Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про вселення. У позовній заяві позивач вказує, що йому на підставі рішення Мелітопольського міського народного суду від 29.10.1980 року належить на праві власності ? частка житлового будинку [ADDRESS]. Інша ? частка вказаного будинку належала колишній дружині позивача - [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті колишньої дружини позивача, спадкоємець першої черги - відповідач по справі [PERSON] заволоділа належною позивачу часткою будинку та використовує її на власний розсуд і перешкоджає позивачу вселитись у його власність. З цього приводу позивач звертався до правоохоронних органів, але кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Тому позивач просить вселити його в житловий будинок [ADDRESS]. Сторони в судове засідання не з'явились. Від позивача до суду надійшла заява, в якій він просить розглядати справу у його відсутність, задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Від відповідачки до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, просить суд вирішити справу згідно діючого законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню, з наступних підстав. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить ? частка житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією рішення Мелітопольського міського народного суду від 29.10.1980 року, копією рішення Апеляційного суду Запорізької області від 19.09.2012 року та копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.06.2014 року \\а.с.4, 9-11\\. Згідно Витягу з кримінального провадження №12015080140005506, 05.11.2015 року були внесені відомості до ЄРДР про скоєння злочину, а саме про те, що з весни 2015 року невідома особа самовільно заволоділа будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Вказані дії були кваліфіковані за ст. 356 КК України \\а.с.8\\. Згідно постанови слідчого СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області про закриття кримінального провадження від 11.03.2016 року, кримінальне провадження №12015080140005506 від 05.11.2015 року було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення \\а.с.12\\. Відповідно до довідки Мелітопольської державної нотаріальної контори від 06.05.2016 року вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO] заведено спадкову справу №216/2015. Громадянка [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], прийняла спадщину після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS], шляхом подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 23 лютого 1982 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] виданого Мелітопольським ВМ УМВС України в Запорізькій області 03.08.2002 року \\а.с.2-3\\. Згідно з ст. 155 Житлового кодексу України, власник квартири або її частини не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням. Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути про протиправно позбавлений і цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до вимог ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснено в п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Судом встановлено, що позивач по справі зареєстрований у будинку [ADDRESS] та йому на праві спільної часткової власності належить ? частка вказаного житлового будинку, а тому суд вважає, що позов [PERSON] підлягає повному задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved