Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON]сільської ради Токмацького району Запорізької області, в якій просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) площею 9,49 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективні власності колишнього КСП ім.Шевченка [PERSON] сільської ради Токмацького району Запорізької області, що належала померлій12.08.1996 року [PERSON], виділивши її із земель колективної власності колишнього КСП ім.Шевченка в межах [PERSON]сільської ради Токмацького району Запорізької області. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] безперервно працювала в колгоспі ім. Шевченка (який був згодом перейменований в КСП ім. Шевченка) в селі Роботине, Токмацького району Запорізької області. На час видачі Державного акту на право колективної власності на землю по КСП ім. Шевченка, [PERSON] була пенсіонером та залишалася членом КСП ім. Шевченка. З вини службових осіб КСП ім. Шевченка [PERSON] не була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). [PERSON] за своє життя склала заповіт від 15.04.1994 року, відповідно до якого все рухоме та нерухоме майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось, в рівних долях, вона заповідала своїм рідним синам [PERSON] та [PERSON]. Чоловік позивача [PERSON] фактично прийняв спадщину після своєї матері, але спадщину не оформлював так, як він на той час тяжко хворів та невдовзі помер. Після смерті [PERSON] позивач прийняла спадщину. Позивач звернулася до Шостої державної нотаріальної контори м.Запоріжжя з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) після померлого [PERSON] Але нотаріусом було відмовлено позивачу в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну частку (пай) за відсутністю правовстановлюючого документа. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом порушує право позивача на спадкування за законом та набуття права власності на земельну ділянку, за захистом якого позивач змушена звернутись до суду, адже в позасудовому порядку їх захистити не можливо. В судове засідання позивачка та її представник адвокат [PERSON] не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Токмацького району Запорізької області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності, позов просив задовільнити. Представник управління Держгеокадастру у Токмацькому районі Запорізької області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог \~ч.2 ст.197 ЦПК України \~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника та ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що 12.08.1996 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖС № 297434, виданим [PERSON] сільською радою народних депутатів Токмацького району Запорізької області від 14.08.1996 року, запис № 25. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради народних депутатів Токмацького району Запорізької області № 21 від 24.06.1995 року передано КСП ім.Шевченка в колективну власність землі в розмірі 2994,3 га, в тому числі землі сільськогосподарських угідь, багаторічних насаджень, сінокосів, пасовищ. 25 червня 1996 року був виданий та зареєстрований Державний акт на право колективної власності на землю по КСП ім. Шевченка серії ЗП № 00290, що підтверджується інформаційними листами за № 29-28-99.2-2851/2-16 від 02.09.2016 року та № б/н від 25.08.2016 року. [PERSON] безперервно працювала в колгоспі ім.Шевченка (який був згодом перейменований в КСП ім.Шевченка) в селі Роботине Токмацького району Запорізької області. На час видачі Державного акту на право колективної власності на землю по КСП ім.Шевченка [PERSON] була пенсіонером та залишалася членом КСП ім.Шевченка, що підтверджується свідоцтвом «Ветерана праці», виданим колгоспом ім.Шевченка Токмацького району Запорізької області та довідкою, виданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Токмацького району Запорізької області за № 814 від 08.09.2016 року З вини службових осіб КСП ім. Шевченка, [PERSON] не була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Пунктом 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року\~№ 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Із вищевикладеного вбачається, що [PERSON], як пенсіонер, яка раніше працювала в колгоспі ім.Шевченка Токмацького району Запорізької області та залишалася членом КСП ім.Шевченка, мала право на земельну частку (пай), про що позивач дізналася 25.08.2016 року згідно з інформаційним листом управління Держгеокадастру у Токмацькому районі Запорізької області. [PERSON] за своє життя, а саме 15.04.1994 року, склала заповіт, посвідчений головою виконавчого комітету сільської [PERSON] народних депутатів Токмацького району Запорізької області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 38. Відповідно до заповіту все рухоме та нерухоме майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось, в рівних долях, [PERSON] заповідала своїм рідним синам [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Спадковою справою № 166/1998. [PERSON] раніше проживав за адресою: поштовий індекс 83071, м.Донецьк, вул. Тимура, буд. 36. Місто Донецьк на даний час вважається тимчасово-окупованою територією. 03.12.2015 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 369848, виданим Токмацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 08.11.2016 року, актовий запис № 287. Спадщина після нього не відкривалась, спадкоємці відсутні. Чоловік позивача [PERSON] на день смерті [PERSON] проживав разом з нею, фактично прийняв спадщину після своєї матері і вступив в управління та користування нею в порядку ч.1 ст.549 ЦК УРСР, але спадщину не оформлював, так як він на той час тяжко хворів та невдовзі помер - 05.09.1998 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖС № 050447, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану міської ради м. Запоріжжя від 10.09.1998 року, запис за № 7635. Родинні відносини [PERSON] та [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження ЯЮ № 621174, виданим 22.09.1951 року, запис № 1890. Після смерті [PERSON] позивач прийняла спадщину. Родинні відносини [PERSON] та позивача підтверджуються свідоцтвом про одруження ІІ-АГ № 080454, виданим 17.12.1969 року. Відповідно до матеріалів спадкової справи №557 за 1998 рік, [PERSON] після смерті [PERSON], померлого 05.09.1998 року,є єдиною спадкоємицею майна. Згідно з довідкою №816 від 08.09.2016 року, виданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Токмацького району Запорізької області, на даний час діяльність КСП імені Шевченка не ведеться. Згідно з довідкою №817 від 08.09.2016 року, виданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Токмацького району Запорізької області, на підставі проекту роздержавлення та приватизації земель КСП імені Шевченко, що знаходиться в селі Роботине Токмацького району Запорізької області, існують нерозподілені землі колективної власності. Відповідно до інформаційного листа № 29-28-99.2-2850/2-16 від 02.09.2016 року розмір та вартість земельної частки (паю) по колишньому КСП імені Шевченка [PERSON] сільської ради Токмацького району Запорізької області становить 9,49 умовних кадастрових гектарів вартістю 37108 гривень. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п.23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.15, ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановлюючого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням зацікавлених осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку. Судом встановлено, що спір виник в звязку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально. Відповідно до положень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши та оцінивши їх у єдності і сукупності, виходячи з встановлених судом обставин і визначених до них правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved