Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись, що з 23.11.2007 перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований\~ виконавчим комітетом Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області, актовий запис № 12. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей:\~ дочок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що\~ на протязі останнього часу вони з відповідачем проживають окремо,\~ спільного господарства не ведуть. Сімя таким чином існує формально і збереження їх шлюбу суперечить їх інтересам. Просить розірвати їх з відповідачем шлюб. Ухвалою суду від\~ 20.09.2018 сторонам було надано час для примирення терміном два місяці, а провадження у справі було зупинено. 20.11.2018 ухвалою суду провадження у справі відновлено зі стадії підготовчого судового засідання. Будучи належним чином повідомленими, сторони у підготовче судове засідання не зявилися. Натомість подали заяви, якими позивач позов підтримала, а відповідач визнав та просили розглянути справу за їх відсутності. За викладеного, суд ухвалює провести підготовче судове засідання у відсутності сторін, що узгоджується із положеннями\~ ч. 1 ст.198, ч. 3 ст. 211, ст. 223\~ ЦПК України та за вимогами частини другої статті 247 цього\~ Кодексу не здійснювати фіксування\~ судового засідання технічними засобами. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення в порядку, встановленому ст.ст.\~ 206, 207 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Обставини спору сторонами визнаються, що підтверджується їх заявами на адресу суду, а тому доказуванню у відповідності до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України вони не підлягають. При цьому суд зазначає, що суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання сторонами. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна\~ особа\~ має право на захист свого цивільного права у\~ разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого\~ особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.\~ Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.\~ Відповідно до положень статті\~ 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, випливають із сімейних відносин та\~ мають регулюватися положеннями\~ ст. 3 та Глави 11 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до положень ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У відповідності до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом було дотримано таких вимог законодавства. Разом з тим, як вбачається із встановлених обставин спору, примирення між сторонами не відбулося. Відповідно до положень ст.ст. 104, 105 СК України шлюб може бути припинений шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110\~цього Кодексу і що має місце у даному випадку. На підставі ст.112 СК України суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що\~ існування шлюбних відносин між сторонами спору суперечить їх інтересам і\~ що має істотне значення та є підставою для задоволення позову. Окрім того, з огляду на обставини справи, що викладені в позові і які визнав відповідач, визнання ним позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому судом приймається і позов таким чином підлягає задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, що становить 352.40 грн. Окрім того,\~ відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України інша частина сплаченого судового збору в сумі 352.40 грн. підлягає стягненю на її користь з відповідача у справі.

Outcome: approved