Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати незаконним рішення Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області № 6-І/УІІ від 11 листопада 2015 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у сумісну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]Б.»; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1022 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3221484601:01:019:0071, що розташована в с. Лосятин, вул. Котовського, 64/2; виділити [PERSON], [PERSON], [PERSON]»ят ([PERSON]) Ю.Ю., [PERSON] частину земельної ділянки розміром, що відповідає частці співвласників у житловому [ADDRESS], загальною площею 134,8 кв.м., житловою площею 77,3 кв.м. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що позивачі є співвласниками(приватна спільна часткова по 1/4частині кожному) трикімнатної квартири [ADDRESS],загальною площею 134,8 кв.м., житловою площею 77,3 кв.м. Як вбачається з поверхового плану на житловий будинок № 64 по вул. Котовського с. Лосятин Васильківського району Київської області загальною площею 181,4 кв.м. складеного в травні 1995 року Васильківським МБТІ, даний житловий будинок був триквартирним, тобто багатоквартирнимза положеннями Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Починаючи з березня 2006 року та станом на час звернення до суду, житловий будинок загальною площею 181,4 кв.м. є двоквартирним та належить на праві спільної сумісної вчасності позивачам (загальна площа 134,8 кв.м.) та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у приватній спільній частковій власності яких перебуває однокімнатна квартира [ADDRESS],загальною площею 49,2 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м. В порушення вимог закону, зокрема ст. 89, ст. 120 ЗК, Лосятинська сільська рада рішенням від 05 жовтня 2015 року 34-ої сесії 6-ого скликання Лосятинської сільської ради надає відповідачамдозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватну сумісну власність у приватну сумісну власність орієнтовною площею 0,2500 га для будівництва, і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS]., та 11 листопада 2015 року рішенням 1-ої сесії 7-ого скликання Лосятинської сільської ради затверджує проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у сумісну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] для будівництва, і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в с. Лосятин по вул. Котовського, 64/2 (надалі-проект) та передано останнім у власність земельну ділянку площею 0,1022 га, кадастровий номер 3221484601:01:019:0071. Тобто, Лосятинська сільська рада прийняла вищевказані рішення з порушенням норм земельного законодавства, а тому позивачі вимушені звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх законних прав. Позивачі та їх представник в судовому засіданні, позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Представник Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області в судове засідання не зявився, подавши до суду письмову заяву про слухання справи за відсутності представника (а.с. 158). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, проти його задоволення. Представники третіх осіб в судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши та проаналізувавши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч.2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення, визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.348 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України та ч. 1 ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Відповідні роз'яснення щодо порядку проведення поділу містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок". Зокрема, в п. 7 зауважено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Згідно з висновком Верховного Суду України у постанові від 3 квітня 2013 р. у справі № 6-12цс13 норма ст. 358 ЦК регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком чого є припинення права спільної часткової власності. Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються на об'єкт самостійної власності кожного з них. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Верховний суд України в п. 7 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Положенням ч. 2 та ч. 4 ст. 120 ЗК України закріплено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, визначено, що справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель,споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. За п. 22 Постанови, якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. У резолютивній частині рішення в такій справі суд залежно від її обставин повинен вказати розміри й межі тих ділянок, які має використовувати кожна зі сторін, і тих, які виділено для спільного користування, а також зазначити, як сторони мають проходити до будинку, будівель, споруд та на вулицю. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Положення ст. 125 ЗК України зазначають, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Частиною 1\~ст. 155 ЗК України\~передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Зі змісту ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. За вимогами ст. ст. 86, 89 ЗК, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна [ власність). У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки в тому числі співвласників жилого будинку (ч.2 п. в). Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку,будівлі або споруди. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 977702 від 18.09.2006 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками(приватна спільна часткова по 1/4частині кожному) трикімнатної квартири [ADDRESS],загальною площею 134,8 кв.м., житловою площею 77,3 кв.м. (а.с. 19). Що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 16074627 (а.с. 20). Як вбачається з поверхового плану на житловий будинок № 64 по вул. Котовського с. Лосятин Васильківського району Київської області загальною площею 181,4 кв.м. складеного в травні 1995 року Васильківським МБТІ, даний житловий будинок був триквартирним, тобто багатоквартирнимза положеннями Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (а.с. 21-31). Відповідно до Довідки № 53 від 17.03.2006 року Лосятинської сільської ради, сільська рада дійсно наділила 17 березня 2006 року надвірні споруди а саме: літню кухню, гараж, погреб, сарай та погребник з вимурованою ямою, які розташовані в с. Лосятин Васильківського району Київської області по вул. Котовського, 64 (а.с. 32). Згідно Довідки № 76 від 27.01.2016 року Лосятинської сільської ради [PERSON] з сімєю дійсно користується будівлями та спорудами з березня 2006 року по теперішній час (а.с. 35). З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] сплачує земельний податок за користування земельною ділянкою, розміром 0,25000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: с. лосятин, вул.. Котовського, 64, з 1987 року по теперішній чс, що підтверджується Довідкою Лосятинськолї сільської ради № 78 від 27.01.2016 року (а.с. 36). Рішенням Лосятинської сільської ради ХХVІІ сесії VІ скликання від 03 листопада 2014 року позивачам надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну сумісну власність орієнтовною площею 0,1650 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS] (а.с. 39). Про що був укладений Договір на виконання робіт від 25.11.2014 року між позивачами та ТОВ «Аналітично-консалтингова компанія «КМ-ГРУП» (а.с. 40). Листом вих. № 54/1 від 18 березня 2016 року директор ТОВ «Аналітично- консалтингова компанія «КМ - ГРУП»» [PERSON] повідомив, що позивачі надали всі необхідні документи визначенні ст. 50 ЗУ «Про землеустрій», з яких вбачається, що позивачі з відповідачами є співвласниками житлового будинку, який знаходиться на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], а тому виконання договору неможливе в звязку із тим, що буде порушено вимоги ст. 89 ЗК України (а.с. 41-42). Лосятинська сільська рада рішенням від 05 жовтня 2015 року 34-ої сесії 6-ого скликання Лосятинської сільської ради надає відповідачамдозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватну сумісну власність у приватну сумісну власність орієнтовною площею 0,2500 га для будівництва, і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS]. (а.с. 45). 11 листопада 2015 року рішенням 1-ої сесії 7-ого скликання Лосятинської сільської ради затверджує проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у сумісну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] для будівництва, і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в с. Лосятин по вул. Котовського, 64/2 (надалі-проект) та передано останнім у власність земельну ділянку площею 0,1022 га, кадастровий номер 3221484601:01:019:0071 (а.с. 44). Як зазначають позивачі в позові, затверджуючи проект, сільська рада не звернула уваги та проігнорувала той факт, що проект не містить посилань на перебування земельної ділянки у нашій спільній сумісній власності, а також відсутність погодження всіх позивачів в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Так, в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання складеному 26 жовтня 2015 року містяться дані лише про [PERSON] як суміжного землевласника, відомості про інших позивачів в спільній частковій власності яких перебуває житлова будівля відсутні. При цьому, підпис [PERSON] в акті підроблений, з приводу чого останній звернувся до Васильківського ВП із заявою про порушення кримінального провадження за ч. 2 ст. 358 КК України, що внесена до ЄРДР та ведеться досудове розслідування. Відповідно до Висновку експерта №19/4-05/503 від 11.10.2016 року за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №1201611014001500, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.06.2016 року, підпис від імені [PERSON] в графі «…суміжних земельних ділянок» у акті прийому-передачі межових знаків на зберігання гр.. [PERSON] від 26.10.2015 року, виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с. 159-168). Згідно Висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 17108/16-41 від 31.08.2017 року надано два варіанти порядку користування земельною ділянкою № 64 по вул. Котовського в с. Лосятин Васильківського району Київської області (а.с. 130-146), а тому суд, дослідивши та вивчивши матеріали і висновки даної експертизи, вважає за доцільним і таким, що буде відповідати інтересам обох сторін, визначити порядок користування вказаної земельної ділянки за Варіантом № 2. Крім того, задовольнити вимогу позивачів щодо скасування рішення Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області № 232-34/УІ від 5 жовтня 2015 року та № 6-І/УІІ від 11 листопада 2015 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved