Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, який обґрунтував наступним чином. В травні 2011 року між ними із відповідачем [PERSON] було досягнуто домовленості щодо укладення договору купівлі-купівлі продажу будинку та земельної присадибної ділянки, на якій він розташований в [ADDRESS] Згідно їх домовленості вони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі - продажу, у тому числі щодо його ціни, нотаріального посвідчення такого договору та державної реєстрації. На виконання взятих на себе зобов'язань вона, [PERSON], передала гроші у визначеній кількості відповідачеві та отримала від нього правовстановлюючі документи на об'єкти нерухомого майна. Відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань не здійснив нотаріального посвідчення такого договору. На думку позивача, він правомірно набув право власності на об'єкти нерухомості, однак позбавлений можливості здійснювати правомочності пов'язані із правом власності, тому просив суд здійснити захист його порушених прав у спосіб, що передбачений нормами чинного законодавства, які ним обрано. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити у заявленому нею обсязі, а розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в адресованій суду заяві, підпис у якій був засвідчений секретарем виконавчого комітету Росошанської сільської ради 12.06.2014 року, вказав, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення, просив розгляд справи проводити за його відсутності. Підтвердив, що гроші визначені між ними з відповідачем за житловий будинок та земельні ділянки він отримав. Ураховуючи те, що сторони скористались своїми правами, що передбачені ч.2 ст.158 ЦПК України, щодо розгляду справи у їх відсутності за їх клопотаннями, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши обставини справи, оцінивши усі зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності серія ЯЯЯ №440204 виданого 18 лютого 2008 року Росошанською сільською радою Липовецького району на підставі рішення виконкому ради від 29.01.1008 року, [PERSON] являється власником цілого житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] який належить йому на праві приватної власності. Як слідує із Витягу про державну реєстрацію прав виданого 09.12.2011 року КП "ВООБТІ", право власності [PERSON] на вищевказаний житловий будинок зареєстроване органами державної реєстрації. Факт належності житлового будинку [PERSON] підтверджується також і Технічним паспортом виданим 05.03.2008 року, де власником житлового будинку за [ADDRESS] зазначено [PERSON] (Інвентаризаційна справа №889). Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серія ВН №08206, [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 0,1500 гектарів в межах згідно з планом, що розташована по [ADDRESS], цільове призначення якої - для будівництва житлового будинку та господарських будівель. Згідно Розписки від 02.05.2011 року, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 98 000 гривень за проданий ним житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані в [ADDRESS] Вказані обставини щодо укладення договору купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки, ціни та інших істотних умов було визнано сторонами спору, а відтак згідно правил ст.61 ч.1 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Правовідносини, що виникли між сторонами є цивільно - правовими, а тому регулюються нормами Цивільного кодексу України. В силу ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ст.. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Статтею 638 ч.1 ЦК України, передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли всіх істотних умов договору. Згідно загальних правил про зобов'язання, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи закону. Із здобутих у справі доказів судом було встановлено, що між сторонами було укладено договір, який носить ознаки договору купівлі-продажу нерухомого майна. Так, сторони виконали всі умови договору: покупцем сплачено повну вартість житлового будинку та земельної ділянки в узгодженому ним розмірі, Продавцем на виконання домовленостей отримано грошові кошти, передано об'єкти нерухомості та правовстановлюючі документи на них, однак він ухиляється від нотаріального посвідчення договору посилаючись на відсутність грошових коштів на таке оформлення. Відповідно до ст.234 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, або законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладення договору купівлі - продажу об'єктів нерухомості, що розташовані в [ADDRESS], між ним та відповідачами, а тому позов в цій частині обґрунтований та підлягає до задоволення. Статтею 16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів особи є визнання права власності. Відповідно до ст.392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту ч.5 ст.11 ЦК України, слідує, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Право власності на нерухоме майно їх виникнення, перехід, припинення підлягають державній реєстрації (ст.182 ЦК України). Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для державної реєстрації прав є рішення суду , що набрали законної сили. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем доведено факт добросовісного набуття ним права власності, а тому є всі підстави для задоволення позову в частині визнання за ним права власності на об'єкти нерухомості. Крім того відповідач позов визнав. На підставі ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачами позову та виносить рішення про його задоволення. В силу ст.88 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved