Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про повернення боргу. Ухвалою від 13.02.2020 позовна заява залишена без руху на позивачеві надано час для усунення недоліків. Позивач надав уточнену позовну заяву, в якій він просить стягнути з відповідача на свою користь 40598,92 грн, в тому числі: суму боргу за укладеним договором позики від 16.11.2017 року - 27757,10 грн, що є еквівалентом 1000 доларів США за курсом НБУ, встановленим на дату подання уточненої позовної заяви; суму процентів за користування позикою за період з 16 листопада 2017 року по 28 липня 2020 року 11428,66 грн; суму 3% річних від простроченої суми за користування грошовими коштами за період з 17 листопада 2018 року по 28 липня 2020 року - 1413,16 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір в сумі 840,80 грн та справу розглянути у порядку спрощеного позовного провадження. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16 листопада 2017 року між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач надав [PERSON] 1000 доларів США за умови повернення зазначеної вище суми в строк до 16 листопада 2018 року. Проте, гроші повернуті не були, відповідач протягом 2018 - 2019 років ухилявся від виконання свої зобов`язань, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із позовом. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.09.2020 провадження у справі відкрито та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст.\~178\~ЦПК України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши надані докази у сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 16 листопада 2017 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] (Позикодавець) передав, а [PERSON] (Позичальник) отримав грошові кошти у сумі 27757,10 грн, що еквівалентно 1000 доларів США за курсом НБУ, встановленим на дату подання уточненої позовної заяви гривень та зобов`язався повернути отримати грошові кошти не пізніше 16 листопада 2018 року. На підтвердження укладеного договору позики [PERSON] було складено розписку. 03.12.2019 Позивачем на адресу Відповідача була направлена вимога про повернення боргу в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США, сплату процентів від суми позики та відсотків за несвоєчасне повернення позики, що підтверджується поштовою квитанцією та описом вкладення, яка залишилась без відповіді та задоволення. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1\~статті 533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3\~статті 533 ЦК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 524 ЦК України\~сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 2\~ст. 533 ЦК України\~якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З урахуванням обмеженої сфери використання іноземної валюти та установленого способу виконання зобов`язання (у національній валюті), сума боргу, яка виникла в іноземній валюті та підлягає стягненню з відповідача повинна визначатись з виконанням в національній валюті. Отже, дослідивши надану позивачем боргову розписку, судом встановлено, що між позивачем і відповідачем виникли правовідносини за договором позики. Згідно зі ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму. Таким чином, крім суми основного зобов`язання з відповідача на користь позивача підлягає стягненню проценти від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України. Позивачем заявлено стягнення процентів від суми позики за період з 16.11.2017 року (дата надання позики) до 28.07.2020 року (дата уточненої позовної заяви), що складають 11 428.66 гривень. Розраховуючи проценти від суми позики за період з 16.11.2017 по 28.07.2020 року, суд виходить з наступного: в період часу з 16.11.2017 по 28.07.2020 року облікова ставка НБУ складала: з 17.11.2017 - 13.5%, з 15.12.2017 - 14.5%, з 26.01.2018 16%, з 02.03.2018 17%, з 13.07.2018 - 17.5%, з 07.09.2018 18%, з 26.04.2019 - 17.5%, з 19.07.2019 17%, з 06.09.2019 - 16.5%, з 25.10.2019 - 15.5%, з 13.12.2019 - 13.5%, з 31.01.2020 11%, 13.03.2020 10%, з 24.04.2020 8%, з 12.06.2020 6%. Судом перевірено розрахунок процентів від суми позики, наданий позивачем, та суд вважає, що використано правильну арифметичну формулу для розрахунку відсотків - "сума боргу помножена на розмір відсотків, поділена на календарний рік та помножена на кількість днів, у які діяла відповідна облікова ставка в період прострочення", тому суд , виходячи з положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, вважає за можливе задовольнити позовну вимогу про стягнення процентів за договором позики у межах позовних вимог - на суму 11428,66 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суду не надано доказів виконання відповідачем зобов`язань за договором позики. Статтею 625 Цивільного кодексу України\~встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2\~ст. 625 ЦК\~нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, крім суми основного зобов`язання з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних за час затримання розрахунку - тобто з 17 листопада 2018 року по 28.07.2020 року, що складає 1\~413, 16 гривень. Суд, виходячи з положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, вважає за можливе задовольнити позовну вимогу про стягнення 3 % річних за час затримки розрахунку за договором позики у межах позовних вимог - на суму 1413,16 грн. Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 40\~598, 92 гривень, з яких - 27757,10 грн, що є еквівалентним 1000 доларів США, станом на дату подання позову, сума позики; 11428,66 грн - сума процентів за договором позики; 1413,16 грн - 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Частиною 8\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем надано суду докази сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційної до задоволених позовних вимог. Таким чином, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved