Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в розмірі 7892,65 гривень, а також судового збору в розмірі 243,60 гривень. Представник позивача до суду не зявився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність , позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 06 лютого 2012 року на перехресті вул. Г. Сталінграду Краснопольська в м. Дніпропетровськ сталася дорожньо - транспортна пригода за участю двох транспортних засобів, автомобіля « ЗАЗ», номерний знак АЕ 0851АА під керуванням [PERSON] та автомобіля марки « Тойота» , номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Внаслідок ДТП автомобіль « Тойота» отримав механічні пошкодження , про що був складений страховий акт № 13814Р/05/2012 від 01.06.2012 року та розрахунок страхового відшкодування. На момент ДТП між [PERSON] та ПАТ «Страхова група «ТАС» було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно полісу № АА /7039241 від 26.09.2011 року, за яким Позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами, при використанні транспортного засобу « ЗАЗ», номерний знак [NUMBER]. На підставі Страхового акту ПАТ « Страхова група «ТАС» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 7892,65 гривень. ( а.с. 30). 14.03.2012 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська винесено Постанову відповідно до якої [PERSON] визнано винним в порушені Правил дорожнього руху України передбаченого ст.124 КУпАП ( а.с 9). Подія яка відбулась 06.02.2012 року на перехресті вул. Г. Сталінграду Краснопольська в м. Дніпропетровськ за участю забезпеченого автомобіля під керуванням [PERSON] є страховим випадком . Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України. Відповідно до цих правових норм шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до\~ст. 993 ЦК України\~та\~ст. 27 Закону України "Про страхування"\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. З матеріалів справи вбачається, що підставою для притягнення відповідача до адміністративної відповідальності є те, що перед виїздом [PERSON] не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Тойота» реєстраційний номер [NUMBER], який рухався в попутному напрямку, під керуванням водія [PERSON] В результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічні пошкодження, постраждалих немає. Своїми діями водій [PERSON] порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП України Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2012 р., [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч.4 статті 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено дану постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України передбачається, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у справі, виникає спір. Згідно із підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до абзацу «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Однак, із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обовязків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у звязку з чим обовязок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте, відповідні зміни до абзацу «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обовязкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Однак, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», слід зазначити, що у звязку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обовязок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року №3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від\~\~ 12 лютого 2014 року (справа № 6-1цс14). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно із ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати На підставі викладеного,

Outcome: approved