Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що між ним та [PERSON] 06.08.2019 укладений договір позики на суму 60 000грн. зі строком повернення 06.12.2020, за яким відповідачі [PERSON] та [PERSON] виступили в якості поручителів. У зв`язку з неповерненням суми позики утворилась заборгованість за договором, яка складається з суми боргу у розмірі 60 000грн., процентів у сумі 42 000грн та пені у сумі 27 000грн., що разом становить 129 000грн, які позивач просить стягнути з відповідачів на його користь. Позивач в судове засідання не з`явився, в позові просив розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі повідомлялись про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, не сповістивши суд про причини неявки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 06.08.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, відповідно до якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти у розмірі 60 000грн. строком до 06.12.2019. Крім того, за вказаним договором [PERSON] та [PERSON] виступила поручителями за зобов'язаннями [PERSON] щодо відповідальності перед позикодавцем за повернення вказаних грошових коштів. Відповідно до вказаного договору позики від 06.08.2019 відповідачі зобов`язались виконувати погашення позики в порядку та у строки відповідно до договору. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачами не надано суду жодного доказу на спростування заявлених позовних вимог. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб`єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб`єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст. ст. 1046 - 1048 ЦК України. Статтями 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно зі ст.536 ЦК України за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 3 укладеного між сторонами договору при несвоєчасному поверненні позики позичальник зобов`язався позикодавцю сплачувати пеню у розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення. У той же час згідно із п.8 зазначеного договору позичальник здійснює погашення відповідно ст. 534 ЦК України, тобто спочатку повинен погасити пеню, та в останню чергу основну суму боргу згідно. Згідно з наданим позивачем розрахунком, який не спростований відповідачем, заборгованість за договором від 06.08.2019 станом на 06.03.2020 становить 129 000 грн. та складається з наступного: суми позики у розмірі 60 000 грн.; процентів у розмірі 42 000грн. за період з 06.08.2019 по 06.03.2019 із розрахунку - 60 000 грн. х 10%: 100 х 7 міс.; пені в розмірі 27000грн. із розрахунку 60 000 грн. х 0,5% : 100 х 90 днів за період з 06.12.2019 по 06.03.2020. Зважаючи на те, що позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, в силу положень статті 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь держави судовий збір в розмірі 1290 грн., що становить по 430 грн. з кожного. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved