Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька. Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 вересня 2017 року шлюб між сторонами розірвано Виноградівським районним судом. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти перебувають біля позивачки, відповідач згідно рішення Виноградівсьського районного суду від 12.11.2018 року сплачує на їх утримання аліменти. Відповідач жодної участі у вихованні та догляді за дітьми не приймає, їх інтересами не цікавиться, крім сплати аліментів та створює позивачці перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на їх повноцінний розвиток, зокрема відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на періодичний виїзд дітей за кордон для відпочинку, оздоровлення та розширення їх кругозору. У зв`язку з цим позивачка просить суд надати дозвіл для виїзд дітей за межі України до Угорської Республіки на період до 10.11.2024 року. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд такі задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в підготовче судове засідання також не з`явився, але надіслав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що у період з 09.08.2008 року по 26.09.2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Виноградівського районного суду від 26.09.2017 року у справі №299/2377/17. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 9-10). 16.03.2019 року позивачка уклала шлюб з громадянином [PERSON] та змінила прізвище на " [PERSON] " (а.с. 5). Як вказано позивачкою та не заперечено відповідачем, після розірвання шлюбу діти перебувають при матері, яка самостійно утримує дітей, піклується про створення та забезпечення належних умов для їх фізичного, духовного та морального розвитку. Рішенням Виноградівського районного суду від 12.11.2018 року за № 299/2932/18 присудження стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Крім сплати аліментів відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не приймає. Звернення позивачки щодо вирішення питань, які стосуються дітей та потребують спільної участі обох батьків відповідач просто ігнорує, чим фактично створює перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на їх повноцінний розвиток. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача, батька дітей з проханням надати згоду на здійснення періодичних виїздів їхніх спільних дітей за кордон. Однак відповідач вказані клопотання ігнорує. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та відмовляється надати позивачці дозвіл на виїзд дітей за кордон. Орган опіки та піклування Виноградівської РДА вважає доцільним надання дозволу на виїзд дітей сторін за кордон без згоди батька, що стверджується висновком від 28.01.2020 року за № 03-24/293. У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 2, 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Згідно положень ч.2 ст.157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ. Згідно зі ст. 3 вищезазначеного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред`явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону. Відповідно до підпункту 2 п.4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до принципів 4 та 6, викладених в Декларації прав дитини, прийнятою генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, дитина повинна користуватися всіма благами соціального забезпечення, їй належить право на здоровій ріст і розвиток, з цією метою соціальний догляд і охорона мають бути забезпечені, як їй так і матері, неповнолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд прийшов до висновку, що виїзд неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за кордон відповідає інтересам дітей. Отже, розглянувши цивільну справу за позовом [PERSON] у межах заявлених нею вимог та на підставі поданих доказів, суд прийшов до переконання, що вимоги позову є в обґрунтованими і такі слід задовольнити з вищенаведених міркувань. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатила 768,40 грн судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачкою судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved