, що мати - [PERSON] зловживає алкоголем, взимку відповідач залишила [PERSON] на один день, проте дитина проживала у свідка півроку. Малолітня [PERSON] пояснила, що хоче проживати з позивачем, навчається в школі в с.Дениші, з мамою спілкується по телефону. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи , суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 6) Зі свідоцтва про смерть від 14.04.2004 року серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року. (а.с. 7) В акті оцінки потреб дитини та її сім'ї №197 від 28.03.2016 року КОГО зазначено, що [PERSON] проживає в сім'ї хрещеної [PERSON] з лютого 2016 року, до мами та її співмешканця дитина повертатись не бажає. Мама ні разу не приїздила до дочки, тільки інколи телефонує і зустрічається з нею за попередньою адресою. Зазначено, що хрещена забезпечує дитину всім необхідним. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 28.11.2016 року, проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS]. В акті зазначено, що для виховання та розвитку дитини - [PERSON], створено такі умови: є власна кімната, окреме ліжко, стіл, місце для навчання та відпочинку, іграшки, книги, речі особистого вжитку. З висновку комісії щодо обстеження умов проживання вбачається, що в сім'ї [PERSON] створені всі умови для повноцінного проживання, навчання та відпочинку дитини. Сім'я цікавиться життям та вихованням дитини, її навчанням. Комісія не заперечувала щодо влаштування [PERSON] в сім'ю [PERSON]. [PERSON] зарахована і навчається у Денишівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів імені В.Г. Бондарчука, що вбачається з довідки від 28.11.2016 року № 146. Зі змісту висновку від 05.04.2017 рок №310, виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, виходячи з інтересів дитини вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. (а.с. 35-37) Стаття 51 Конституції України встановлює, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Таким чином, суд приходить до висновку що відповідач з дочкою не спілкується, не цікавиться її життям, навчанням та розвитком, чим ухиляється від виконання батьківських обов'язків, що в свою чергу є підставою відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України для позбавлення їх батьківських прав. Крім того, згідно з ч.ч. 2-3 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За приписами статей 181-183 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Проаналізувавши викладене та виходячи з інтересів дитини, суд приходить до висновку, що позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] та про стягнення з нею аліментів є обґрунтованим та підлягає до задоволення. У відповідності до ч. 3ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved