Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з даним позовом та просять суд ухвалити рішення, яким визнати за ними право по 1/4 частині на спадщину, за законом по спадковій трансмісії, що відкрилася після смерті [PERSON], який помер [INFO] у вигляді земельної частки (паю), площею 3,57 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої на території Деркачівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області і належала [PERSON], спадкоємцем якої був брат [PERSON], та визнати право по 1\\4 частині на спадщину, за законом по спадковій трансмісії, що відкрилася після смерті [PERSON], який помер [INFO] у вигляді земельної частки (паю), площею 3,57 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої на території Деркачівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, але представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачів, позовні вимоги підтримав повністю (а.с. 41). Представник Деркачівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, відповідача по справі, в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 52). Представник Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, відповідача по справі, в судове засідання не з'явився, але надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 37). Представник Другої лубенської державної нотаріальної контори, третьої особи по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, просить винести рішення на розсуд суду (а.с. 39). Представник відділу Держгеокадастру у Недригайлівському районі Сумської області, третьої особи по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 50). Справу розглянуто у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. При перевірці документів необхідних для оформлення спадщини виявилося, що сертифікати на право на земельні частки (паї) видані на ім'я [PERSON], [PERSON], загублені, про що в газеті «Вісник» опубліковано оголошення про їх втрату (а.с. 26). Державним нотаріусом Другої лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г.К. постановами від 23.03.2016 року відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на ім'я [PERSON], [PERSON], позивачів по справі, у зв'язку з відсутністю правовстановчих документів (а.с. 24-25). Оскільки на даний час зазначені сертифікати втрачено, а одержати їх дублікати в компетентних органах неможливо у зв'язку з смертю власника, позивачі не можуть отримати у нотаріуса Свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай). Так як зазначені правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п.4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 551 ЦК УРСР 1963 року якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Згідно ч.1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. У відповідності до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно з ст. 549 ЦК УРСР 1963 року вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Ст. 561 цього ж кодексу визначає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Дана стаття не встановлює граничного строку, протягом якого спадкоємець, який прийняв спадщину повинен звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. На підставі викладеного,

Outcome: approved