Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивував тим, що постановою державного виконавця від 26.11.2014 в ході виконання виконавчого листа №АЄ-11, виданого Чорнухинським районним судом Полтавської області про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів, було накладено арешт на його майно і заборонено здійснювати відчуження цього майна. Посилаючись на те, що постановою державного виконавця від 25.12.2014 виконавче провадження закінчено, відповідач не має до нього претензій, проте обтяження продовжують бути чинними, просив зняти арешт накладений вищевказаною постановою державного виконавця, судові витрати покласти на нього. Позивач та його представник позов підтримали, в судове засідання не з`явилися, надали письмові заяви, в яких просили справу розглянути за їх відсутності. Відповідач надала суду письмову заяву, в якій позов визнала, просила справу розглянути за її відсутності. Представник третьої особи у своїй письмовій заяві просили справу слухати у її відсутність. Ухвалою Чорнухинського районного суду від 24.02.2020 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 20.03.2020. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, з 06.02.2014 в провадженні Чорнухинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області знаходиться на виконанні виконавчий лист №АЄ-11, виданого 10.09.1997 Чорнухинським районним судом Полтавської області про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно на користь [PERSON] (виконавче провадження №41916160). Постановою державного виконавця від 16.11.2014 на майно боржника накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого закінчено 25.12.2014 на підставі п.6 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку закінченням 22.06.2013 строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення (а.с.6). [PERSON] не має до [PERSON] претензій з приводу сплати аліментів. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Згідно з ч.ч.1,2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: -винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; -винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; -винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; -проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. За приписами ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.24 постанови №2 Пленуму Верховного суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що на час розгляду справи відпали підстави для звернення стягнення на майно боржника, оскільки заборгованість зі сплати аліментів у позивача відсутня, а також відсутні і підстави для арешту майна позивача, який, відповідно до ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), застосовувався для забезпечення реального виконання рішення при зверненні стягнення на майно боржника, а тому визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного

Outcome: approved