Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду позовом до ПАТ «Дельта банк» про стягнення заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона з 10.06.2013 року по 30.03.2015 року працювала в АТ «Дельта Банк» на посаді головного фахівця по роботі з малим та середнім бізнесом. При звільнені їй не доплатили надбавку та індексацію за лютий 2015 року в сумі 2477,22 грн. У період з 10.06.2013 року по 27.02.2015 року вона вчасно отримувала заробітну плату, яка складала 3470,00 грн., проте починаючи з 02.03.2015 року без повідомлення причин відповідач почав затримувати заробітну плату. З 03.03.2015 року у «Дельта Банк» введена тимчасова адміністрація, яка не здійснює виплату заробітної плати посиласючить на зміну окладів, згідно наказів. З цим наказом вона не було ознайомлена. Посилаючись на вказані обставини, просила суд стягнути з відповідача на її користь борг в сумі недоотриманої заробітної плати за лютий та березень 2015 року та компенсацію на суму 3662,22 грн. Позивач в судове засідання не з*явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від ПАТ «Дельта Банк» на адресу суду надійшли заперечення на позовну заяву, у яких представник зазначив, що з березня 2015 року у ПАТ «Дельта Банк» введено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру ліквідації. Позивачу за лютий, березень 2015 року було виплачено основну заробітну плату, а додаткова не виплачувалась, оскільки вона не є обов*язковою та визначається керівником індивідуально. Згідно з наказом тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» від 03.03.2015 було зупинено нарахування та сплату саме додаткової заробітної плати, і відповідач ніяким чином не погіршував умови виплати основної заробітної плати. Просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» та ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства Законом України "Про оплату праці" визначено структуру заробітної плати, до якої входять: основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Судом достовірно встановлено, що позивач з 10.06.2013 року по 30.03.2015 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Дельта Банк». 30.03.2015 року відповідно до наказу № 557-к/ТР позивача звільнено з роботи за згодою сторін. Згідно Постанови Правління НБУ № 150 від 02.03.2015 року АТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено [PERSON] уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 03.03.2015 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» [PERSON] винесено наказ № 20 «Про зупинення нарахування та сплати додаткової заробітної пати, заохочувальних та компенсаційних виплат в АТ «Дельта Банк», згідно якого зупинено всі нарахування та сплати заробітної плати та компенсаційних виплат в АТ «Дельта Банк» з 03.03.2015 року. Доказів того, що позивач була ознайомлена з даним наказом, відповідач суду не надав. Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду має право приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обовязки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю. На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду видає накази та розпорядження, дає доручення, обовязкові до виконання працівниками банку. Статтею 103 КЗпП України передбачено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. В період роботи позивача, а саме в лютому березні 2015 року заробітна плата виплачувалась не в повному обсязі, внаслідок чого відповідач заборгував позивачу 3662,22 грн. Отже, надані суду докази свідчать про те, що в порушення вимог ст. 103 КЗпП України, роботодавець, в установлений законом термін, не повідомив [PERSON] про зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення. ПАТ «Дельта Банк» не надав суду доказів на спростування факту заборгованості по виплаті заробітної плати. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, перевіривши розрахунок позивача щодо суми недоотриманої заробітної плати, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а розрахунок заборгованості проведено вірно. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір, розмір якого відповідно до ч. 2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» становить 243,60 грн.

Outcome: approved