Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями № 84 по вул. 1-го Травня в с. Цибулеве Знамянського району Кіровоградської області, в порядку спадкування за законом після померлого12 квітня 2016 року батька [PERSON]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 12 квітня 2016 року помер її батько [PERSON], який до смерті проживав в [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина та спадкоємцем являється позивач. На спадковий будинок позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу. Вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину на будинок, однак отримала відмову, оскільки документ, який посвідчує право власності на будинок, відсутній, будинок збудований в 1968 році, але не введений в експлуатацію. Таким чином позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину і змушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. У матеріалах справи міститься її заява, де вона просить справу розглядати за її відсутності, при цьому позовні вимоги підтримує повністю. Представник Цибулівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Після одруження позивачеві присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.5). [PERSON] в 1968 році побудував будинок № 84 по вул. 1-го Травня в с. Цибулеве Знамянського району Кіровоградської області на підставі свідоцтва № 39 на забудову садиби в сільських населених пунктах, видане виконавчим комітетом Знамянської районної ради народних депутатів на підставі загальних зборів колгоспу від 24.05.1965 року і по шнуровій земельній книзі за № 956 від 24.05.1965 (а.с.11, 12), але не ввів його в експлуатацію (а.с.18). Довідка Цибулівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області від 08.12.2016 свідчить про те, що [PERSON] являвся власником житлового будинку № 84 по вул. 1-го Травня в с. Цибулеве Знамянського району Кіровоградської області (а.с.17). Позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок, оскільки документ, який посвідчує право власності на будинок, відсутній (а.с.72). Із заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулася позивач, [PERSON] як спадкоємець першої черги відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка (26-35). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинку, оскільки право власності на спірний житловий будинок не зареєстровано (а.с.36). Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що у відповідності до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу [PERSON] РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства [PERSON] РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012 року № 6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно до п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України віл 07.02.2002 року за № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 року № 1692/5), листом Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до розяснення нотаріуса, позивач не зможе прийняти спадщину у вигляді нерухомого майна у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу. У зв'язку з тим, що за життя [PERSON] не звертався до реєстраційних органів з метою оформлення права власності на належне нерухоме майно; позивач являється єдиними спадкоємцем, а також в звязку з неможливістю іншим способом вирішити спірне питання, суд вважає необхідним за позивачем визнати право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами в судовому порядку. У відповідності зі ст.88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved