Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 28.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчі написи, які були зареєстровані в реєстрі за №17431 та №17432 про звернення стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» за кредитними договорами в розмірі, відповідно, 41410, 72 грн. та 45066,80 грн., оскільки [PERSON] є боржником за кредитними договорами № Р25.00600.004032556 від 19.06.2018 р., та № Z75.00600.004442806 від 22.10.2018 року укладеними із АТ «Ідея Банк», строк платежу за якими настав та боржником допущено прострочення платежів. Позивач зазначає, що виконавчі написи №17431 та №17432 від 28.09.2020 року, вчинені приватним нотаріусом Остапенком Є.М. про стягнення заборгованості є протиправними, тобто такими, що винесені з порушенням вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», а відповідачем не доведено факт безспірності заборгованості. Крім того, позивач, взагалі вважає виконавчі написи незаконними та такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку з тим, що адміністративним судом скасовано нормативний акт, яким передбачався перелік документів, які необхідно подати нотаріусу для вчинення виконавчого напису, а також у зв`язку з тим, що суму заборгованості, щодо стягнення якої банк просив вчинити виконавчі написи нотаріуса, не можна вважати безспірною. Позивач зазначає, що строк виконання за кредитними договорами ще не закінчився, вимогу про дострокове стягнення вона не отримувала. Позивач просить суд визнати виконавчі написи від 28.09.2020 року, зареєстровані в реєстрі за №17431 та №17432 такими, що не підлягають виконанню. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.01.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження (а.с. 23-24). Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.02.2021р. витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича належним чином завірені матеріали, на підставі яких вчинені виконавчі написи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач - АТ «Ідея Банк» до суду свого представника не направили, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, надали до суду відзив на позовну заяву (а.с.44-102). Третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчук А.А. в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, жодних заяв до суду не подав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитні договори за № Р25.00600.004032556 від 19.06.2018 р., на суму кредиту 45588 грн., строком на 36 місяців, та за № Z75.00600.004442806 від 22.10.2018 р. на суму 39000 грн. строком на 60 місяців. (а.с.12-13, 16-17). Встановлено, що 28.09.2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., було вчинено виконавчий напис №17431 у зв`язку із боргом за кредитним договором, на підставі якого запропоновано задовольнити вимоги AT «Ідея банк» у розмірі 41 410,72 рн.72 коп. в тому числі 21752,77 грн.- строковий основний борг; 10085,55 грн.- прострочений основний борг; 1578,88- прострочені проценти; 190,49- строкові проценти; 556,17- строкова плата за обслуговування кредиту; 5049,75- прострочена плата за обслуговування кредиту; 66,15- пеня; 231,96- інші штрафні санкції; 1900- плата за вчення виконавчого напису. (а.с.130). Також, 28.09.2020 року 28.09.2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., було вчинено виконавчий напис №17432, на підставі якого запропоновано задовольнити вимоги AT «Ідея банк» у розмірі 45066, грн. 80 коп. в тому числі 27265,37 грн.- строковий основний борг; 4116,13,55 грн.- прострочений основний борг; 1825,94 прострочені проценти; 162,58- строкові проценти; 1181,70- строкова плата за обслуговування кредиту; 8271,90- прострочена плата за обслуговування кредиту; 90,58- пеня; 252,60- інші штрафні санкції; 1900- плата за вчення виконавчого напису. (а.с.149). Встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчук А.А., на підставі виконавчих написів №17431 та №17432 від 28.09.2020 року були відкриті виконавчі провадження № 63391439 та № 63392587 від 22.10.2020 року за заявою відповідача ( а.с.10,14). Позивач суду пояснила, що на даний час редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, грубим порушенням з боку нотаріуса є вчинення виконавчого напису на борговому документі без дотримання вимог Закону щодо наявності безспірної заборгованості, а також з пропуском строків звернення. Позивач зазначає, що відповідач «Ідея Банк» звернувся до приватного нотаріуса Остапенко Є.М., ще до закінчення строку кредитування. Крім того, зазначена банком заборгованість є спірною, банк безпідставно нарахував в період карантину штрафні санкції. У відзиві на позовну заяву представник АТ «Ідея Банк» за довіреністю Тураш С.В. позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що визначені факти позивачем щодо порушення вимог вчинення виконавчого напису є безпідставними, позивач отримала кошти та зобов`язалася повернути їх, однак належним чином умови кредитного договору не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитними договорами та банк мав право звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчих написів. При вчиненні виконавчого напису нотаріусом та стягувачем було дотримано усіх вимог чинного законодавства. Твердження позивача, що заборгованість є спірною помилкові, оскільки суми до стягнення розраховані у відповідності до умов кредитних договорів, позивач була повідомлена про наявну заборгованість за кредитними договорами, вказано розмір боргу за кожним із них, попереджено також про можливість стягнення боргу шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса у випадку її непогашення в тридцятиденний строк з дня направлення відповідної вимоги. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За своєю суттю виконавчий напис є розпорядженням нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника, тобто в основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника, тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником щодо суми боргу, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. Згідно ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України за №282/20595. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.3.1., 3.2. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п. 3.3, 3.4 глави 16 Порядку №296/5, якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Відповідно до п.2-2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно п. 5.5. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18 червня 2003 року, виписка з особового рахунку має містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Враховуючи позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23 січня 2018 року справа № 310/9293/15, провадження № 61-154 Верховний Суд, зазначив: «Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком можуть бути підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. В постанові Верховного суду від 14.08.2019 року справа № 569/8884/17, зазначено, що з урахуванням приписів стст.15, 16, 18 ЦК, стст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Судом враховується, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Таким чином, слід встановити, чи були надані банком нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року № 6-158цс15. Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата Верховного суду у постанові від 29.03.2019 року у цивільній справі №137/1666/16-ц. Отже, під час розгляду справи знайшов підтвердження факт, що відповідач АТ «Ідея Багк» не надав приватному нотаріусу Остапенку Є.М. необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості позивача та матеріали справи не містять доказів направлення і вручення позивачу вимоги про стягнення заборгованості. А також, як вбачається зі змісту оскаржуваних виконавчих написів, з позивача було стягнено заборгованість за кредитним договором від 19.06.2018 р., за період з 21.03.2020р. по 10.08.2020р. і цей період включає нарахування штрафних санкцій, так само, і за кредитним договором від 22.10.2018р. було стягнено з позивача пеню і штрафні санкції за період з 22.02.2020р. по 10.08.2020р. Згідно 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Таким чином, знайшов підтвердження факт щодо спірної заборгованості за вказаними кредитними зобов`язаннями позивача. Позивач, окрім, заперечень самого розміру боргу та підстав його нарахування, заперечує і отримання нею повідомлення-вимоги про усунення порушень від банку яке мало б передувати вчиненому виконавчому напису про стягнення заборгованості. Позивач вважає, що кредитний договір діє, та наразі, відсутні підстави застосування до неї штрафних санкцій. Не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавила її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги АТ «Ідея Банк», позивач не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. За встановлених обставин оспорювані виконавчі написи підлягають визнанню такими, що не підлягають виконанню У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду наведеного, даючи оцінку наданим у справі доказам в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України, зокрема якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 цієї статті). Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, а отже вона звільнена від сплати судового збору.

Outcome: approved