Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнила. В обґрунтування уточненого позову позивач посилається на те, що вона з відповідачем певний час проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Крім того, у неї є старший син [PERSON] , [INFO] . З 11 квітня 2015 року вона з відповідачем припинили проживати однією сім`єю та домовились, що малолітній [PERSON] , [INFO] , буде проживати разом з нею. Пояснила, що вона разом із сином, спочатку проживали за адресою її реєстрації - у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , у якій були створені всі необхідні умови для виховання, проживання та утримання дитини. У період з жовтня 2018 року до березня 2019 року дитина проживала разом із відповідачем за адресою: [ADDRESS] , та відповідач категорично відмовлявся повертати дитину їй і не надавав можливість вільно спілкуватись із сином, чим грубо порушив її права, як матері дитини. З 25 березня 2019 року малолітній [PERSON] , [INFO] разом з нею, тобто вона в змозі створити всі умови для проживання, виховання і розвитку малолітнього сина. У зв`язку з чим, позивач, посилаючись на положення ст. 161 СК України, просила суд визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з нею за місцем її проживання. Ухвалою суду від 27 березня 2019 року було відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення її позову (а.с. 57-58). Ухвалою суду від 28 березня 2019 року було відкрито провадження у справі з її розглядом в порядку загального позовного провадження (а.с. 62-63). 02 жовтня 2019 року позивач звернулась на адресу суду із уточненою позовною заявою (а.с. 109-111). Ухвалою суду від 02 жовтня 2019 року було залишено без розгляду позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради, в частині пред`явлених вимог про відібрання дитини [PERSON] та повернення його матері і прийнято до розгляду уточнену позовну заяву (а.с. 116, 123-124). Ухвалою суду від 02 жовтня 2019 року було відмовлено [PERSON] та [PERSON] у задоволенні їх окремих клопотань про об`єднання зустрічних позовів з первісним (а.с. 117, 125-127). Ухвалою суду від 24 січня 2020 року було передано цю цивільну справу на розгляд Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с. 158-159). 18 лютого 2020 року [PERSON] звернулась на адресу суду із апеляційною скаргою на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року (а.с. 164-166). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року було відкрито апеляційне провадження (а.с. 170). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року було призначено справу до апеляційного розгляду (а.с. 171). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2020 року було задоволено скаргу [PERSON] , скасовано ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року і направлено справу для продовження розгляду до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с. 176-178). 09 квітня 2020 року ця цивільна справа повернулась на адресу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с. 180). Ухвалою суду від 13 квітня 2020 року було постановлено про прийняття цієї цивільної справи до свого провадження і призначено підготовче засідання (а.с. 182). Ухвалою суду від 02 червня 2020 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини було залишено без розгляду (а.с. 217, 225-226) Ухвалою суду від 02 червня 2020 року було відмовлено [PERSON] , [PERSON] у прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Новомосковської міської ради (а.с. 218, 228-229). У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с. 189). Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у підготовче засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення рішення у підготовчому засіданні, у разі визнання відповідачем позову та надання відповідного висновку органом опіки та піклування, не заперечувала (а.с. 245). У підготовче засідання відповідач [PERSON] не з`явився, подав суду заяву, у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення (а.с. 190). Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Новомосковської міської ради у підготовче засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та надавши суду висновок щодо визначення місця проживання дитини (а.с. 241, 242-243). У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з установлених судом наступних обставин. Судом установлено, що позивач і відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, і [INFO] у них народився син - [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про його народження, наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 44). Суду надано висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради, у відповідності до якого в ході проведеної роботи з матір`ю дитини та наданими нею документами, не виявлено виняткових обставин, за яких малолітній син повинен бути розлучений зі своєю матір`ю, та враховуючи інтереси самої дитини, а також визнання батьком позовних вимог, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання останнього разом з матір`ю (а.с. 242-243). Матеріали справи місять докази того, що малолітній [PERSON] на момент розгляду справи в суді дійсно проживає у квартирі [ADDRESS] , разом з матір`ю, у якій створені усі належні умови для проживання і виховання, мати дитини сумлінно ставиться до своїх обов`язків: піклуються про стан здоров`я дитини, її фізичний і духовний розвиток, вона працездатна, працює. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Наявність такого договору, укладеного між батьками, судом не установлено. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. У матеріалах справи знайшло своє підтвердження те, що батько малолітнього [PERSON] обізнаний про фактичне місце проживання дитини за місцем фактичного проживання матері, судом не встановлено будь-яких маніпуляцій зі сторони матері, направлених на обмеження прав батька щодо безпосередньої участі у вихованні дитини, разом з тим, відповідач - батько дитини визнав позовні вимоги (а.с. 190). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною четвертою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Таким чином, цією нормою права встановлено вичерпний перелік осіб, місце проживання (місцезнаходження) яких може вважатися місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років: батько, мати, опікун дитини, навчальний заклад чи заклад охорони здоров`я, в якому проживає дитина. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Суду подано достатньо даних про те, [PERSON] має можливість забезпечити розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, а визначення місця проживання дитини з нею не буде перешкодою для батька дитини у спілкуванні з сином. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення, визначення місця проживання дитини за місцем проживання матері, що у даній конкретній ситуації відповідає інтересам дитини, саме таке рішення найкраще збереже її зв`язки із сім`єю. Разом з тим, на підставі ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384 грн. 20 коп. (а.с. 1), решта суми підлягає відшкодування з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved