Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO] за кордон в Італійську Республіку, без згоди та супроводу батька [PERSON], у супроводі матері [PERSON] в періоди літніх канікул з 01 червня 2018 року до 01 вересня 2018 року. В судовому засідання позивач та її представник позов підтримали та пояснили, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 20.05.2015 року. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який після розлучення залишився проживати із позивачем. В період літніх канікул позивач має намір відвезти сина на відпочинок та оздоровлення в Італію. Виїзд сина за кордон сприятиме його розширенню світогляду та добре позначиться на його духовному та інтелектуальному розвитку. Відповідач, без жодних на це підстав, не дає згоди на виїзд сина за кордон, чим чинить перешкоди позивачу в реалізації її прав і обов'язків матері. Окрім того, відповідач жодного разу не возив сина відпочивати та у 2017 року безпідставно не надав дозвіл на його виїзд за кордон на відпочинок, хоча позивачем уже були придбані квитки. Тому позивач та її представник просять надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO] за кордон в Італійську Республіку, без згоди та супроводу батька [PERSON] у супроводі матері [PERSON], в періоди літніх канікул з 01 червня 2018 року до 01 вересня 2018 року Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що вважає, що таким чином позивач хоче вивезти їх сина за кордон на постійне місце проживання, а тому він заперечує проти даного позову. Надає матеріальну допомогу на утримання сина та у разі потреби має змогу завезти його на відпочинок. Представник служби у справах дітей Кременецької райдержадміністрації у судовому засіданні вважає, що даний позов підлягає до задоволення, оскільки він поданий в інтересах дитини. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно рішення Кременецького районного суду від 20 травня 2015 року, шлюб між сторонами розірвано. Батьками [PERSON], [INFO] є мати - [PERSON] та батько - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Згідно довідки від 02.04.2018 року, виданої ФОП [PERSON], [PERSON] дійсно працює в магазині «[INFO]» (ФОП [PERSON].) на посаді бухгалтера з 01.04.2011 року. [PERSON], [INFO], зарахований учнем 1-го класу Почаївської ЗОШ І-ІІІ ступенів з 02 квітня 2018 року, що стверджується довідкою № 54 від 03.04.2018 року, виданою Почаївською ЗОШ І-ІІІ ступенів. У [PERSON] є паспорт для виїзду за кордон та договір комплексного добровільного страхування медичних витрат подорожуючих за № 122299. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах з виконання виконавчого листа Кременецького районного суду № 601/612/15-ц від 14.11.2017 року, заборгованість по аліментах [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], станом на 11.04.2018 року становить 9053 грн. 60 коп. Згідно квитанції від 21.05.2018 року вищевказана сума заборгованості по аліментах сплачена [PERSON], що не заперечувалось в судовому засіданні сторонами. Ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенцією про права дитини (ст.18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. В силу ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Зі змісту ст. 313 ЦК України вбачається, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно п.4 Постанови від 27 січня 1995 року № 57, затвердженої КМУ «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріальної згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 - річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд його дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування та з врахуванням того, що батько дитини без жодних об'єктивних причин дозвіл на виїзд дітей за кордон в добровільному порядку не надає, чим фактично позбавляє сина права на відпочинок, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із врахуванням наведеного суд вважає, що із відповідачіа слід стягнути на користь позивача понесенні останньою судові витрати по справі, які становлять 704 грн. 80 коп. - судовий збір

Outcome: approved