Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири загальною площею 58,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] від 22.02.2019 року, серія та номер: 215, укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Галиною Олександрівною. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 19.09.2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 568050,00 грн. Оскільки нам були заявлені позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів в порядку забезпечення позову, Московським районним судом м. Харкові 01.02.2019 року була винесена ухвала, якою [PERSON] до набрання рішенням суду законної сили здійснювати відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] . 08.02.2019 року державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Березняк О.М. на підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова внесено запис про реєстрацію обтяження. Однак як з`ясувалось згодом, 22.02.2019 року, тобто після внесення запису про реєстрацію обтяження, приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.Л. було посвічено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] та проведено державну реєстрацію права власності. Оскільки на ухвалою суду була здійснена заборона відчуження зазначеної квартири, то приватний нотаріус ХМНО Чурпина Г.О. протиправно уклала договір купівлі-продажу, який має бути визнаний недійсним. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з*явився про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Причини неявки не повідомила, відзив на позов не надала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, викликалась в суд, шляхом розміщення оголошення не веб порталі «Судова влада», відзив на позов не надала. Третя особа приватний нотаріус ХМНО Чуприна Г.О. надала суду витребувані документи та зазначила, що до неї звернулись громадяни [PERSON] та [PERSON] з метою посвідчити договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Для посвідчення договору сторонами були надані паспорти, та довідки про присвоєння реєстраційних номери, правовстановлюючий документ на квартиру, звіт про оцінку майна. Вивчивши документи 22.02.2019 нею був посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири. Третя особа Державний реєстратор Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради Березняк О.М. надала письмові пояснення в яких зазначила, що 08.02.2019 року до Департаменту реєстрації Харківської міської ради представником [PERSON] [PERSON] була подана заява № 32580753 про проведення державної реєстрації обтяження заборони відчуження квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . До заяви заявником подано ухвалу Московського районного суду м. Харкові від 01.02.2019 року по справі № 643/1277/19, відповідно до якої судом заборонено відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з зазначенням в ухвалі суду нечинної назви вулиці вулиці Слинька об`єкта нерухомого майна, на який заявлено обтяження, рішенням державного реєстратора від 08.02.2109 № 45434633 було зупинено розгляд заяви. Заявник у строк, визначений законодавством, додатково подано ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 20.02.2019 року по справі № 643/1277/19 відповідно до якої виправлено описку в ухвалі суду від 01.02.2019 року та зазначено чинну адресу об`єкта нерухомого майна, на який заявлено обтяження, а саме: [ADDRESS] . Того ж дня державним реєстратором відновлено розгляд заяви, розглянуто подані документи і прийнято рішення № 45639785 від 21.02.2019 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, оскільки ухвала була відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень. 05.03.2019 року у зв`язку з усуненням обставин, що були підставою для зупинення розгляду заяви державним реєстратором внесений запис про обтяження згідно ухвали Московського районного суду м. Харкова. Датою державної реєстрації обтяження є 08.02.2019 року. Таким чином державним реєстратором в межах повноважень виконано всі необхідні дії з розгляду заяви № 32580753 та прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Московського районного суду м. Харкові від 01.02.2019 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. Заборонено відчуження квартири загальною площею 58,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу квартири від 22.02.2019 року, який посвідчений приватними нотаріусом ХМНО Чурпиною Г.О. вбачається, що [PERSON] продала [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Реєстровий номер договору № 215. Спірна квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Полехіною А.М. та зареєстрованому у КП «ХМ БТІ» 10.12.2010 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження вбачається, що 08.02.2019 року року о 10:48:48 державний реєстратор Березняк Оксана Миколаївна наклала заборону на нерухоме майно на підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова від 01.02.2019 року та від 20.02.2019 року № 643/1277/19. В силу ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: \~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписами чинного законодавства захисту в суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. У\~рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року у справі № 18-рп/2004\~надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», що визначено як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать\~Конституції\~і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом, у кожній справі про визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків. Відповідно до положень\~ст. 215 ЦК України\~та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п.7\~постанови № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року\~правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6\~ст. 203 ЦК України. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції\~ЦК України\~наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті\~215,\~216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила статей\~15,\~16 ЦК України, а також статей\~1,\~2-4,\~14,\~215 ЦПК України\~кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя\~статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Так, зміст правочину не може суперечити\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша\~статті 215 ЦК України). Згідно з частинами другою та третьою\~статті 215 ЦК України\~недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції\~ЦК України\~наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті\~215,\~216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила статей\~15,\~16 ЦК України, а також статей\~1,\~2-4,\~14,\~215 ЦПК України\~кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя\~статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Разом з тим, у відповідності до положень\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. При цьому, як вже зазначалось вище, ч.1\~ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, з урахуванням цих норм, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Верховний Суд у постанові №535/578/16-ц від 26.11.2018 року висловив конкретну правову позицію щодо недійсності договору відчуження нерухомого майна, на яке накладено обтяження, навіть за умови того, що у державному реєстрі, ведення якого передбачено\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відсутні дані щодо наявності такого обтяження. При цьому обов`язковою умовою визнання договору недійсним вважається обізнаність продавця щодо заборони відчуження цього майна та передбачення ним негативних наслідків у випадку звернення стягнення на майно у випадку примусового виконання рішення суду. Питання про реєстрацію чи скасування реєстрації регулюються\~Конституцією України,\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~від 01.07.2004№1952-IV, Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127. Відповідно до ч.1ст.2\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. Обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Відповідно до ч.1\~ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~Державній реєстрації прав підлягають: право власності; речові права, похідні від права власності:право користування (сервітут);право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис);право забудови земельної ділянки (суперфіцій);право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека ;право довірчої власності;і нші речові права відповідно до закону;3) право власності на об`єкт незавершеного будівництва;4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Судом встановлено, що оспорюваний договір був укладений при наявності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно заборони на відчуження спірного майна. З огляду на вищевикладене суд вважає про те, оспорюваний договір купівлі-продажу, укладений в порушення вимог ст.\~203\~ч. 1,ч.4, ст.\~215\~ч. 1\~ЦК України, тому позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, який укладений 22.02.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. - підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного ,

Outcome: approved