Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з заявою до [PERSON], третя особа : Комісія з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті, Орган опіки та піклування Кузнецовської міської ради про позбавлення батьківських прав, зазначивши, що з 23.08.2003 року по 19.09.2003 рік вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. З 2006 року [PERSON] не спілкується з сином, ні разу з ним не бачився, і не приймає ніякої участі у його вихованні. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні. Пояснив, що дуже любить свого сина [PERSON] та буде намагатись більше з ним спілкуватись. До цього часу не спілкувався в зв»язку з захворюванням. Прокурор м. Черкаси підтримав позовні вимоги, та просила заяву задовольнити. Представник Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівенської області в судове засідання не з»явився, скерував до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав та просили слухати справу у їх відсутність. Представник органу опіки та піклування Черкаської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задоволити їх в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи, свідків, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що гр.. [PERSON] [INFO] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], про що свідчить Свідоцтво про народження Серії [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис №893. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.09.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як пояснила в судовому засіданні позивач, відразу після розірвання шлюбу вона переїхала з сином на постійне місце проживання до батьків у м. Кузнецовськ Рівенської області. З моменту переїзду відповідач матеріальної допомоги не надавав, а тому Рішенням Кузнецовського міського суду Рівенської області від 01.04.2009 року з нього було стягнуто аліменти на її користь в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, починаючи з 10.12.2008 року і до повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ станом на 01.03.2015 року, [PERSON] має заборгованість в сумі 8318,90 грн. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. 25.03.2015 р. виконавчим комітетом Кузнецовської міської ради наданий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр.. [PERSON], [INFO] щодо малолітнього [PERSON], [INFO] Як встановлено у висновку Органу опіки та піклування, згідно інформації Дошкільного навчального закладу (ясла-садочок) №8 від 27.02.2015 року №34/01-26, [PERSON] відвідував заклад з 14.06.2008 року до 01.09.2011 р. Вихованням дитини займались [PERSON] та [PERSON].( вітчим), які постійно цікавились успіхами та проблемами дитини. Відповідно до характеристики [PERSON] з навчально-виховного комплексу «дошкільний навчальний заклад загальноосвітня школа І ступеня» №10 мати та вітчим відвідують батьківські збори, проявляють інтерес до навчання своєї дитини. Батько [PERSON] у навчальному закладі не з»являвся, вихованням сина не цікавився. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З пояснень позивача, а також з пояснень самого відповідача вбачається, що відповідач не виконує обов'язків по вихованню дитини, які передбачені ст. 150 СК України, а саме, відповідач не забезпечує сина матеріально, не піклується про життя та здоров'я, не дбає про його фізичний та моральний розвиток. Дані обставини також підтверджуються показами свідка [PERSON], яка є хрещеною [PERSON]. Вона пояснила, що спілкується як з позивачкою так і з [PERSON] і з їх слів знає, що відповідач не відвідує свого сина, не цікавиться його життям, здоров»ям, не допомагає матеріально. Також, пояснила, що позивач разом зі своєю сім»єю приїжджає до Черкас десь раз або два на рік і жодного разу [PERSON] не проявив бажання зустрітись зі своїм сином. У зв'язку з чим, суд прийшов до переконання, що вищенаведене свідчить про байдужість батька до дитини та про його небажання цікавитися життям сина та виконувати свій батьківський обов'язок. Таким чином, судом встановлено, що у відповідача не вбачається бажання приймати участь у вихованні, матеріальному утриманні сина, підвищенні рівня його знань та оздоровлення дитини. Суд критично оцінює покази [PERSON], що він не мав можливості займатись вихованням сина та спілкуватись з ним, в зв»язку з поганим станом здоров»я. Із пояснень відповідача вбачається, що проблеми зі здоров»ям в нього почались з 2009 року, а в 2010 йому було встановлено третю группу інвалідності, що підверджується матеріалами справи, але як він сам пояснив, сина він не бачив з 2006 року та не спілкувався з ним приблизно з того ж часу, декілька раз просив свою матір надсилать подарунки та кошти. Свідок [PERSON] пояснила, що є бабусею [PERSON]. На даний час вона не спілкується ні з позивачкою, ні з [PERSON]. Вважає, що [PERSON] з поважної причини не спілкувався з сином, оскільки має поганий стан здоров»я, постійно потребує лікування, що забирає в нього багато часу та коштів. Відповідно до Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р. - дитина для повного і гармонізаційного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення,оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо свого сина батьківського піклування, ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, а тому його слід позбавити батьківських прав..

Outcome: approved