Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON], про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні майном шляхом виселення без надання іншого житла. В обгрунтування позовних вимог вказали, що вони є співвласниками житлового будинку та земельної ділянки по вул. Балакіна,33 у м. Коростишів, Житомирської області на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 04.09.2004 р. , свідоцтва про право власності від 17.11.2015 р. № 47779294, державного акта на право власності на земельну ділянку від 17.12.2003 р. Після купівлі будинку і земельної ділянки вони дозволили вселитись до нього та зареєструватися відповідачу [PERSON], остання проживає і зареєстрована в будинку з вересня 2004 року і до теперішнього часу. Позивачі дозволили проживати відповідачу у їх будинку до першої вимоги про виселення з нього. Позивач [PERSON], перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який є рідним сином відповідача [PERSON] Рішенням Корольовського райсуду м. Житомир від 01.03.2004 шлюб було розірвано. Отже з 02.04.2004р. позивачі не є членами однієї сімї з відповідачем та третьою особою, і придбаний 04.09.2004 р. житловий будинок та земельна ділянка є спільною частковою приватною власністю [PERSON] та [PERSON] [PERSON] має у приватній власності нерухоме майно загальною площею 117,3 кв.м. та земельну ділянку площею 0,1072 га по вул. Червоних Партизан,31 у м. Коростишів, при цьому не має іншої сімї, дітей, проживає один, а отже має можливість забрати до себе свою рідну матір - [PERSON] Відповідач [PERSON] не бажає добровільно переселятись до свого сина [PERSON] і на прохання позивачів про виселення з будинку заперечує. Позивачі вирішили продати належний їм будинок № 33 по вул. Балакіна і земельну ділянку та переїхати для проживання у інший населений пункт. У звязку з цим 14.02.2018 р. надіслали відповідачу письмову вимогу про виселення з будинку і зняття з реєстраційного обліку у ньому. 24.02.2018 р. отримали відповідь від 21.02.2018 р. в якій відповідач заперечує проти виселення , посилаючись на відсутність іншого житла як у неї так і у її сина [PERSON] [PERSON] є одноособовим власником нерухомого майна та земельної ділянки за адресою м. Коростишів, вул. Червоних Партизан,31, а отже як син , має можливість продати його, придбавши житло, та забрати для проживання до себе свою матір [PERSON] Відмовляючись виселитись з будинку відповідач створює позивачам перешкоди не лише у користуванні своїм майном, а й у розпорядженні ним. Позивачі як співвласники будинку та земельної ділянки мають право та бажання користуватись своїм майном одноособово без сторонніх осіб, які не є членами їх сімї. Позивачі, як на підставу своїх вимог, що передбачені ст. 41 Конституції, ст. ст. 321,391 ЦК України України просили усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном , що їм належить та виселити [PERSON], з житлового будинку № 33 по вул. Балакіна, м. Коростишів, без надання іншого житла та стягнути в рівних частках сплачений судовий збір на їх користь. Ухвалою суду від 20.03.2018 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 30.05.2018 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], а в подальшому їх представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Додатково суду представник позивачів вказав, що позивачі після придбання будинку надали відповідачу дозвіл на проживання та реєстрацію в ньому, [PERSON] не надано у власність зазначене майно. Між сторонами був укладений сервітут, відповідач отримала за згодою позивачів право користування їхнім нерухомим майном. Намір позивачів , як власників будинку № 33 по вул. Балакіна, в м. Коростишів розпоряджатись своїм майном, є обставиною, яка має істотне значення для припинення сервітуту, тобто права на користування відповідачем будинком позивачів. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав, в їх задоволенні просив відмовити. З відзиву та пояснень в судовому засіданні слідує, що будинок по вул. Балакіна,33 в м. Коростишів, був придбаний за кошти [PERSON] та за рахунок коштів, за продаж будинку, що належав відповідачу. Під час укладення договору купівлі-продажу відповідач не знала про порушення нотаріусом правил представництва, та повинна була бути "Покупцем " у даному договорі. Відповідач залишалась разом з сином проживати у даному будинку, за рахунок особистих трудових зусиль та грошових затрат [PERSON] будинок збільшився у своїх розмірах та площі до 94,8 кв.м. Відповідач має повне право користування спірним житловим будинком , оскільки вона та її син вселились у спірне приміщення саме як власники будинку, постійно з моменту купівлі-продажу ним користуються. Третя особа на стороні відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в їх задоволенні просив відмовити, з письмових пояснень та пояснень в судовому засіданні слідує, що з 1988 р. перебував з позивачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. 04.09.2004 р. було придбано за рахунок його коштів та коштів його матері - відповідача у справі, житловий будинок № 33 по вул. Балакіна, в м. Коростишів. Лише в 2014 р. він дізнався, що позивачі є власниками будинку, який було оформлено шахрайськими діями. Вважає, що в діях [PERSON] міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та звернувсь за захистом своїх прав до Коростишівського ВП ГУНП, де було порушено кримінальне провадження та розпочато досудове слідство. Суд, вислухавши сторони, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Згідно повідомлення № 2-1211/04 від 14.09.2017 р. Корольовського районного суду м. Житомир слідує, що 01.03.2004 р. у цивільній справі № 2-1211/04 за позовом [PERSON] до [PERSON] було винесено рішення про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 02.04.2004 р. ( а.с. 22) і вказана обставина підтверджується також і копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ТП 058814 (а.с.23). Отже, з 02.04.2004 р. позивачі [PERSON], [PERSON] не є членами однієї сімї з відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України ( чинної на час виникнення спірних правовідносин) у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 04.09.2004 року на праві спільної часткової власності належить житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою м. Коростишів, вул. Балакіна,33 ( а.с 10 - 20). На даний час договір купівлі продажу є чинним. В даному будинку проживає та зареєстрована [PERSON] ( відповідач по справі) і вказана обставина сторонами не заперечується. Позивачі, 14.02.2018 р., письмово попередили відповідача [PERSON], надавши їй термін протягом 10 днів з моменту отримання вимоги виселитись з будинку № 33 у м. Коростишів та знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою ( а.с. 27). Згідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти , користуватися і розпоряджатися своєю власністю. [PERSON] приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності , закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.\~16\~,\~386\~,\~391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути , зокрема , житло-житловий будинок , садиба , квартира ( ст.ст.\~379\~,\~382 ЦК України). Права власника жилого будинку , квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України\~, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав , передбачених законом. Відповідно до частини першої\~статті 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною першою, другою\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом частин першої та другої\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тлумачення\~статті 391 ЦК України\~свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення\~статті 391 ЦК України\~підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Отже, як було встановлено судом, на час придбання житлового будинку ( 04.09.2004 р.) позивачами, сторони ( позивачі та відповідач, третя особа ) не були членами однієї сімї, між сторонами будь - яких договірних відносин з приводу користування належного їм майна не укладено. Усна згода власників на проживання відповідача у спірному будинку не є підставою для виникнення у [PERSON] правового статусу члена сімї власників будинку. Відповідно до положень\~глави 32 ЦК України\~сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов'язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач [PERSON] вселилась у будинок за згодою його власників і набула право користування цим нерухомим майном, що по суті є сервітутом. Відповідно до частини другої\~статті 406 ЦК України\~сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Оскільки позивачі є власниками будинку № 33 по вул. Балакіна в м. Коростишів і як власники цього майна надали право відповідачу користуватись ним, відповідач\~\~разом із\~\~власниками не\~\~проживає, спільним\~\~побутом\~\~ не пов'язані, позивачі мають намір розпорядитись своїм майном та продати його, однак не мають можливості, так як в ньому зареєстрована відповідач, а тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої\~статті 406 ЦК України. [PERSON] позиція Верховного суду України викладена і у\~\~постановах від 23 травня 2018 року у справі № 307/916/14-ц та від 21 лютого 2018 року у справі № 489/4867/16-ц. Окрім того, такий спосіб захисту, як виселення відповідача, дасть можливість позивачам безперешкодно користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Згідно частини 1\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 3 статті\~12\~та частини 1 статті\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,\~ суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення з вищевикладених мотивів. Доводи представника відповідача та третьої особи щодо тих обставин, що житловий будинок придбаний шахрайськими діями позивача [PERSON] суд до уваги не приймає, оскільки правомірність набуття права власності позивачами на житловий будинок не оспорена, договір купівлі-продажу є чинним. Сам по собі факт внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяви третьої особи [PERSON] , ще не є доказом про винність позивача [PERSON]Л, у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення . З врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання понесених судових витрат, шляхом стягнення з відповідача на користь позивачів.

Outcome: approved