Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла його мати [PERSON], якій на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка площею 0,1094 га та земельна ділянка площею 0,0006 га, що розташована за адресою по [ADDRESS]. Вказує, що 11.07.1988 року [PERSON] на користь позивача було складено заповіт, який посвідчений Киселівською сільською радою Кіцманського районну Чернівецької області. [PERSON] являючись спадкоємцем за заповітом звернувся до Кіцманської держнотконтори з питання видачі свідоцтва про спадщину, однак постановою державного нотаріуса від 17.03.2014 року йому відмовлено у видачі свідоцтва так як не встановлено розмір частки померлого у спільній сумісній власності, тому просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав на підставах, викладених в позовній заяві. Представник Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, однак подав заяву в якій вказав, що заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчить оголошення у пресі, не повідомили причини неявки і не подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлені і від яких не надійшло повідомлення про причини неявки суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Тому, оскільки проти цього не заперечує позивач, наявні підстави для ухвалення заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, суд прийшов до наступного. Встановлено, що рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30.03.2011 року та ухвалою цього суду від 16.05.2011 року здійснено поділ в натурі присадибної земельної ділянки площею 0,2193 га, що розташована по [ADDRESS], яким [PERSON] та [PERSON] виділено у власність частку І присадибної ділянки площею 0,1094 га та визнано за ними право власності. Також [PERSON] та [PERSON] виділено у власність частку ІІ присадибної ділянки площею 0,1093 га та визнано за ними право власності. У спільному користуванні співвласників частини І та частини ІІ залишено земельну ділянку площе. 0,0006 га, що зайнята під колодязем. На підставі вищевказаного судового рішення, ухвали суду та рішення сесії Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 22.12.2006 року № 528-8/06 співвласникам видано Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯМ № 126614 від 18.10.2012 року та серії ЯК № 126613 від 18.10.2012 року. [PERSON] [INFO] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.01.2013 року. Спадкоємцем за заповітом є позивач по справі, якому відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на частку у вказаних земельних ділянках, зважаючи на неможливість визначити розмір частки померлого у спільному майні, про що свідчить постанова державного нотаріуса Кіцманської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.03.2014 року. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, визначені нормами спадкового права, зокрема спадкуванням за заповітом, а також нормами ЦК України щодо спільної власності. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Позивач заявляючи вимогу про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки, посилається на рівність часток. Визначаючись щодо цих позовних вимог, суд враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, а також ту обставину, що ніяких домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо цього суду не надано, а також те, що часта померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду, а не визначення часток не дає можливості в повній мірі розпоряджатися своїм правом власності на вказане майно. Тому, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визначення розміру часток померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1094 га, яка розташована за адресою [ADDRESS], кадастровий номер 7322586500:04:001:0452, та на земельну ділянку площею 0,0006 га, яка розташована там же, кадастровий номер 7322586500:04:001:0451 підлягає задоволенню. При цьому, суд враховує, роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Враховуючи викладені вище обставини, зокрема, що позивач є спадкоємцем за заповітом, який не може юридично закріпити своє право на спадщину без попереднього визначення розміру часток в спадковому майні. Згідно ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення часток у праві спільної сумісної власності на спадкове майно з метою можливості надалі реалізації ним права спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved