overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири №31, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Залаегерсег, 31. В належній позивачу квартирі залишився зареєстрованим відповідач, який був колишнім власником. Відповідач за місцем реєстрації не проживає. Позивач просить усунути йому перешкоди у користуванні його власністю та визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеною квартирою. Позивач в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач до суду не з'явився, хоча про день розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивач на підставі договору дарування є власником квартири №31, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вулиця Зала Егерсег, буд. 31. У зазначеній квартирі крім позивача зареєстрований [PERSON]. Відповідно до ч.1ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.\~ Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. \~\~\~\~ Враховуючи наведене суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири №3, яка знаходиться за адресою: м. Херсон, пров. Йосипа Пачоського (Спартаківський), буд. 13. Відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, однак там не проживають та не мають жодного права на користування житлом позивача. Реєстрація відповідачів, перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися власним майном. Позивач в судове засідання не прибув, подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач на підставі договору дарування від 03.12.2002 року є власником квартири №3 по пров. Йосипа Пачоського (Спартаківський), 13, в м. Херсоні. У зазначеній квартирі крім позивача зареєстровані [PERSON] (колишня дружина позивача, шлюб розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 29.11.2011 року), [PERSON] та [PERSON] (колишні власники), що підтверджено довідкою ПП "Жилтранс". Згідно ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпоряджання своїм майном. На підставі викладеного, оскільки реєстрація відповідачів за вказаною адресою перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися зазначеною квартирою, що належить йому на праві приватної власності, позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідачів слід визнати таким, що втратили право користування квартирою №3 по пров. Йосипа Пачоського (Спартаківський), 13, в м. Херсоні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири №49, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. І. Кулика, 116-А. В належній позивачу квартирі залишилися зареєстрованим відповідачі, які були попередніми співвласниками квартири. Відповідачі за місцем реєстрації не проживають. Реєстрація відповідачів чинить позивачу перешкоди вільно розпоряджатися своєю власністю та змушує нести додаткові витрати по утриманню квартири. Позивач в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі до суду не з'явилися, про день розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивач на підставі договору купівлі-продажу квартири є власником квартири №49, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вулиця І. Кулика, буд. 116-А. У зазначеній квартирі крім позивача, зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до ч.1ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.\~ Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. \~\~\~\~ Враховуючи наведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він працював у відповідача з 1960 р. по 20.05.2013р., на посаді слюсаря 5 розряду ткацького виробництва. На день звільнення ВАТ «ХБК» нарахувало йому заробітну плату в сумі 44512,43 грн., але виплатити відмовилось в зв'язку з відсутністю грошових коштів. До теперішнього часу підприємство з ним не розрахувалося. За таких обставин просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 20.05.2013 р. по 10.05.2014 р. в сумі 17250,50 грн. До суду від позивача надійшла заява в якій просить слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримав , просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не сповістив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України . Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступного. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно. Ці вимоги закону відповідачем не виконані. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що позивач з 1960р. по 20.05.2013р., працював на підприємстві ВАТ «ХБК» слюсарем 5-го розряду ткацького виробництва, що підтверджується копією трудової книжки 20.04.1954 р. Відповідно до запису в трудовій книжці [PERSON], звільнений 20.05.2013 року, на підставі ст.40 п.1 КЗпПУ у зв'язку з ліквідацією підприємства. Відповідно до довідки №4/34/25-10-605 від 20.05.2013р. заборгованість ВАТ "ХБК" по виплаті заробітної плати позивачу станом на 20.05.2013 року складає 44512,43 грн. Крім того, на день звільнення підприємство з позивачем не розрахувалося, тому повинно сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Кількість днів затримки складає 276 дні (з 21.05.2013 р. по 10.05.2014р). Середній заробіток складає 1312,53:21=62,50 відповідно наданої довідки. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені буде складати: 62,50х 276=17250,50 грн. За таких обставин стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 20.05.2013 р. по 10.05.2014 р у сумі 17250,50 грн. Таким чином позовні вимоги [PERSON], суд вважає законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він працював у відповідача з 1990 р. по 14.02.2013р., на посаді електро-газозварювальника 5-го розряду механічної майстерні ткацького виробництва . На день звільнення ВАТ «ХБК» нарахувало йому заробітну плату в сумі 10311,95 грн., але виплатити відмовилось в зв'язку з відсутністю грошових коштів. До теперішнього часу підприємство з ним не розрахувалося. За таких обставин просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 14.02.2013 р. по 11.06.2014 р. в сумі 24880,80 грн. До суду від позивача надійшла заява в якій просив слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримав , просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового Засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не сповістив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України . Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступного. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно. Ці вимоги закону відповідачем не виконані. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що позивач з 1990р. по 14.02.2013р., працював на підприємстві ВАТ «ХБК» електро-газозварювальника 5-го розряду механічної майстерні ткацького виробництва, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER]. Відповідно до запису в трудовій книжці [PERSON], звільнений 14.02.2013 року, на підставі ст.38 п.1 КЗпПУ. Відповідно до довідки №4/34/25-10-135 від 20.02.2013р. заборгованість ВАТ "ХБК" по виплаті заробітної плати позивачу станом на 14.02.2013 року складає 10311,95 грн. Крім того, на день звільнення підприємство з позивачем не розрахувалося, тому повинно сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Кількість днів затримки складає 336 дні (з 15.02.2013 р. по 11.06.2014 день подачі заяви до суду). Середній заробіток складає 1555,13:21=74,05 відповідно наданої довідки. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені буде складати: 74,05 х 336=24880,80 грн. За таких обставин стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 14.02.2013 р. по 11.06.2014 р у сумі 24880,80 грн. Таким чином позовні вимоги [PERSON] суд вважає законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником будинку №47, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Енгельса. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою, але ніколи не проживав. Реєстрація відповідача призводить до сплати надмірних комунальних послуг та порушує право позивача як власника вільно розпоряджатися, користуватися володіти своїм майном. Позивач в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 02.02.2004 року є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Енгельса,47. У зазначеному будинку крім позивача, зареєстрований та не проживає [PERSON], що підтверджено витягом з домової книги. Згідно ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі викладеного, оскільки відповідач відсутній за вказаною адресою тривалий час, вимоги про визнання його таким, що втратив право користування будинком підлягають задоволенню. \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачкою по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 29.01.20014 р. Від шлюбу сторони дітей не мають. Спору майнового характеру між ними немає. Позивач зазначає, що сімейне життя з дружиною не склалося через різні погляди на життя. Подружжя на теперішній час проживає окремо, спільне господарство не ведуть, взаємним побутом не повязані. Розірвати шлюб через відділ реєстрації актів цивільного стану не має змоги, оскільки відповідач ухиляється від подачі спільної заяви про розірвання шлюбу. Вважає, що примирення сімї неможливе, а тому просить розірвати їхній шлюб та змінити його прізвище на "Ніконов". В судове засідання позивач надав заяву, в якій просив розглянути справу без нього. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на розірванні шлюбу між ним та відповідачкою. Відповідач в судове засідання не зявилася, проте надала заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, із матеріалів справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.01.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КГ № 107990. Спільних дітей сторони не мають. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами, оскільки сімя фактично розпалася, сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, взаємним побутом не повязані, будь-які ознаки сімї відсутні. Крім цього, збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, так як він не бажає підтримувати шлюбні відносини з дружиною та знайти спільну мову в сімейних питаннях. Статтею 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить 1/3 частина квартири №[ADDRESS]. У вказаній квартирі крім позивача зареєстрований та не проживає більше п'яти років [PERSON] Відповідно до посвідки на постійне проживання в Росії відповідач зареєстрований в Російській Федерації з 06.09.2016 року. Оскільки відповідач добровільно не знімається з реєстраційного обліку позивач вимушений звернутися до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні суд встановив, що позивачу на підставі договору міни від 16.11.1994 року належить 1/3 частина квартири №[ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстрований, але протягом п'яти років не проживає син позивача [PERSON], що підтверджено довідками виданими ОСББ "Гвардієць". Відповідно до ч.1ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Крім того, суд бере до уваги і позицію відповідача, який позовні вимоги визнав у повному обсязі, що згідно положень ч.4 ст.206 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі викладеного, оскільки відповідач більше року відсутній за адресою: [ADDRESS] у м. Херсоні, вимога про визнання його таким, що втратив право користування квартирою підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на той факт, що відповідач проживає у [ADDRESS]. ПАТ "Херсонгаз" надає відповідачу послуги з газопостачання. Протягом тривалого часу відповідач не сплачує витрати, пов'язані з газопостачанням. У зв'язку з чим утворилась заборгованість у сумі 287,36 гривень, яку відповідач виплачувати відмовляється. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судові витрати у сумі 229,40 гривень та три відсотки річних в розмірі 03,91 гривень. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно, належним чином. На стадії заочного розгляду справи, від представника позивача надійшла заява, згідно якої вона просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 68 ЖК України наймач житла повинен своєчасно сплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги у будинках державного та громадського фонду повинна вноситися щомісячно у строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що згідно з розрахунком, що є в матеріалах справи, заборгованість відповідача по наданим послугам по газопостачанню станом на 01.12.2013 року становить 287,36 гривень. За вказаних обставин позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на той факт, що відповідач проживає у [ADDRESS]. ПАТ "Херсонська ТЕЦ" надає відповідачу централізоване опалення та гаряче водопостачання. Протягом тривалого часу відповідач не сплачує витрати, пов'язані з споживанням централізованого опалення та гарячого водопостачання. У зв'язку з цим станом на період з 01.04.2002 року по 01.11.2013 року утворилась заборгованість у сумі 4706,24 гривень. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість та судові витрати. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно, належним чином. На стадії заочного розгляду справи, представник позивача уточнила заявлені вимоги та просила суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість станом на період з 01.04.2002 року по 01.04.2014 року з урахуванням часткової оплати 4713,20 гривень та судові витрати. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст.68 ЖК України наймач житла повинен своєчасно сплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги у будинках державного та громадського фонду повинна вноситися щомісячно у строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] зазначена [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть наданого на запит суду [PERSON],[INFO], померла [INFO], актовий запис №3121. Після померлої [PERSON] відкрилась спадщина, що складалась з квартири [ADDRESS], та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом спадщину прийняла сестра померлої - [PERSON], [INFO]. У зв'язку з чим ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона №666/8462/13-ц від 04 березня 2014 року замінено померлого відповідача у справі [PERSON] на її правонаступника [PERSON], [INFO]. Згідно з розрахунком, що є в матеріалах справи, заборгованість відповідача за централізоване опалення та гаряче водопостачання станом на 01.04.2014 року складає 4713,20 гривень. За вказаних обставин позов підлягає задоволенню, крім цього підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved