Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідачів, зазначивши, що вона є власником 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] . Власником іншої 1/2 частини домоволодіння є відповідач по справі. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, виділеній [PERSON] - батьку позивача та [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної Ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська від 22.01.1999 року № 8/5 та 373/2 від 24.05.1991 року. Земельна ділянка ані спадкодавцем, ані позивачем не приватизована. Після оформлення спадкових прав на будинок відповідач без згоди та без відома позивача відокремила частину успадкованого домоволодіння. Жодної письмової згоди на переобладнання та поділ будинку позивач не надавала. У квітні 2019 року позивачу стало відомо, що відповідачем було змінено адресу спадкового будинку та оформлено право власності на незаконно відокремлену частину будинку та земельної ділянки в цілому на своє ім`я. Так за відповідачем зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , державний реєстратор: приватний нотаріус Євчук Ірина Леонідівна, Дніпровський міський нотаріальний круг, Дніпропетровська область. Підстава виникнення права власності - розпорядження про присвоєння адреси видане Дніпропетровським міським головою від 29.12.2012 року № 854-р; акт від 02.06.2016 року, виданий інженером з інвентаризації нерухомого майна ФОП [PERSON] ; технічний паспорт, виданий інженером з інвентаризації нерухомого майна ФОП [PERSON] ; рішення про виділення земельної ділянки [PERSON] та присвоєння адреси будинку, видане виконкомом Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 373/2 від 24.05.1991 року. Відповідно до листів Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради, Департаменту по роботі з активами Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради жодному об`єкту нерухомого майна на території міста адреса [ADDRESS] не присвоювалася, розпорядження Міського голови від 29.12.2012 року за № 854-р «Про присвоєння адреси житловому будинку адресою - [ADDRESS] », однак відповідно до бази міської ради «Розпорядча діяльність» вказане розпорядження не видавалося. Таким чином, позивач наголошувала на тому, що відповідач взагалі не зверталась до Дніпровської міської ради із заявою про присвоєння у зв`язку з виділенням частки будинку чи зміну адреси будинку [ADDRESS] . Рішення Дніпровської міської ради № 346/31 від 25.04.2018 року про передачу у власність громадянці [PERSON] земельної ділянки площею 0,1 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1210100000:01:380:0153 є похідним від розпорядження Дніпропетровського міського голови № 854-р від 29.12.2012 року «Про присвоєння адреси житловому будинку по [ADDRESS] , яке не укладалося. За таких обставин рішення Дніпровської міської ради № 346/31від 25.04.2018 року є недійсним. У зв`язку з викладеним позивач просила суд визнати недійсним рішення Дніпровської міської ради № 346/31 від 25.04.2018 року про передачу у власність громадянці [PERSON] земельної ділянки площею 0,1 га розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 10100000:01:380:0153. А також скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1139677412101, номер запису про право власності: 18427452 та державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна земельну ділянку площею 0,1 га розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1210100000:01:380:0153, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 156784551201, номер запису про право власності: 26447434, а також стягнути судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник Дніпровської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги визнав, зазначив, що Дніпровською міською радою прав та законних інтересів позивача порушено не було, проте оскаржуване позивачем рішення міськради прийняте на підставі фальсифікованих документів, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Представник [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснивши в судовому засіданні, що після смерті батька відповідач та позивач домовились, що перший поверх будинку буде належати позивачу, а другий - відповідачу. Щоб якось закріпити домовленість вони звернулись до [PERSON] здійснити технічну інвентаризацію і виготовити технічний паспорт на житловий будинок. 22.05.2015 року [PERSON] був складений технічний паспорт житлового будинку і Акт фактичного користування в домоволодінні. Через тривалий час, відповідач підписала якість документи у [PERSON] , позивач повідомила її, що на частину будинку відповідача вже є адреса і треба тільки підписати документи у ФОП [PERSON] . Після цього відповідач звернулась 21.12.2017 року до міської ради, яка 25.04.2018 року прийняла рішення № 346/31, в результаті чого їй було передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,1 га. Відповідач наголошує, що своїми діями вона не порушувала права позивача, оскільки їх дії були узгоджені. Треті особи до судового засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою17.11.2012 року за реєстром № 2-2591 [PERSON] є власником 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] . Власником іншої 1/2 частини домоволодіння є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою17.11.2012 року за реєстром № 2-2589 . Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, виділеній [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі рішень виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради «депутатів трудящих м. Дніпропетровська від 22.01.1999 року № 8/5 та 373/2 від 24.05.1991 року. За [PERSON] була проведена державна реєстрація права власності на домоволодіння [ADDRESS] на підставі рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Євчук Ірини Леонідівни (індексний номер рішення 33296359 від 30.12.2016, номер запису про право власності 18427452). Рішенням міської ради від 25.04.2018 року № 346/31 було передано [PERSON] у власність земельну ділянку по [ADDRESS] , загальною площею 0,1000 га з кадастровим номером 1210100000:01:380:0153 по фактичному розміщенню індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд. Зазначене рішення будо прийняте на підставі клопотання [PERSON] від 21.12.2017 року за вх.. 36/7259 та враховуючи технічні матеріали та документи, що підтверджували розмір земельної ділянки. Державну реєстрація права власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 1210100000:01:380:0153, що розташована по [ADDRESS] за [PERSON] була проведена на підставі рішення державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Сакалюка Сергія Георгійовича (індексний номер рішення 41420164 від 04.06.2018, номер запису про право власності 26447434). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст.16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, окрім іншого, визнання права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Право власності, згідно ст. 328 ч.1 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом - ч.2 ст. 328 ЦК України. Підставою виникнення права власності відповідача [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] було розпорядження про присвоєння адреси, видане Дніпропетровським міським головою від 29.12.2012 року № 854-р; акт від 02.06.2016 року, виданий інженером з інвентаризації нерухомого майна ФОП [PERSON] ; технічний паспорт, виданий інженером з інвентаризації нерухомого майна ФОП [PERSON] ; рішення про виділення земельної ділянки [PERSON] та присвоєння адреси будинку, видане виконкомом Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 373/2 від 24.05.1991 року. Однак відповідно до листів Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради, Департаменту по роботі з активами Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради жодному об`єкту нерухомого майна на території міста адреса [ADDRESS] не присвоювалася, розпорядження Міського голови від 29.12.2012 року за № 854-р «Про присвоєння адреси житловому будинку адресою - [ADDRESS] », не видавалося. Крім того, зазначені документи не є підставою набуття права власності на нерухоме майно та відповідно підставою для реєстрації речових прав на нерухоме майно за відповідачем, оскільки будь-яких правочинів щодо поділу нерухомого майна в установленому законом порядку сторони не укладали, що визнано сторонами та не підлягає доказуванню відповідно до вимог ст.82 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п.п.1,2 ст.6 Закону України Про Державний земельний кадастр , ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Держателем Державного земельного кадастру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Так, виключно власник вправі володіти, користуватися та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. (ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійним (оспорюваний правочин). За змістом статті 120 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття рішення ДМР) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У ст.ст. 125,126 ЗК України зазначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Оскільки відповідачем [PERSON] незаконно набуто право власності на будинок [ADDRESS] , рішення ДМР про передачу земельної ділянки у власність відповідача [PERSON] за вказаною адресою, а також державна реєстрація права власності на вказану земельну ділянку є незаконними. Відповідно до ст. 26 Закону України Про реєстрацію майнових прав та їх обтяжень у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію майнових прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Статтею 28-1 Цього Закону визначена взаємодія органу державної реєстрації прав та органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру. Відповідно до ст.16 ч.6 Закону України Про державний земельний кадастр кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. А тому суд приходить до висновку про обґрунтованість даного позову, доведеність позивачем своїх позовних вимог, що є підставою скасування державної реєстрації права власності на домоволодіння [ADDRESS] за відповідачем [PERSON] , проведену на підставі рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Євчук Ірини Леонідівни (індексний номер рішення 33296359 від 30.12.2016, номер запису про право власності 18427452), та припинити речові права [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1139677412101). А також визнання недійсним рішення Дніпровської міської ради №346/31 від 25.04.2018 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1 га, розташованої по [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:01:380:0153. Також суд вважає за необхідне скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 1210100000:01:380:0153, що розташована по [ADDRESS] за відповідачем, проведену на підставі рішення державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Сакалюка Сергія Георгійовича (індексний номер рішення 41420164 від 04.06.2018, номер запису про право власності 26447434), та припинити речові права [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1567845512101). Відповідно до змісту ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідачів.

Outcome: approved