Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності за набувальною давністю, мотивуючи, що відповідно до договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 25.02.1954р. її батько був власником цілого домоволодіння. 10.02.1970р. її батько [PERSON] продав 1/2 частину вищевказаного домоволодіння за договором купівлі-продажу. Домоволодіння №7 по вул.Тимірязєва в м.Херсоні зараз належить: 1/4 частина [PERSON], згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.10.1999р., посвідченого Третьою Херсонською державною нотаріальною конторою; - 1/4 частина Херсонській міській Раді згідно реєстраційного посвідчення від 16.09.1985р.; - 1/2 частина [PERSON]. 1/4 частина домоволодіння, яка належить на теперішній час Херсонській міській Раді є ідеальною часткою та не виділена в натурі. Батьки ще за своє життя також нею користувалися. Коли вона після смерті батьків успадкувала 1/4 частину домоволодіння, то з 1999р. також відкрито володіє та користується вищевказаною частиною, яка належить державі, робить поточні ремонти та всіляко дбає про неї. Також вказує, що вона майже 16 років проживає та зареєстрована в належній їй 1/4 частині домоволодіння, відкрито та безперервно володіє і користується також і іншою 1/4 частиною будинку, доглядає за обома частинами, обробляє частину присадибної ділянки, здійснює всі необхідні комунальні платежі. У звязку з наведеним просить визнати за [PERSON] за набувальною давністю право власності на 1/4 частину домоволодіння №7 по вул.Тимірязєва в м.Херсоні. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав викладених в позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд без його участі не надходило. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.10.1999р., посвідченого Третьою Херсонською державною нотаріальною конторою [PERSON] є власником 1/4 частини домоволодіння №7 по вул.Тимірязєва в м.Херсоні, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав за №14883728. Відповідно до договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 22.02.1954р., комунальний відділ виконкому Херсонської міської Ради депутатів працюючих відвів [PERSON] ділянку комунальної землі по вул.Тимірязева, 1е, площею 400кв.м. під індивідуальне будівництво житлового будинку. Згідно реєстраційного посвідчення від 16.09.1985р. 1/4 частина домоволодіння №7 по вул.Тимірязєва в м.Херсоні знаходиться у комунальній власності Херсонської міської Ради, відповідно до відповіді виконавчого комітету Херсонської міської ради № 2-4588 від 27.07.2015р. 1/2 частина домоволодіння №7 по вул.Тимірязєва в м.Херсоні належить [PERSON], що підтверджено матеріалами справи. Відповідно до витягу з протоколу №2 засідання міської громадської комісії з житлових питань від 11.03.2015р. вказано, що [PERSON] зареєстрована з 1999р. в іншій 1/4 частині домоволодіння №7 по вул.Тимірязєва в м.Херсоні, площею 26,4кв.м., зі складом сімї - [PERSON] Васильович- син, 1970р.н.; [PERSON] син, 1977р.н. Згідно із довідкою, наданою ТОВ «Україна» будинок знаходиться у комунальній власності міської територіальної громади та перебуває у ТОВ «Україна» на обслуговуванні, що містить в відповіді відповідача. [PERSON] майже 16 років проживає та зареєстрована в належній їй 1/4 частині домоволодіння, відкрито та безперервно володіє і користується також і іншою 1/4 частиною будинку, доглядає за обома частинами, обробляє частину присадибної ділянки, здійснює всі необхідні комунальні платежі, що підтверджується квитанціями доданими до матеріалів справи. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Аналізуючи вказані норми, судом встановлено, що задоволення вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Враховуючи вищенаведене, те, що позивач дійсно відкрито, безперервно, добросовісно більше 10 років володіє і користується вказаним майном, що підтверджено в судовому засіданні належними та допустимим доказами, суд приходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: approved