Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

позивачі 18.03.2020 звернулися в суд з позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер їх батько - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть, що за життя він фактично прийняв спадщину, але не оформив, після своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , яка у свою чергу фактично прийняла, але не оформила спадщину після смерті [INFO] свого чоловіка [PERSON] , якому належала земельна ділянка площею 1,7137 га, крім цього матері спадкодавця також належала земельна ділянка площею 2,4314 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Долинянської сільської ради Городоцького району Львівської області. Вказують, що таким чином після смерті батька [PERSON] відкрилася спадщина на майно, і зокрема на вказані вище земельні ділянки, а оскільки державні акти на право приватної власності на землю видані після смерті [PERSON] і [PERSON] , такі слід визнати недійсними та скасувати їх реєстрацію, визнати за ними право на вказані земельні ділянки, як на спадкове майно після смерті їх батька [PERSON] . Просять визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації № 87 від 20.02.2002 в частині визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7137 га; - визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ЛВ № 013960 від 27.02.2002, виданий на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 457 та скасувати запис про його реєстрацію; - визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації № 87 від 20.02.2002 в частині визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4313 га; - визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ЛВ № 013961 від 27.02.2002, виданий на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 458 та скасувати запис про його реєстрацію. - визнати за ними право на 1/2 земельної частки паю площею 1,43 га. та 2,04 га. Ухвалою судді від 13.04.2020 провадження у справі відкрито. Представник позивачів 11.08.2020 подав до суду заяву в якій просив про розгляд справи у його відсутності та позивачів, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю (а.с. 130). Відповідач - представник Долинянської сільської ради в судове засідання не з`явився, подавши листа про розгляд справи без участі їх представника, позов визнає (а.с.109). Третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Львівській області до суду також не з`явився, причини неявки суду не відомі. Третя особа - Городоцька районна державна адміністрація в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду невідомі, заперечень чи відзиву не подано. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Судом встановлено, що [INFO] та [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] та [PERSON] , відповідно діда та баби позивачів. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст.524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із ст.534 ЦК України в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст.548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК України спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавці [PERSON] та [PERSON] померли у 1997 році, то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 18.07.1963 року. Спадщина після їх смерті складається в т.ч. із права на земельну частку (пай) розміром 1,43 умовних кадастрових гектари яке належить [PERSON] згідно Сертифікату серія ЛВ № 007033, та права на земельну частку (пай) розміром 2,04 умовних кадастрових гектари яке належить [PERSON] згідно Сертифікату серія ЛВ № 007034, які видані на підставі рішення голови Городоцької райдержадміністрації № 589 від 22.07.1996 (а.с. 27). Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя розпорядився усім своїм майном та на випадок своєї смерті склав заповіт на ім`я свого сина [PERSON] (а.с. 120-121), а мати [PERSON] на випадок своєї смерті не розпорядилася майном. [PERSON] був сином померлих - спадкодавців [PERSON] та [PERSON] у відповідності до вимог ст.529 ЦК України 1963 року - спадкоємцем першої черги спадкування за законом спадщини, що відкрилась внаслідок їх смерті. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема довідок №873, 872 виданих виконавчим комітетом Долинянської сільської ради Городоцького району Львівської області 10.12.2019 (а.с.21-22), батько позивачів, як спадкоємець за законом, у встановлений законом строк не звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON] та батька [PERSON] , котрі померли 1997, однак до дня їх смерті проживав та був зареєстрований з ними в будинку в с. Вовчухи Городоцького району Львівської області. У відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії останнього як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що останній вчинив дії, які свідчать про прийняття спадщини (спірних земельних ділянок). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 14.04.2020 № 60008228 та № 60008242 відомо, що після смерті [PERSON] та [PERSON] , котрі померли 1997 році, спадкові справи не заводились. Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.2 ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, спадкоємець [PERSON] не заявив про відмову від даної спадщини. Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцям [PERSON] та [PERSON] спадкове майно, в тому числі право на спірні землі (середню земельну частку пай) успадкував саме їх син [PERSON] , батько позивачів по справі. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про смерть від 03.10.2019, серія [NUMBER] , актовий запис № 20, згідно свідоцтва про народження від 06.06.1960 серія [NUMBER] батьками останнього були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14, 18). Факт родинних відносин між позивачами і спадкодавцем підтверджується копіями свідоцтва про їх народження серія [NUMBER] від 06.12.1969 та серія [NUMBER] від 25.11.1977, а також копіями паспортів позивачів (а.с. 6-13). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом. Спадкове майно складається в т.ч. із земельної ділянки площею 1,7137 га, яка передана [PERSON] у приватну власність на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації від 20.02.2002 № 87 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Долинянської сільської ради Городоцького району Львівської області, що стверджується Державним актом про право приватної власності на землю серія І-ЛВ № 013960 акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 457 та із земельної ділянки розміром 2, 4313 га. переданої [PERSON] у приватну власність на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації від 20.02.2002 № 87 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Долинянської сільської ради Городоцького району Львівської області, що стверджується Державним актом про право приватної власності на землю серія І-ЛВ № 013961, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 458 (а.с. 23-26). Як вбачається з свідоцтва про смерть серія [NUMBER] та [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] [INFO] . Датою видачі вищезазначених актів є 27.02.2002, тобто через п`ять років після смерті спадкодавців. Таке унеможливлює отримання для позивачів свідоцтва про право на спадщину і дає підстави визнати такі Державні акти недійсним та скасувати їх реєстрацію. Відповідно до Витягу з книги реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай) Долинянської сільської ради, виданого відділом у Городоцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області за [PERSON] значиться Сертифікат серії ЛВ № 007033, зареєстрований за № 1464 від 14.08.1996, який виданий на підставі рішення голови Городоцької райдержадміністрації № 589 від 22.07.1996, відповідно до якого йому належало право на земельну частку (пай) розміром 1,43 умовних кадастрових гектари та за [PERSON] значиться Сертифікат серії ЛВ № 007034, зареєстрований за № 1465 від 14.08.1996, який виданий на підставі рішення голови Городоцької райдержадміністрації № 589 від 22.07.1996, відповідно до якого їй належало право на земельну частку (пай) розміром 2,04 умовних кадастрових гектари (а.с.27). Із відповіді приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Мухи М.Т. від 06.02.2020 № 13/01-16 та № 12/01-16 (а.с. 19-20) убачається, що нотаріус оглянувши подані документи, відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що державні акти на право приватної власності на землю видані після смерті [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19-20). Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 60008269 від 14.04.2020 після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа (а.с. 70). Як вбачається з копії спадкової справи № 72/2019 з заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] частково реалізувавши своє право на спадкове майно після смерті батька, а саме житловий будинок в с. Вовчухи Городоцького району Львівської області (а.с. 73-108). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із Постановою Верховного суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-319 цс-15, державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. З огляду на вище наведене, беручи до уваги підставність позовних вимог та обґрунтованість слід вважати їх належними допустимими та достатніми доказами у справі, визнання відповідачем факту порушення законодавства під час видачі вказаних актів на право приватної власності на землю, позовні вимоги позивачів підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved