Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.07.1999 року. Від шлюбу мають чотирьох дітей, троє з яких неповнолітні. 19.07.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Як зазначає позивачка, подружнє життя з відповідачем не склалось і тривалий час вони з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбні відносини. Діти проживають разом з нею. Відповідач у вихованні та утриманні дітей участі не бере, у добровільному порядку аліменти не сплачує, не приймає іншої участі в матеріальному забезпечення дітей, тому позивачка вимушена звернутись з позовом до суду та посилаючись на ст.ст. 150, 180, СК України просила заявлені вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.07.1999 року, згідно рішення Святошинського районного суду м.Києва від 19.07.2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8). Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5, 6, 7). Відповідно до пояснень позивачки, діти фактично проживають з нею та повністю знаходяться на її утриманні, що підтвердив в судовому засіданні і відповідач. Суд вважає вимоги позивачки такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до роз'яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач є працездатним, однак не працює, не має стабільного та постійного доходу, тому суд вважає доцільним стягнути аліменти з відповідача у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Також відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved