Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ТОВ «Укрспецмонтаж Інвест» та просила: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецмонтаж Інвест» на її користь заробітну плату за період з 01.10.2013 року по 18.11.2013 року в сумі 2438,10 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні працівника за період з 19.10.2013 року по 30.05.2014 року в сумі 14033,03 грн., вихідну допомогу у розмірі 4800,00 грн. Позовні вимоги мотивувала тим, що з 01.08.2013 року по 18.11.2013 року вона працювала у ТОВ «Укрспецмонтаж Інвест». Звільнилась з роботи у зв'язку з невиконанням відповідачем трудового законодавства, а саме систематичної затримки у виплаті заробітної плати. До цього часу відповідач не виплатив належну заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, позивач уточнила - зменшила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за період з 01.10.2013 року по 18.11.2013 року в сумі 2438,10 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні працівника за період з 19.10.2013 року по 18.08.2014 року в сумі 13338,06 грн., вихідну допомогу у розмірі 4800,00 грн. та судові витрати по справі 178,94 грн. Відповідач, повідомлений належним чином про розгляд справи в судове засідання не з'явився, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи у його відсутності на адресу суду не надходили, а тому відповідно до ст.. 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала у ТОВ «Укрспецмонтаж Інвест» та наказом № 105к від 18.11.2013 року звільнена з посади юриста за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України (а.с. 3-4). На час звільнення [PERSON] нарахована, але не виплачена заробітна плата, розмір якої становить 2438,10 грн. (а.с. 5). Відповідачем не надано заперечень на позовну заяву в цілому та щодо наявності боргу по заробітній платі та її розміру. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача частині стягнення заборгованості про заробітній платі в розмірі 2438,10 грн. Відповідно до ч. І ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом достовірно було встановлено, що відповідач на порушення вимог положень ст.ст. 116, 117 КЗпП України не здійснив при звільнені позивача повний розрахунок всіх належних йому сум при звільнені. Враховуючи, що позивачці при звільненні не були виплачені всі належні їй до виплати суми, в також враховуючи, що відповідач в цій частині заперечень на позов не подавав, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 13338,06 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство пропрацю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Як вбачається з матеріалів справи трудовим колективом, в тому числі і позивачем, було подано директору відповідача повідомлення про не вихід на роботу у зв'язку з порушеннями їх трудових прав та систематичною не виплатою заробітної плати. Судом встановлено, що позивачу не було виплачено вихідну допомогу, що відповідачем також не заперечувалось. Виходячи з цього, суд вважає доведеним факт звільнення позивача за власним бажанням у зв'язку з порушенням її прав відповідачем, а тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь вихідної допомоги в розмірі 4800 грн. такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача, витрати пов'язані з викликом сторін до суду в сумі 178,94 грн. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст. 38, 44, 116, 117, 237-1 КЗпП України, беручи до уваги роз'яснення, що містяться в Постанові Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року N 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці",

Outcome: approved