Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати укладений між ним та товариством з обмеженою відповідальністю Лізінгова компанія «Ваш Авто»» (далі ТОВ «Ваш Авто») договір фінансового лізингу №003780 від 14.04.2016 року недійсним та стягнути грошові кошти в сумі 153200 грн. Свої вимоги обгрунтовував тим, що 14.04.2016 року в м.Кременчук Полтавської області між ним та ТОВ «Ваш Авто» укладено договір фінансового лізингу №003780. Предметом фінансового лізингу за вказаним договором був транспортний засіб трактор «Беларус - 892». Місце укладення договору було зазначено м.Київ, а вартість предмету лізингу 19573,64 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 505\~000 грн. Перед підписанням договору менеджером було надано реквізити для проплати на рахунок ТОВ «Ваш Авто» 102700 грн. (авансовий платіж) та 50500 грн. (адміністративний платіж), а після оплати було обіцяно доставити трактор для передачі. Сплативши відповідні суми, позивач підписав договір та отримав один примірник. В зазначений час трактор переданий не був, не наданий він йому і до цього часу. В зв'язку з цим позивачем 27.04.2016 р. відповідачу було подано заяву про відкликання згоди на укладення договору лізингу з ТОВ «Ваш Авто», проте 14.06.2016 отримав від відповідача листа, у якому йому було роз'яснено, що договір може бути розірваний згідно з п.12.1 ст.12 договору, де вказано, що в такому випадку підлягає 60% від сплаченого авансового платежу 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору, а адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Вважає, що зазначені умови є явно несправедливими, що вказує на дисбаланс прав та обовязків сторін у договорі, на шкоду споживачу, оскільки лізингодавець, не затративши жодної копійки отримує 91580 грн., що згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими умовами договору. Посилаючись на зазначене, на недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору лізингу, а також на відсутність у відповідача ліцензії на надання фінансових послуг, просив визнати договір фінансового лізингу №003780 від 14.04.2016 року недійсним та стягнути з ТОВ «Ваш Авто» на його користь сплачені за договором лізингу платежі в розмірі 153200 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та обґрунтували їх тими ж обставинами. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, з про розгляд справи за його відсутності не подавав, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с.56, 57). Враховуючи зазначене, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в ній доказів. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Наведене положення закону визначає принцип диспозитивності цивільного судочинства, яке полягає в здійсненні судового розгляду справи в межах заявлених позовних вимог сторін. Проте, будь-яких обмежень щодо визначення підстав для встановлення обґрунтованості позову чинним законодавством не установлено. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), а ст. 13 ЦК України передбачено заборону на вчинення дій, які б могли завдати шкоди іншій особі, та зловживання правом в інших формах. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості, адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу, поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства. Судом встановлено, що ТОВ «Ваш Авто» і [PERSON] 14.04.2016 року уклали Договір фінансового лізингу № 003780, за умовами якого відповідач зобовязався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (трактор-МТЗ-892), а позивач прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами договору. \~\~14.04.2016 року позивач сплатив на розрахунковий рахунок товариства суму в розмірі 102 700 грн. - призначення платежу «авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу №003780 14.04.2016 р.», та платіж в сумі 50\~500 грн., зазначивши призначення платежу «згідно договору фінансового лізингу №003780 від 14.04.2016 р.» (с.23). 27.04.2016 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про відкликання згоди на укладення договору лізингу від 14 квітня 2016 року та повернення сплачених коштів в звязку з тим, що йому не переданий трактор (а.с.24,25). 14.04.2016 року ТОВ «Ваш авто» письмово повідомила позивача, що договір буде розірваний згідно статті 12 п.12.1. умов договору (а.с.26). Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно з ст.2 вказаного Закону, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частини першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами)вимог, які встановлені частинами першою-п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди(чи її умов) недійсною. В частині другій статті 18 цього Закону закріплено визначення поняття «несправедливі умови договору», якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частина першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця(виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника ) : встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 часини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору( пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Верховний суд України при розгляд цивільної справи №6-65цс16 від 11.05.2016 висловив наступний правовий висновок. У справі, яка переглядалася, суди встановили, що умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими відносно споживача, оскільки всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, зокрема умови договору, якими встановлено, що: у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту повної сплати авансового платежу лізингоодержувачем останній повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу, визначеного в додатку 1 до цього договору, фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі в продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію та оформлення договору до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію та оформлення договору поверненню не підлягає; у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни; у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни; розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися залежно від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу; у разі відмови лізингоодержувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем платежі не повертаються; дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів у термін, визначений пунктом 4.4.1 цього договору, лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10 % від суми дострокового погашення. З урахуванням викладеного, Верховний Суд України зазначив, що висновок судів про наявність правових підстав для визнання договору фінансового лізингу недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» відповідає зазначеним нормам матеріального права. Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. В постанові Верховного Суду України від 23 травня 2012 року у справі 6-35цс12 зазначено, що за положеннями ч.1 п.7 ч.3,ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводять споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької діяльності є недійсними. За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація географічне або інше походження, очікуванні результати споживання чи результати на основі характеристики тестів або перевірок товару. Підприємницька практика є такою що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Частиною 6 даної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Як встановлено судом виконання зобовязань за спірним договором забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача, оскільки в пунктах 12.1, 12.4, 12.5, 12.6, 12.10, 12.13 цього договору передбачена сплата штрафу лізингоодержувачем. Такі умови договору є несправедливими з огляду на те, що наслідком розірвання договору є неотримання транспортного засобу лізингоодержувачем, та ще й при цьому понесення ним неоправданих витрат: утримання штрафу у розмірі 60% від сплаченого авансового платежу і повне неповернення йому сплаченого адміністративного платежу, що це свідчить про існування явного істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача (частина 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживача»). Надання змоги продавцю (виконавцю виробнику) не повертати здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконання ним договору є несправедливою умовою договору, що суперечить пунктам 4,5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначених правових висновків дійшов Верховний Суд України при розгляді цивільної справи № 6-2766цс15 (постанова від 16 грудня 2015 року). Крім того, в п.10.5,10.13 договору також зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни; розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися залежно від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу. Згідно з п.10.14. дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів у термін, визначений пунктом 4.4.1 цього договору, лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10 % від суми дострокового погашення. За змістом частини пятої статті 11 Закону № 1023-ХІІ до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про фінансовий лізинг, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення. Таким чином суд дійшов висновку про несправедливі відносно споживача умови спірного договору фінансового лізингу та наявність у звязку із цим підстав для визнання його недійсним відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України та Закону № 1023-XII. Разом з тим твердження позивача та його представника, що відповідач укладаючи з позивачем договір фінансового лізингу не мав відповідної ліцензії на надання фінансових послуг суд не бере до уваги в силу ч.4 ст.60 ЦПК України, згідно з якою доказування не може грунтуватися на припущеннях. Надане суду рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 22.12.2015 р., де відсутні відомості щодо набрання ним законної сили, не може бути таким доказом (а.с.9-15). Крім того, відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором, який містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно з ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Зазначений висновок також викладено у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15. Крім того необхідно зазначити, що пунктом 3.12. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012\~ №296/5, визначено, що договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених Цивільним кодексом України та Законом України „Про фінансовий лізинг. Договір фінансового лізингу №003780 від 14.04.2016 р., укладений між сторонами, нотаріально посвідчено не було. На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином позивач довів обгрунтованість своїх вимог про наявність правових підстав для визнання недійсним оспорюваного ним договору. На підставі викладеного суд приходить до висновку про наявність правових для стягнення з ТОВ «Ваш авто» на користь позивача сплачених ним сум в сумі 153\~200 грн. В зв'язку із задоволенням позову, виходячи з приписів ч. 1 ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 2\~083,20 судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved