Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що [PERSON] 11 листопада 2008 року звертався до Сумського міського центру зайнятості за сприянням працевлаштування. Спеціалістами центру при зверненні заповнювалася персональна картка № [NUMBER] , достовірність внесених даних до яких засвідчена особистим підписом шукача роботи, у заяві про надання статусу безробітного від 18.11.2008 року [PERSON] зазначив, що не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності та засвідчим це особистим підписом. Починаючи з 18.11.2008 року відповідачу було надано статус безробітного, призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю. З 13.11.2009 року припинено виплату допомоги безробіттю у зв`язку з поданням [PERSON] заяви про відмову від послуг служби зайнятості у зв`язку з невідвідуванням центру протягом 30 днів без поважних причин. 25.01.2019 року [PERSON] повторно звернувся за сприянням у працевлаштуванні, Сумським міським центром зайнятості було встановлено факт його зайнятості у період попередньої реєстрації безробітних з 18.11.2008 року по 23.12.2009 року. За даними Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців та громадських формувань [PERSON] з 14.07.1997 року по 26.0.2019 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Отже зайнятість [PERSON] в період реєстрації безробітним з 18.11.2008 року по 23.12.2009 року підтверджена достовірними даними Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Отже, [PERSON] було надано недостовірні дані у заяві від 18.11.2008 року про надання статусу безробітного, в цей період ним незаконно отримано допомогу по безробіттю в сумі 5666,65 грн.. Вказані кошти [PERSON] добровільно не повернув, тому сумський міський центр зайнятості просить стягнути з [PERSON] суму незаконно отриманої. Представник позивача - Сумського міського центру зайнятості в письмовій заяві позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задоволити та надала заяву про слухання справи в її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явися, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в письмових запереченнях на позов, наданих суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що 18 листопада 2008 року відповідач [PERSON] звертався до Сумського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, при зверненні було заповнено персональну картку № [NUMBER] (а.с.6). 18 листопада 2008 року відповідач в своїй заяві про надання статусу безробітного особисто зазначав, що він не є суб`єктом підприємницької діяльності (а.с.6). \~ \~ \~ \~ При наступному зверненні [PERSON] 25.01.2019 року за сприянням у працевлаштуванні до Сумського міського центру зайнятості було встановлено що він з 14.07.1997 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та встановлено факт його зайнятості у період попередньої реєстрації по безробіттю з 18.11.2008 року по 23.12.2009 року (а.с.14), про що складено акт про розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття» № 132 від 20.03.2019 року (а.с. 10). Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 14 липня 1997 року по 26 січня 2019 року (а.с. 14). Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на виконання ухвали суду направив паперову форму реєстраційної справи ФОП [PERSON] , з якої вбачається, що заяву про припинення підприємницької діяльності відповідачем подано 25.01.2019 року (а.с.72-73). Таким чином, судомо встановлено, що в період часу з 18 листопада 2008 року по 23 грудня 2009 року [PERSON] числився зареєстрованим як фізична особа-підприємець. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували доводи сторони відповідача, що [PERSON] не вів підприємницьку діяльність в період отримання допомоги по безробіттю, суду не надано. Таким чином, пояснення [PERSON] не підтверджені з його боку жодними допустимими доказами. Статус фізичної особи - підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Згідно з частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Саме у господарських відносинах фізичні особи - підприємці приймають участь перш за все як підприємці, а не як фізичні особи, та лише на підставі їх реєстрації і внесення відомостей про них до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців. З 01 липня 2004 року набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» № 755-IV від 15.05.2003 року. Відповідно до п. 2 прикінцевих положень зазначеного Закону в редакції від 15.03.2003 року державний реєстратор протягом 2004 - 2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтво про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується. Відповідно до довідки Сумського міського центру зайнятості 20 березня 2019 у період з 18 листопада 2008 року по 12 листопада 2009 року [PERSON] була виплачена грошова допомога по безробіттю у розмірі 5666 грн. 05 коп. (а.с. 15). 25 березня 2019 року Сумський міський центр зайнятості видав наказ про повернення незаконно отриманого матеріального забезпечення за період з 18 листопада 2008 року по 12 листопада 2009 року у сумі 5666,05 грн. (а.с.18). Сумський міський центр зайнятості листом від 26.03.2019 року № 07/422 повідомив [PERSON] про повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю сумою 5666,05 грн. протягом 15 календарних днів з дня отримання цього повідомлення (а.с. 17). Згідно ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законом, доходів. Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, щодо зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну і (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. У відповідності до п. п. 1 п. 37 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу та ведення обліку осіб, які шукають роботу» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року №198 із змінами від 29.03.2020 № 244 передбачено: центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня працевлаштування за наймом на умовах трудового договору (контракту). Частиною 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до п. 6 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу і безробітних, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 219 від 14.02.2007 року, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до п.7 цього Порядку. Згідно з п. 7 Порядку, рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ст. 1212 ЦК України). Судом встановлено, що при зверненні до Сумського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні відповідач [PERSON] надав неправдиві відомості щодо його зайнятості у період реєстрації по безробіттю з 18 листопада 2008 року по 23 грудня 2009 року, у зв`язку з цим він незаконно отримав матеріальне забезпечення по безробіттю, яке ним у добровільному порядку не були повернуті у повному обсязі. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач звернувся з позовом до суду 13 травня 2019 року (а.с.2). Ч. 4 ст.38 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та\~Закону України\~"Про зайнятість населення", адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується. Таким чином, судом було встановлено, що відповідач в той час коли отримував допомогу по безробіттю не мав права на її отримання, що призвело до нецільового використання бюджетних коштів. Аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved