Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Канівського районного споживчого товариства про повернення коштів. Свій позов мотивує тим, що 04.05.2020 між ним та відповідачем була досягнута домовленість про продаж йому 1/2 частини магазину № 5 « [INFO] », а саме приміщення позначені в технічному паспорті: № 2-1 - площею 4,00 кв.м.. № 2-2 площею 71,6 кв.м., №2-3 площею10,1 кв.м., №2-4 площею 37,3 кв.м., №2-5 площею 2,6 кв.м., № 2-6 площею 16,00 кв.м., №2-7 площею 7,5 кв.м., загальною площею 149,1 кв.м., 50% - навісу (літ „а"), 50%- ґанку, 50% - замощення «Г», що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 04.05.2020 між ними було підписано у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу вище вказаного майна, при цьому між сторонами було досягнуто повної згоди по об`єкту купівлі-продажу, його вартості, визначено дату нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, порядок переходу права власності від продавця до покупця, визначено порядок оплати за об`єктом продажу. Позивач, як сторона договору виконав усі взяті на себе зобов`язання, сплатив до каси відповідача повну вартість об`єкту продажу - 250000,00 грн. Відповідач ухиляється від нотаріального підписання договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості, сплачені грошові кошти не повернув та безпідставно ними користується. Просить судстягнути з відповідача на його користь суму попередньої оплати у сумі 250000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору. У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії: Ухвалою судді від 14.09.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 08.10.2020 від сторін по справі до суду надійшла заява про затвердження мирової угоди (а.с.23). Ухвалою судді від 28.10.2020 вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено розгляд справи на17.11.2020. Ухвалою суду від 17.11.2020 у затвердженні мирової угоди між сторонами відмовлено. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, просили його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала щодо задоволення позову. Суд, вислухавши думку представників сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до попереднього договору купівлі продажу магазину від 04.05.2020, укладеного між сторонами по справі, передбачено, що продавець - Канівське РАЙС в особі голови правління Кривенця В.І. має намір продати, а [PERSON] придбати майно, яке знаходиться у власності продавця, а саме частину нежитлової будівлі - 1/2 частину магазину № 5 « [INFO] » (літ. А-1), а саме: приміщення позначені в технічному паспорті: № 2-1 - площею 4,00 кв.м.. № 2-2 площею 71,6 кв.м., №2-3 площею10,1 кв.м., №2-4 площею 37,3 кв.м., №2-5 площею 2,6 кв.м., № 2-6 площею 16,00 кв.м., №2-7 площею 7,5 кв.м., загальною площею 149,1 кв.м., 50% - навісу (літ „а"), 50%- ґанку, 50% - замощення «Г», що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Сторони домовилися, що вартість об`єкту продажу становить 250000, 00 грн. (а.с.6,7). Відповідно до п. 3.2 Попереднього договору, сторони домовилися, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу об`єкту продажу сторони зобов`язуються провести 01.07.2020. З квитанцій до касового прибуткового ордеру, наданих позивачем та які містяться в матеріалах справи (а.с.8,9) вбачається, що [PERSON] сплачено грошові кошти Канівському РАЙСТ як авансовий внесок за магазин №5 с.Бобриця всього на загальну суму 250000,00 грн. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 17.09.2020, індексний номер витягу: 137993753 вбачається, що власником 1/2 частини нежитлового приміщення, Магазину № 5 , що розташований в [ADDRESS] , є Канівське районне споживче товариство (код ЄДПРОУ 01773796) (а.с.10). Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами добровільно виконати умови попереднього договору купівлі-продажу, що підтвердується заявами від 03.07.2020, 05.08.2020, 10.08.2020 та 25.08.2020 (а.с.11-16). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що невстановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок невстановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору невстановлена, -у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За умовами ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Суд приходить до висновку про те, що попередній договір купівлі-продажу магазину, укладений між позивачем та відповідачем 04.05.2020 відповідав вимогам чинного законодавства України та зобов`язання за ним були припинені 30 червня 2020 року у зв`язку із неукладенням основного договору купівлі-продажу у строк, встановлений попереднім договором. Також, на думку суду, позивачем були здійснені усі необхідні дії із збереження зобов`язань за укладеним попереднім договором, шляхом погодження відтермінування укладення основного договору купівлі-продажу. Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої із сторін, то аванс повертається його власникові. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, беручи до уваги визнання у судовому засіданні представником відповідача вимог позивача, суд вважає позов є таким, що підлягає до задоволення. Згідно зі статтею 141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved