Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтоводського міського суду із позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку по [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, пізніше позивач звернувся до суду із письмовою заявою про закінчення розгляду справи у його відсутності. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач, спочатку у позові, а потім і в судовому засіданні посилався на те, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Право власності на це спірне житло він отримав на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.12.2003 року. Окрім нього у вказаній квартирі зареєстровані його син [PERSON], [INFO], та брат [PERSON], [INFO]. Але, зареєструвавшись в квартирі [ADDRESS] 09.12.2008 року відповідач фактично в цю квартиру ніколи не вселявся та не проживав у ній, участі в утриманні цього житла не ніс. Фактично за життя їх батьків відповідач мешкав разом із ними за адресою [ADDRESS]. Втім, ще за життя батька, який помер [INFO], брат скоїв крадіжку його (батькова) майна, після чого уїхав на роботу у Російську Федерацію. На тепер місце знаходження відповідача йому не відомо. Посилаючись на те, що відповідач без поважних причин житловим приміщенням не користується більше року, на те, що він не чинив йому жодних перешкод у користуванні ним, із посиланням на ч. 2 ст. 405 ЦК України, позивач просив його позов задовольнити. Третя особа, [PERSON], належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві позов підтримав та просив розглянути справу без своєї участі. Третя особа, Жовтоводський міський сектор Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи у судове засідання свого представника не направив, в письмовій заяві просив розглядати справу у відсутність свого представника. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи йому повідомлялося у порядку встановленому ч. 9 ст. 74 ЦПК України, шляхом публікації оголошення у пресі, що підтверджується витягом з газети «Вісті Придніпров'я» від 11.02.2016 р. № 9(1708). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних доказів та постановляє заочне рішення. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Приписами ч.2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Припинення сімейних відносин з власником житла не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником квартири і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України щодо плати за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги. Як встановлено в судовому засіданні із досліджених судом копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, технічного паспорту на житловий будинок, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. (а.с.7-11) Із довідки з місця проживання №938 (а.с.12) вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрований, окрім позивача, його син [PERSON], третя особа по справі, та брат [PERSON], відповідач по справі. Із пояснень позивача, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні поясненнями свідків, встановлено, що брат позивача [PERSON], [INFO], зареєструвався в спірній квартирі 09.12.2008 року. Але фактично за місцем реєстрації останній ніколи не проживав, участі в утриманні житла не приймав, наміру вселятися в квартиру не висловлював, будь-яких перешкод у користуванні житловим приміщенням відповідачу жоден із членів його родини не чинив. Обставини на які позивач посилається, як на підставу для задоволення своїх вимог знайшли своє об'єктивне підтвердження поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків. Так, із пояснень свідка [PERSON], який є сусідом позивача із квартири [ADDRESS], вбачається, що відповідач вів не дуже впорядкований спосіб життя, одруженим не був, дітей не мав, ніде не працював, зловживав алкоголем. За життя свого батька відповідач скоїв крадіжку речей із квартири [ADDRESS], після чого перший звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою, а відповідач виїхав за межі України. У спірному житлі відповідач ніколи не мешкав. Свідок [PERSON] яка є дружиною позивача дала суду пояснення аналогічні поясненням свідка [PERSON] Окрім того свідок пояснила, що відповідачу нікто і ніколи не чинив перешкод у користуванні спірним житлом, оскільки він ніколи не виявляв наміру в нього вселитися та жити у ньому. Оскільки відповідач, не являючись власником житла, і членом сім'ї власника, не проживає і не користується квартирою [ADDRESS], що належить позивачу на праві приватної власності більше року, а наявність реєстрації за вказаною адресою перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись належним останній житлом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню і [PERSON] має бути визнаний таким, що втратив право користування належним позивачу на праві приватної власності житловим приміщенням. При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року.

Outcome: approved