Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Посилалася на те, що 09.11.2011 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного життя у них є одна неповнолітня дитина: [PERSON] , [INFO] . Вказує, що за час спільного проживання через несумісність характерів, різницю у поглядах на життя та часті конфліктні ситуації сім`я не склалась. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні їх сина. Вважає подальше спільне життя, примирення та збереження сім`ї неможливим. З жовтня 2019 року фактичні шлюбні між ними припинені, спільне господарство ними не ведеться, на даний час вони проживають окремо. Зазначила, що дитина: [PERSON] , [INFO] проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Вона самостійно не в змозі утримувати дитину. Також вказувала на те, що відповідач інших утриманців не має, працевлаштований та має стабільний дохід, проте добровільно між сторонами домовленості щодо сплати аліментів досягнуто не було. [PERSON] надає кошти на утримання їх сина лише після неодноразових прохань, а тому вона прийняла рішення про стягнення з нього аліментів у примусовому порядку. Просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки від всіх видів заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 11.08.2020 року судом було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Представниками відповідача було подано відзив на позов, у якому останні позовні вимоги визнали частково. Зазначили, що [PERSON] погоджується на розірвання шлюбу, однак не погоджується із стягненням із нього аліментів у частці від заробітку. Відповідач вважає, що аліменти мають бути визначені у твердій грошовій сумі, оскільки його дохід носить мінливий нерегулярний характер. Крім того, вказували на те, що на утриманні у [PERSON] перебувають батьки пенсійного віку, будь-яке рухоме та нерухоме майно у нього відсутнє. Періодично дитина проживає разом із ним та перебуває на його утриманні. Ухвалою суду від 28.09.2020 року сторонам було надано строк на примирення терміном один місяць, однак за вказаний час сторони не примирились. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладеній в ній обставини. Зазначила, що на період канікул дозволила сину пожити у батька, оскільки із-за кордону приїхала бабуся, яка хоче поспілкуватися з онуком. Місце проживання дитини зареєстровано за її місцем проживанням, дитина після розірвання шлюбу проживатиме разом із нею. Просила позов задовольнити. Відповідач позов визнав частково. Підтвердив суду, що за наданий термін вони не примирились, на розлучення згідний. Пояснив суду, що дитина періодично проживає разом із ним, а тому просить стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі у мінімальному розмірі. Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між сторонами 09.11.2011 року було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.11). Від шлюбу у сторін є одна неповнолітня дитина: [PERSON] , [INFO] . (а.с.12). Сторони не підтримують шлюбних стосунків, в них окремий бюджет, спільне господарство ними не ведеться. Спірних питань про розподіл майна немає, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. За наданий судом термін на примирення, сторони не примирились. Положеннями частин 3 та 4\~Сімейного кодексу України\~визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей. Згідно з частиною 2\~статті 104 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] зареєстровано за адресою [ADDRESS] , тобто за місцем проживання позивача (а.с.12). Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Спір щодо місця проживання дитини у разі спору між матір`ю та батьком може вирішуватися органом опіки та піклування та судом (стаття 161 СК України). На даний час спір щодо місця проживання дитини між батьками відсутній. Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема,\~за змістом\~ст.7\~Кодексу сімейні\~відносини регулюються\~цим Кодексом\~та іншими\~нормативно-правовими\~актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частинами першою та другою\~статті 141 СК України\~визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою\~статті 150 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у частці від доходу батька. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як було встановлено судом, відповідач працевлаштований, працює у [PERSON] , замає посаду водія автотранспортних засобів та одержує доходи (а.с.40). Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1859 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років 2318 гривень. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. З огляду на зазначені вище принципи захисту та піклування про дітей, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. При цьому суд акцентує увагу на тому, що [PERSON] є повнолітньою особою працездатного віку та зобов`язаний матеріально утримувати власну дитину. Враховуючи матеріальний стан сторін, а також те, що у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей немає, стан його здоров`я, обов`язок позивачки по утриманню дітей, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частки від його доходу.

Outcome: approved