Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей. Свої вимоги мотивувала тим, що 24 грудня 2003 року було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем, доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], що проживають з позивачем. Фактично шлюбні відносини припинені з березня 2016 року через відсутність взаєморозуміння. На теперішній час відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дітей. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Позивач переконанна, що всі діти повинні проживати разом з позивачем в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з чим просить розірвати шлюб; стягнути аліменти з [PERSON], на користь [PERSON], на утримання трьох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 27 квітня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття; визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги та остаточно просить розірвати шлюб; стягнути аліменти з [PERSON], на користь [PERSON], на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 27 квітня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття; визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. 27 листопада 2017 року ухвалою суду залучено Службу у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинського району Київської області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Позивач у позовні вимоги підтримала. Представництво інтересів здійснювали [PERSON] та [PERSON] Представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач позовні вимоги визнав. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник позивача [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просить винести рішення в інтересах та на користь неповнолітніх дітей. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинського району Київської області у судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просить винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 24 грудня 2003 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центом розвитку сім'ї , актовий запис № 2071 (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 16. 17, 18). Позивач просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 24 грудня 2003 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центом розвитку сім'ї , актовий запис № 2071. Відповідач позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав повністю. Судом встановлено, що шлюбні відносини припинені з березня 2016 року через відсутність взаєморозуміння. Сторони спільно не проживають, не господарюють. Сім'я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім'ї неможливе. У відповідності зі ст.112 ч.2 Сімейного Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка і жінки і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлені саме такі обставини, тому вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню повністю: розірвати шлюб між [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], та [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], зареєстрований 24 грудня 2003 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центом розвитку сім'ї , актовий запис № 2071. Позивач просить про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 27 квітня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. На підтвердження позовних вимог позивачем надано довідку Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про перебування на обліку та отримання щомісячної одноразової допомоги при народження однієї дитини у розмірі 860.00 грн. щомісячно (а.с 22); відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів на утриманих податків за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року (а.с.21). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч. 2 с. 182 Сімейного кодексу України). Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей визнав в повному обсязі. Крім того, відповідачем надано до суду довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Адрон» про те, що [PERSON] з 19 червня 2017 року перебуває на посаді помічника генерального директора, заробітна плата за період з 01 липня по 31 грудня 2017 року становить у розмірі 47 656,00 грн. (а.с.134), характеристику [PERSON], видану Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Адрон» 10 серпня 2017 року (а.с.135). Отже, судом встановлено, що відповідач працездатний, працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Адрон» на посаді помічника генерального директора, має на утриманні неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дітей, відчувати відповідальність за них, забезпечувати їм добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. При визначені розміру аліментів судом враховуються обставини, що передбачені ст.182 Сімейного кодексу України та виходячи з встановлених фактичних обставин, суд вважає можливим вимоги про стягнення аліментів задовольнити повністю: стягнути аліменти з [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 27 квітня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Крім того, позивач просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини позивачем надано довідку Французького ліцею ім. Анни Київської про зарахування до п'ятого класу на 2016-2017 рік сина - [PERSON], [INFO] (а.с.23), довідку Дошкільного навчального закладу № 736 про те, що [PERSON], [INFO], відвідує Дошкільний навчальний заклад № 736 «Мрія» Державного підприємства «Антонов» з вересня 2015 року і по теперішній час (а.с.24), свідоцтво про право власності від 21 листопада 2016 року на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.75, 76). Згідно акту обстеження умов проживання позивача, яка проживає за адресою: [ADDRESS], квартира об лаштована всіма необхідними меблями та побутовою технікою. В квартирі чисто, прибрано, охайно складені речі (а.с. 82). Відповідач позовні вимоги в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], за адресою: [ADDRESS] визнав в повному обсязі. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно висновку Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей № 107-40/7168 від 02 жовтня 2017 року рекомендовано визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] (а.с.79-81). Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дітей: визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за позовні вимоги про розірвання шлюбу у розмірі сумі 640 грн. 00 коп., а також за позовні вимоги про визначення місця проживання дітей у розмірі 640,00 грн., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (а.с. 1, 2). Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного. суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у загальному розмірі 640,00 грн. (320,00 грн.+320,00 грн.). На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved