Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнив, та просив виселити [PERSON] і її дітей [PERSON] та [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, вселити його у зазначену квартиру. В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві власності на підставі свідоцтва, виданого 13.04.2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О., р.[NUMBER], належить двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS], у якій 26.04.2017 року було зареєстровано місце його проживання. Загальна площа квартири 44,6 кв.м. Квартиру позивач купив на електронних торгах, які відбулися 22.03.2017 року, з метою забезпечення житлом і проживання його сім'ї, до складу якої входить дружина [PERSON] і малолітня дочка [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив, що не може вселитися з сім'єю у свою квартиру та користуватися нею, у зв'язку з тим, що у квартирі зареєстрована та проживає колишній власник [PERSON] зі своїми дітьми. Крім того в квартирі також проживає чоловік відповідача [PERSON] без реєстрації. Позивач вказує, що раніше відповідач була власником зазначеної квартири на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.11.2005 року приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю., р.№9313, яку купила за кошти, отримані за іпотечним кредитним договором, укладеним 03.11.2005 року з АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» і передала квартиру її кредитору в іпотеку на підставі договору від 03.11.2005 року. У зв'язку із заборгованістю було звернено стягнення на предмет іпотеки і квартира була продана на електронних торгах 20.03.2017 року, про що відповідач була повідомлена. Після отримання правовстановлюючих документів та реєстрації права власності на квартиру, позивач неодноразово приходив у квартиру, представлявся, що він новий власник, але ніхто жодного разу не відчинив двері, в квартиру не впустили, розмовляли з ним через зачинені двері. Сама відповідач взагалі уникала розмов і спілкування з ним. Позивач звертався до органів поліції. Отримав висновок з Індустріального ВП ГУ НП в Харківській області від 10.03.2017 року, згідно якого йому було рекомендовано звернутися до суду. Крім того, позивач надіслав відповідачу 10.11.2017 року письмову вимогу про виселення у місячний строк з квартири з усіма членами родини, яку вона отримала 12.11.2017 року. Про це на даний час відповіді не отримав. Відповідач та члени її сім'ї продовжують проживати у спірній квартирі. Таким чином позивач вважає, що відповідач порушує його права як власника квартири. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи Харківської міської ради у судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином. В матеріалах справи є письмові пояснення представника третьої особи Харківської міської ради Лях І.Ю., в яких вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON], вважає позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила врахувати наданий висновок органу опіки та піклування. З висновку про недоцільність виселення неповнолітнього [PERSON], [INFO] та малолітньої [PERSON], [INFO] з квартири [ADDRESS], наданого представником Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вбачається, що неповнолітній [PERSON] та малолітня [PERSON] зареєстровані в зазначеній квартирі та мають право користування нею. Відомостей про те, що діти є власниками, або мають право користування іншим житлом не має. Тому, виселення дітей із житлового приміщення безумовно впливає на їх права та інтереси. Враховуючи викладене, орган опіки та піклування вважає за недоцільне виселення дітей [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Суд, вислухавши позивача, представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вимогами ч.3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 03.11.2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту №825/2-40/1/5-184, згідно пункту 1.1 якого Банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 27600 доларів США, зі сплатою 13,25% погашення процентів річних та кінцевим терміном погашення 02.11.2020 року. Відповідно п.1.2 кредит надається позичальнику на наступні цілі: придбання нерухомого майна - двокімнатної у будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON], між нею та банком 03.11.2005 року було укладено іпотечний договір №825/4-40/9/5-252, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ХО Зубарєвим І.Ю. за реєстровим №9345, згідно з яким в забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором №825/2-40/1/5-184 від 03.11.2005 року було передано в іпотеку банку нерухоме майно: квартиру 2-во кімнатну, загальною площею 44,6 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]., та належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.11.2005 року, посвідченого Зубарєвим І.Ю., приватним нотаріусом ХМНО ХО, за реєстровим № 9313.Узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки становить 174225,00 грн. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими За ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як вбачається з виконавчого напису від 05.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ХО Ємець І.О., №446, було запропоновано звернути стягнення на двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 44,6 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., що належить на праві власності [PERSON] Зазначена квартира передана в іпотеку АКБ СР «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») на підставі іпотечного договору №825/4-40/9/5-252, посвідченого Зубарєвим І.Ю., приватним нотаріусом ХМНО ХО, 03.11.2005 року, №9344. Строк за який має проводитися стягнення з 25.04.2013 року по 06.10.2015 року. За рахунок коштів отриманих від реалізації вищевказаного майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», які станом на 06.10.2015 року складають 437189,52 грн. З акту про реалізацію предмета іпотеки, складеного заступником начальника Орджонікідзевського ВДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області 04.04.2017 року вбачається, що інформацію про предмет іпотеки було внесено до системи СЕТАМ з зазначенням лоту 182441.Стартова ціна лоту становила 412700,00 грн. Згідно з протоколом №244024 про проведення електронних торгів від 22.03.2017 року електронні торги відбулися 20.03.2017 року, ціна продажу 288890,00 грн. Грошові кошти перераховані переможцем торгів на депозитний рахунок Орджонікідзевського ВДВС ГТУЮ у Харківській області 22.03.2017 року, які відповідно до розпорядження державного виконавця перераховані за призначенням. Переможцем торгів став учасник: 14- [PERSON] (а.с.87) 13.04.2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець І.О. видано свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за [NUMBER], про те, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 44,6 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., вартістю 288890,00 грн., яке придбане [PERSON] за 288890,00 грн., що раніше належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири. Право приватної власності [PERSON] зареєстровано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 34779729 від 13.04.2017 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 108128105 від 19.12.2017 року, з якого вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Розмір частки 1. Одже, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод шляхом виселення відповідачів та вселення позивача. Позивач не має можливості вселитися у належну йому на праві власності квартиру, оскільки в ній зареєстрована та проживає відповідач зі своєю сім'єю. З довідки з місця проживання про склад сім'ї КП «Жилкомсервіс» дільниця №48 вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.77) Також встановлено, що у зазначеній квартирі проживає без реєстрації [PERSON] Як вбачається з висновку зробленого ДОП СППП Індустріального ВП ГУ Національної поліції у Харківській області за заявою [PERSON] щодо прохання провести перевірку з приводу того, що він не може потрапити до себе у квартиру [ADDRESS], через те, що там мекають невідомі люди, опитати мешканців даної квартири не представилось можливим, оскільки на неодноразові візити двері даної квартири ніхто не відчинив. Таким чином, між [PERSON] та мешканцями спірної квартири виникли цивільно-правові відносини, які вирішуються у приватному порядку лише в судах та на підставі Закону України «Про звернення громадян». За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. 10.11.2017 року позивач надіслав відповідачу [PERSON] вимогу про виселення, в якій запропонував відповідачу разом з іншими мешканцями - членами її сім'ї добровільно звільнити житлове приміщення за адресою:м. Харків, [ADDRESS] протягом місяця з дня отримання вимоги. Повідомив, що у разі не звільнення жилого приміщення у встановлений строк добровільно, їх примусове виселення буде здійснено на підставі рішення суду. Дану вимогу відповідач отримала 12.11.2017 року. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, та підтверджується письмовими доказами, відповідачі без законних на те підстав проживають у [ADDRESS], чим перешкоджають позивачу у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном, а тому є всі підстави для виселення відповідачів з даної квартири, без надання іншого жилого приміщення та вселення позивача у зазначену квартиру. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved