Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації заподіяної моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 06.10.2003 року працювала в Управлінні житлово-комунального господарства «Біличі». З 01.10.2008 року і по 28.04.2017 року працювала в Управлінні житлово- комунального господарства «Біличі» на посаді начальника дільниці благоустрою. Тобто, роботі в УЖКГ «Біличі» вона присвятила майже 15 років свого життя. Крім того, її було обрано керівником первинної профспілкової організації УЖКГ «Біличі». За весь цей час вона сумлінно виконувала свої обов'язки і не порушувала трудову дисципліну, за що її не одноразово нагороджували подяками та грамотами. Проте, 28 квітня 2017 року її було звільнено з посади начальника служби благоустрою УЖКГ «Біличі» в зв'язку з скороченням чисельності і штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України. Вважає, що її звільнили незаконно з наступних підстав. ЇЇ було звільнено без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), а ст. 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи організації), 2-5. 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Проте, всупереч вищезазначених норм, при наявності вакантних посад їй не запропонували іншу роботу, хоча вона ще в 1996 році закінчила Український фінансово-економічний інститут і їй було присвоєно кваліфікацію бухгалтер- фінансист, вона мала переважне право на залишенні роботі й не отримавши згоду виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої вона є її було звільнено. Крім того, після звільнення, УЖКГ «Біличі» прийняло на роботу на посаду інспектора з благоустрою нову молоду людину. Всі ці обставини підтверджуються копіями наказів. Враховуючи той факт, що її звільнення відбулося з порушенням норм чинного законодавства, то таке звільнення є незаконним. Враховуючи, що позивача було звільнено у квітні 2017 року, то середня заробітна плата буде враховуватись за лютий та березень 2017 року. У вказаних місяцях було 42 робочі дні. Заробітна плата згідно довідки №30 від 18.05.2017р. виданої УЖКГ «Біличі» за два місяця становить 8211,47грн.+9042,36грн. = 17253,83 грн. Таким чином середня заробітна плата становить 17253,83 грн. / 42 = 410,80 грн. На період звернення до суду час вимушеного прогулу складає 20 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 20 днів * 410.80 грн. = 8216,00 грн. З урахуванням характеру та тривалості заподіяних позивачеві страждань, переживань та незручностей, а також характеру дій відповідача, що так знущаючись над позивачем звільнив його із скороченням штатів, а потім ще показово понабирав на роботу працівників, вважає за необхідне просити суд стягнути 100000.00(сто тисяч) грн. в якості відшкодування моральної шкоди. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить визнати незаконним звільнення [PERSON] з посади начальника служби благоустрою УЖКГ «Біличі». Стягнути з Управлінні житлово-комунального господарства «Біличі» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 8216 (вісім тисяч двісті шістнадцять) гривень 00 копійок. Стягнути з Управлінні житлово-комунального господарства «Біличі» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 100 000 (ста тисяч) гривень 00 копійок. Допустити до негайно виконання рішення суду в частині поновлення на роботі [PERSON], а також стягнення середнього заробітку за один місяць. В процесі розгляду справи позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, де просить визнати незаконним звільнення [PERSON] з посади начальника служби благоустрою УЖКГ «Біличі». Поновити [PERSON] на посаді начальника служби благоустрою УЖКГ Біличі. Стягнути з УЖКГ Біличі на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 60 798,40 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. В судове засідання позивач та її представник не з'явились, подали до суду заяву з проханням слухати справу без їх участі, просили позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засіданні не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, а тому, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов підлягаючим до часткового задоволення по слідуючих підставах: Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 06.10.2003 року працювала в Управлінні житлово-комунального господарства «Біличі». З 01.10.2008 року і по 28.04.2017 року працювала в Управлінні житлово- комунального господарства «Біличі» на посаді начальника дільниці благоустрою. Тобто, роботі в УЖКГ «Біличі» вона присвятила майже 15 років свого життя. Крім того, її було обрано керівником первинної профспілкової організації УЖКГ «Біличі». За весь цей час [PERSON] сумлінно виконувала свої обов'язки і не порушувала трудову дисципліну, за що її не одноразово нагороджували подяками та грамотами. Проте, 28 квітня 2017 року позивачку було звільнено з посади начальника служби благоустрою УЖКГ «Біличі» в зв'язку з скороченням чисельності і штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України. Суд вважає, що її звільнили незаконно з наступних підстав. [PERSON] було звільнено без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), а ст. 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Відповідно до ст. 42 КЗпП України визначено переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці й зазначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4)працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7)працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9)працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10)працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Проте, всупереч вищезазначених норм, при наявності вакантних посад [PERSON] не запропонували іншу роботу, хоча вона ще в 1996 році закінчила Український фінансово-економічний інститут і їй було присвоєно кваліфікацію бухгалтер- фінансист, вона мала переважне право на залишенні роботі й не отримавши згоду виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої вона є її було звільнено. Крім того, після звільнення, УЖКГ «Біличі» прийняло на роботу на посаду інспектора з благоустрою нову молоду людину. Всі ці обставини підтверджуються копіями наказів. Враховуючи той факт, що її звільнення відбулося з порушенням норм чинного законодавства, то таке звільнення є незаконним. Враховуючи, що позивача було звільнено у квітні 2017 року, то середня заробітна плата буде враховуватись за лютий та березень 2017 року. У вказаних місяцях було 42 робочі дні. Заробітна плата згідно довідки №30 від 18.05.2017р. виданої УЖКГ «Біличі» за два місяця становить 8211,47грн.+9042,36грн. = 17253,83 грн. Таким чином середня заробітна плата становить 17253,83 грн. / 42 = 410,80 грн. На період звернення до суду час вимушеного прогулу складає 20 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 20 днів * 410.80 грн. = 8216,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Однак, позовну вимогу щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, суд вважає такою, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною 1, пунктом 2 частини 2 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) встановлено, що під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. У відповідності до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями), слід звернути увагу на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем не надано доказів тривалості, глибини, проявів душевних страждань, а тому, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved