Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про відшкодування шкоди у зв»язку з дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу. Свої вимоги мотивував тим, що 01.04.2015 року між позивачем та страхувальником [PERSON] року укладено договір №3706177 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 09.04.2015 року в м. Києві по вул.. Харківське шосе - Привокзальна, відбулась ДТП за участю транспортного засобу «ВАЗ», д/н [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] та транспортним засобом «Chevrolet», д/н [NUMBER], який належить страхувальнику. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 28.05.2015 року встановлено, що вищевказана ДТП відбулась внаслідок порушення відповідачем п.п. 13.1 ПДР та його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно рахунку № 2665 від 15.04.2015 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Chevrolet», д/н [NUMBER] склала 51691 грн. 01 коп. Позивач виплатив страхувальнику страхове відношення розмір якого , згідно до розрахунку суми страхового відшкодування , страхового акту № 1.003.15.05042/VESKO950 від 20.04.2015 року склав суму у розмірі 49691 грн. 01 коп. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ « СК «Кредо», відповідно до полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/63322917 до ТДВ «СК «Кредо» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 32600 грн.85 коп. Таким чином , різниця між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності страховика за полісом № АІ/63322917 склалсу суму в розмірі 17090 грн. 16 коп. Після виплати страхового відшкодування позивач отримав право вимоги до винуватця ДТП, тому і вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просив стягнути з відповідача 17090 грн. 16 коп. по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок ДТП в порядку регресу та судові витрати у справі. До початку судового засідання представником позивача подана заява, в якій сторона позивача просить розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав, наведених в позові, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, належним чином повідомлявся судом про день та час розгляду справи за відомою суду адресою місця проживання та реєстрації, про що в матеріалах справи є відповідні докази. Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував також представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та страхувальником [PERSON], 01.04.2015 року укладено договір №3706177 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 09.04.2015 року в м. Києві відбулась по вул. Харківське шосе - Привокзальна, відбулась ДТП за участю транспортного засобу «ВАЗ», д/н [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] та транспортним засобом «Chevrolet», д/н [NUMBER], який належить страхувальнику. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 28.05.2015 року встановлено, що вищевказана ДТП відбулась внаслідок порушення відповідачем п.п. 13.1 ПДР та його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно рахунку № 2665 від 15.04.2015 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Chevrolet», д/н [NUMBER] склала 51691 грн. 01 коп. Позивач виплатив страхувальнику страхове відношення розмір якого , згідно до розрахунку суми страхового відшкодування , страхового акту № 1.003.15.05042/VESKO950 від 20.04.2015 року склав суму у розмірі 49691 грн. 01 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 169732 від 22.04.2015 року. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ « СК «Кредо», відповідно до полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/63322917 до ТДВ «СК «Кредо» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 32600 грн.85 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 3750 від 25.11.2015 року. 15.10.2015 року на адресу ТДВ « СК «Кредо» було направлено регресну вимогу №8323/05042/УБК з проханням в добровільному порядку сплатити суму страхового відшкодування в порядку регресу, однак ТДВ « СК «Кредо» вона була залишена поза увагою. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тим самим, після виплати страхового відшкодування позивач отримав право вимоги до винуватця ДТП, тому і вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просив стягнути з відповідача 17090 грн. 16 коп. по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок ДТП в порядку регресу, та судові витрати у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно із ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. організації і громадяни, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Аналізуючи зазначені норми законодавства, роз»яснення, викладене в Постанові Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку про стягнення спричиненої матеріальної шкоди з відповідача, який на момент ДТП керував автомобілем та своїми діями завдав матеріальних збитків водію іншого автомобіля. Згідно ст. 36 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов»язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентованої виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в сумі 1 600.00 грн. На підставі викладеного, ст.ст.993, 1187 ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved