Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона являється власником домоволодіння за адресою [ADDRESS]. Шлюб між сторонами було розірвано 30 травня 2008 року. Відповідач знявся з реєстрації за адресою будинок [ADDRESS] 7 червня 2008 року, та зареєструвався за адресою будинок [ADDRESS] однак залишився проживати за попередньою адресою. Позивачка зазначає, що проживання сторін в одному помешканні неможливе із-за протиправної поведінки відповідача відносно позивачки, які виразились в постійних образах, скандалах та заподіянні позивачці тілесних ушкоджень. Крім того, відповідач чинить позивачці перешкоди у здійсненні нею права власності, а саме: забороняє знаходитись в кімнаті, де незаконно проживає та не дозволяє користуватися телевізором, комп'ютером та іншими речами. Його неправомірні дії направлені на заподіяння шкоди особистим речам позивачки та створенню емоційної напруги під час постійних сварок, образ нецензурними словами, приниження її людської гідності, травмування психіки. Позивачка вважає, що проживання сторонньої особи в її будинку обмежує її у здійсненні права власності, а саме у праві володіння, користування та права розпоряджатися своїм майном - будинком на власний розсуд. Тому, просить суд усунути перешкоди у здійсненні нею права користуватися та розпоряджатися власним будинком [ADDRESS] шляхом виселення відповідача з будинку [ADDRESS] Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, подав до суду письмові заперечення. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] що підтверджується Договором дарування 11/25 частин житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 24 грудня 2005 року та Договором дарування від 10 вересня 1999 року - 14/25 частин житлового будинку (а.с.5). Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу від 30 травня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 30 травня 2008 року (а.с.6). [PERSON] знявся з реєстрації за адресою будинок [ADDRESS] 7 червня 2008 року, що підтверджується копією будинкової книги (а.с.8-15) та зареєструвався за адресою будинок [ADDRESS] що належить на праві власності [PERSON] (а.с.66-67), однак залишився проживати за адресою [ADDRESS] в домоволодінні колишньої дружини. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 цього ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Судом встановлено, що проживання [PERSON] з [PERSON] в одному помешканні неможливе через протиправну поведінку відповідача відносно позивачки, що періодично виражається в постійних образах, скандалах та заподіянні позивачці тілесних ушкоджень. Так, постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме, за вчинення насильства в сім'ї стосовно колишньої дружини - [PERSON], та накладено стягнення у вигляді громадських робіт строком на 30 годин. Крім цього, судом було з'ясовано, що відповідач, не зробивши висновків та відчуваючи свою безкарність наступного дня, після визнання його винним у насильстві, 19 січня 2016 року знову (повторно) вчинив відносно позивачки протиправні дії, що виразились в погрозах фізичної розправи та нанесенні тілесних ушкоджень, у зв'язку з чим, позивачка змушена була звернутися до Фастівського ВП з письмовою заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення. По даному факту були внесені відомості до ЄРДР №12016110310000124 від 20.01.2016 року за правовою кваліфікацією по ч.1 ст. 125 КК України (а.с.7). 18 листопада 2016 року слідчим СВ Фастівського ВП Васильківського відділу ГУНП в Київській області винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, але Ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2017 року постанову слідчого скасовано та продовжено досудове розслідування (а.с.19-21). Допитана за клопотанням відповідача в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю позивачки. Вона зазначила, що її донька має намір виселити її зятя - [PERSON] з будинку, тому що він її заважає, вони сваряться вже давно і донька приходила іноді до неї ночувати. Проте, вона не бачила, що він її бив. Як пояснив суду свідок [PERSON], який є працівником Фастівського відділення поліції, та за викликом 102 приїздив до домоволодіння позивачки, громадянин [PERSON] знаходився в стані алкогольного сп'яніння, в хаті був безлад, розкидані речі, поломана табуретка, заявниця скаржилась, що він її побив. Свідок з колегою попереджали [PERSON] про недопущення в подальшому таких дій відносно колишньої дружини, оскільки такі протиправні дії створюють загрозу її життю і здоров'ю. Свідок [PERSON], який є працівником Фастівського відділення поліції, та за викликом 102 приїздив до домоволодіння позивачки суду пояснив, що приїхавши за даною адресою побачили випившого чоловіка-відповідача по справі та знервовану заявницю, яка повідомила, що колишній чоловік вчиняє скандали перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння та застосовує до неї фізичне насильство. Отже, аналізуючи покази свідків та письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] двічі допускав триваючу антигромадську поведінку по відношенню до колишньої дружини, застосовував до неї фізичне насильство (що підтверджено документально матеріалами справи), чим створював умови неможливі для сумісного проживання, що унеможливлює їх подальше життя в одному будинку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності із ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Стаття 116 ЖК Української РСР передбачає, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями, тощо. Під систематичністю необхідно розуміти скоєння двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження суспільного впливу. Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов'язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір'ї а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку. Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Як було встановлено в ході судового розгляду позивачка є інвалідом другої групи, має онкологічне захворювання, що підтверджено документально та періодично проходить курс лікування. На думку суду, постійні сварки та образи, періодичне застосування фізичного насильства до позивачки з боку відповідача, в подальшому, можуть спричинити негативні наслідки як для здоров'я так і для життя позивача по справі, а тому, зважаючи на обґрунтованість та доведеність позовної вимоги належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved