Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив суд стягнути сплачене страхове відшкодування в розмірі 48 437, 91 грн. та судовий збір в розмірі 1600,00 грн. Свої вимоги обгрунтовував тим, що 17.05.2015 в м. Киві, по вул. Гетьмана, 40 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю двох транспортних засобів: 1) автомобіля марки мерседес д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] (відповідач); 2) автомобіля марки Шевроле д.н.з. [NUMBER], власником кого є [PERSON] (потерпіла особа). Позивач посилався на те, що внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілої особи Шевроле, д.н.з. [NUMBER], отримав механічні пошкодження, відповідно до довідки ДАІ. Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 10.07.2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача було визнано винними у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до ст.124 КУпАП. Позивач зазначив, що, оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, потерпіла особа звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) з повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування. Пояснено, що на підставі звіту № 1027 про оцінку транспортного засобу Шевроле д.н.з. [NUMBER], був складений наказ № 279 про виплату страхового відшкодування потерпілій особі. Позивач посилався на те, що ним було виплачено страхове відшкодування в розмірі 47 606 грн. 91 коп., відповідно до платіжних доручень № 4161 від 13.08.2015, № 279рв від 18.01.2016, також були понесені витрати за послуги аварійного комісара з метою визначення матеріального збитку завданого автомобілю потерпілій особі в розмірі 831,00 грн., про що свідчить платіжне доручення № 26864 від 10.08.2015. Зазначено, що 18.01.2016 позивачем на адресу відповідача було направлено лист про досудове врегулювання спору, оскільки, останній не сплатив страхове відшкодування в добровільному порядку, то Моторне (транспортне) страхове бюро змушене звернутися за захистом своїх порушених прав до суду. З огляду на викладене, позивач просив задовольнити позов. 01.11.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Усатовій І.А. 03.11.2017 судом направлені запити до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві та відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. 27.11.2017 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 30.11.2017 в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду на 13.06.2018. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, та як вбачається з заяви від 12.06.2018, останній просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судова повістка, що направлялася на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, повернулася до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.05.2015 в м. Киві, по вул. Гетьмана, 40 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля марки Мерседес, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля марки Шевроле д.н.з. [NUMBER], власником кого є [PERSON]. Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілої особи Шевроле, д.н.з. [NUMBER], отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ДАІ. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, потерпіла особа звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) з повідомлення про настання дорожньо- транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі звіту № 1027 про оцінку транспортного засобу Шевроле д.н.з. [NUMBER], був складений наказ № 279 про виплату страхового відшкодування потерпілій особі. Встанволено, що позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 47 606 грн. 91 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 4161 від 13.08.2015, № 279рв від 18.01.2016, та понесені витрати за послуги аварійного комісара з метою визначення матеріального збитку завданого автомобілю потерпілій особі в розмірі 831,00 грн., про що свідчить платіжне доручення № 26864 від 10.08.2015. З матеріалів справи вбачається, що 18.01.2016 позивачем на адресу відповідача було направлено лист про досудове врегулювання спору. Згідно постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.07.2015, винним у скоєнні ДТП, що сталася 17.05.2015, було визнано [PERSON] та піддано до адміністративного стягнення у виді одного року позбавлення права керування транспортним засобом. Згідно постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.07.2015 вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм - [PERSON], ч.1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП.. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Встановлено, що на дату скоєння ДТП водій [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті зазначеної ДТП з вини відповідача був пошкоджений автомобіль марки «Шевроле» д.н.з. [NUMBER], власником якого є [PERSON]. Розмір завданих збитків власнику автомобіля «Шевроле» д.н.з. [NUMBER], згідно Звіту № 1027 від 22.06.2015, становить 47 606,91 грн. Доказів того, що відповідачем на користь потерпілого були відшкодовані збитки завдані внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, відповідачем не надано. Судом встановлено, що власник пошкодженого автомобіля 22.07.2015 з метою отримання відшкодування, звернувся до МТСБУ з відповідною заявою. Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Судом встановлено, що в зв'язку з настанням події, передбаченої п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ 13.08.2015 та 18.01.2016 здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 47 606, 91 грн., на підставі Наказу МТСБУ № 4161 від 12.08.2015 та Наказу МТСБУ № 279 від 16.01.2016 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, що підтверджується копіями платіжних доручень №4161 від 13.08.2015 та № 279рв від 18.01.2016. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 47 606, 91 грн. Відповідно до п. 40.3 ст. 40 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Вбачається, що МТСБУ було залучено аварійного комісара, відповідно до положень ст. 40 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з чим понесені витрати в розмірі 831 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 26864 від 11.08.2015. Таким чином, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем за послуги аварійного комісара в розмірі 831,00 грн., як такі, що узгоджуються з дослідженими матеріалами справи та вимогам закону. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 1600,00 грн. Враховуючи вищевикладене, позов МТСБУ до [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved