Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просила визнати за нею право бути прийнятою до членів автогаражного кооперативу «Горняк-2», розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO], зобов'язати автогаражний кооператив «Горняк-2» вчинити дії щодо її прийняття до членів вказаного кооперативу як спадкоємицю після смерті [PERSON], померлої [INFO], яка була членом автогаражного кооперативу «Горняк-2» та володарем гаражного боксу [NUMBER], зобов'язати відповідача [PERSON] повернути з незаконного володіння гаражний бокс [NUMBER], що розташований в автогаражному кооперативі «Горняк-2» за адресою: [ADDRESS], повернути ключі від вказаного гаражного боксу [NUMBER] та звільнити гаражний бокс [NUMBER] від речей, які йому належать. Свої вимоги мотивувала тим, що її бабуся [PERSON] 01.07.1997 року втупила до членів автогаражного кооперативу «Горняк-2» та їй був виділений гаражний бокс [NUMBER]. [INFO] [PERSON] померла, позивач є єдиною спадкоємицею після смерті бабусі. У травні 2013 року батько позивача звернувся до правління АГК «Горняк-2» з питанням переоформлення автогаржного боксу та прийняття її у члени кооперативу, як законний представник позивача, оскільки на той час вона була неповнолітня, але відповідь не отримав. У лютому 2014 року позивач самостійно звернулась із заявою до правління АГК «Горняк-2» та 10.02.2014 року отримала довідку що на підставі заяви [PERSON] від 25.04.2012 року власником боксу [NUMBER] є [PERSON] Як вбачається з заяви, яка написана зі слів [PERSON], що вона просила виключити її з членів автогаражного кооперативу та переписати бокс [NUMBER] на її чоловіка [PERSON] З 20.04.2012 року та по день смерті бабуся знаходилась в хоспіс і та з нею маже постійно знаходився її брат [PERSON], якому нічого не відомо про написання зазначеної заяви. Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 08.11.2013 року встановлено її переважне право членства в гаражному кооперативі «ВНИИВЭ» у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] відмовлено, зазначене рішення скасовано частково рішенням Апеляційного суду Донецької області в частині зустрічного позову, ухвалене нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено. Отже, позивач фактично успадкувала, як єдиний спадкоємець першої черги право власності на пайові та вступні внески, що належали [PERSON] як члену кооперативу. Вважає, що відповідач [PERSON], який так і не вступив до членів кооперативу, безпідставно користується спірним гаражним боксом. Представник позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справи у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про день, час і місце розгляду справи були сповіщені у порядку ст. 74 ЦПК України, що підтверджується представленими в матеріалах справи документами. Від відповідачів не надійшло до суду повідомлення про причини неявки. У справі мається досить матеріалів про права і взаємини сторін, суд доходе до висновку про можливість розглянути дану справу заочно під час відсутності відповідача на підставі наявних досліджених у судовому засіданні доказів відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]., після смерті якої відкрилася спадщина за законом. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] - позивач [PERSON] є донькою [PERSON], яка померла [INFO], відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER]. Померла [PERSON] була донькою [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER], тобто позивачка [PERSON] згідно ст.1261 ЦК України є спадкоємицею першої черги за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] Як вбачається з довідки голови правління АК «Горняк-2» № 3 від 05.02.2014 року [PERSON] була членом АГК «Горняк-2» з 01.07.1997 року, їй належить бокс [NUMBER] , [PERSON] пай в кооперативі не мала. На підставі заяви [PERSON] від 25.04.2012 року власником боксу [NUMBER] є [PERSON] У передбачений законом строк позивач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], та отримала свідоцтва про право власності на спадкове майно, виключенням права на спадщину відносного гаражного боксу [NUMBER] автогаражного кооперативу «Горняк-2». Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 08.11.2013 року за [PERSON] визнано право на членство у кооперативі «ВНИИВЭ»з експлуатацією колективного гаражу для автомашин, що знаходиться у власності громадян, розташованого за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, яка відкрилась після смерті [PERSON], яка померла 07.05.2012р. Зобов'язано кооператив «ВНИИВЭ» з експлуатації колективного гаражу для автомашин, що знаходяться у власності громадян, вчинити дії щодо прийняття [PERSON] до членів кооперативу, як спадкоємицю спадщини за законом, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлої 07.05.2012р., яка була членом кооперативу та власником гаражного боксу [NUMBER] у вказаному гаражному кооперативі.Зобов'язано [PERSON] повернути з незаконного володіння гаражний бокс [NUMBER], ключі від вказаного гаражного боксу [PERSON] та звільнити гаражний бокс [NUMBER] що розташований у кооперативі ««ВНИИВЭ» з експлуатації колективного гаражу для автомашин, що знаходяться у власності громадян» за адресою [ADDRESS] від речей, що належать [PERSON] В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], третя особа кооператив «ВНИИВЭ» з експлуатації колективного гаражу для автомашин, що знаходяться у власності громадян про встановлення факту, що має юридичне значення проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання гаражного боксу спільною сумісною власністю та визнання права власності на гаражний бокс відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 30.12.2013 року рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 08.11.2013 року скасовано в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], третя особа кооператив «ВНИИВЭ» з експлуатації колективного гаражу для автомашин, що знаходяться у власності громадян про встановлення факту, що має юридичне значення проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання гаражного боксу спільною сумісною власністю та визнання права власності на гаражний бокс відмовлено. На підставі ст. 3 ч. 1 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспоріваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ч. 2, 3 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 328 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Зазначені вимоги закону та обставини справи свідчать про те, що позивачка є спадкоємицею першою черги спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], відповідно вимог ст. 1266 ЦК України, оскільки є онукою її померлої доньки [PERSON] Статтею 10 ЗУ «Про кооперацію» № 16-рп/2004 від 11.11.2004 року встановлено, що членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Згідно ст. 19-1 ЗУ «Про кооперацію» № 16-рп/2004 від 11.11.2004 року - у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Відповідно ст. 21 ЗУ «Про кооперацію» № 16-рп/2004 від 11.11.2004 року - пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі. Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими і у сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу. У разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі. Строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, при цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу. Право власності членів кооперативу - фізичних осіб на свою загальну частку успадковується. У відповідності до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» № 5 від 28.06.91 р. встановлено, що в силу правил ст.24 ЦПК судовому розгляду підлягають цивільно-правові спори між гаражно-будівельними кооперативами (ГБК) та їх членами і іншими особами. Судам, зокрема, підвідомчі справи: за позовами членів кооперативу про неправильність виключення з кооперативу, витребування гаража (гаражного приміщення, боксу, стоянки) з чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні гаражем і інших порушень їх прав, про стягнення паю, не повернутого в установлені статутом кооперативу строки після вибуття або виключення з кооперативу; за позовом дружини члена ГБК і членів його сім'ї, які приймали участь у придбанні гаража (внесенні паю), про визнання права власності на пай і на гараж, про переважне право на вступ в члени кооперативу - за позовами спадкоємців членів ГБК про визнання права власності на гараж, про неправильність відмови в прийомі в члени кооперативу, про стягнення вартості спадкової частки в гаражі з спадкоємця, прийнятого до кооперативу, про стягнення з кооперативу паю, а при повній сплаті спадкодавцем пайового внеску - вартості гаражного приміщення, якщо відповідно ніхто із спадкоємців не вступив до кооперативу і не розпорядився гаражем. А згідно п. 8 зазначеної постанови - у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом ст.15 Закону України "Про власність". Відповідно п. 10 зазначеного пленуму - вимоги про неправильність відмови у прийомі в члени гаражно-будівельного кооперативу підлягають задоволенню лише у тому разі, коли право на вступ до кооперативу виникає з цивільних правовідносин. Зокрема, таке право виникає в особи, якій членом ГБК відчужено гараж, дружини або члена сім'ї особи, яка вибула з кооперативу, якщо вони були учасниками спільної власності на пай і гараж, спадкоємця померлого члена кооперативу. Аналіз сукупності наведених обставин та вимог закону у їх сукупності дозволяє суду зробити висновок про те, що заявлені позивачем вимоги про прийняття її до членів кооперативу та покладання обов'язку вчинити відповідні дії є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позивачкою доведено належними доказами, що вона є єдиною спадкоємицею першої черги та має переважне право на вступ в члени кооперативу в порядку спадкування спадщини за законом після померлої [PERSON], яка була членом зазначеного гаражного кооперативу.

Outcome: approved