Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в якому просить: стягнути з відповідача на користь позивача, суму виплаченого забезпечення у розмірі 8908 грн. 90 коп. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що за зверненням відповідача із заявою від 11.07.2017 року про надання статусу безробітного, наказом Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості № НТ170714 від 14.07.2017 року прийнято рішення про надання [PERSON] статусу безробітного. У заяві про надання статусу безробітного від 11.07.2017 року відповідач повідомила, що не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, не є суб'єктом підприємницької діяльності та зазначила, що з правами та обов'язками безробітного ознайомлена. [PERSON] призначено виплату допомоги по безробіттю починаючи з 18.07.2017 року. Відповідно до п. 18 ч. 2 статті 22 Закону України "Про зайнятість населення" та Порядку обміну інформацією між Міністерством доходів і зборів України, пенсійним фондом України та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України 19.09.2013 року №494 та Постановою правління Пенсійного фонду України 19.09.2013 року №16-1, Дрогобицьким міськрайонним центром зайнятості постійно здійснюється контроль щодо відомостей, які впливають чи впливали на виплату матеріального забезпечення. Згідно отриманих даних в процесі перевірки, Дрогобицьким міськрайонним центром зайнятості встановлено, що відповідач перебуває у трудових відносинах з Управлінням освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (Акт № 99 від 08.09.2017), прийнята на посаду вчителя економіки Києво-Печерського ліцею № 171 «Лідер» за сумісництвом з 17.08.2016 (наказ № 804-к від 14.08.2016) і перебуває в трудових відносинах по теперішній час (лист-відповідь № 04-07109 від 29.08.2017). Таким чином, відповідач під час перебування на обліку у службі зайнятості, незаконно отримала допомогу по безробіттю в розмірі 8908,90 грн.. 11.09.2017 року [PERSON] направлено поштою повідомлення про повернення коштів № 851/03 та надано строк для добровільного повернення коштів. 07.11.2017 року [PERSON] направлено поштою повідомлення про повернення коштів № 125/07 та надано строк для добровільного повернення коштів. Оскільки відповідач добровільно коштів не повернула. Зважаючи на викладене вище, у позивача виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд за захистом порушених інтересів. Представник позивача Бейба Галина Ярославівна в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач у судове засідання не прибула, хоча повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відзиву на позов, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Тому, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов'язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони. Поряд з цим, ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Стаття 177 ЦК України, передбачає, що об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», передбачає, що видами забезпечення за цим Законом є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності; професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, у тому числі в навчальних закладах державної служби зайнятості, на підприємствах, в установах, організаціях. Пункт 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» дає визначення, що безробітний це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Частина 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» передбачає, що статус безробітного надається особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Пунктом 18 ч.2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Частиною 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Абзац 1 ч.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», передбачає, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. За зверненням [PERSON] 11.07.2017 року про надання статусу безробітного, наказом Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості № НТ170714 від 14.07.2017 року прийнято рішення про надання [PERSON] статусу безробітного. У заяві про надання статусу безробітного від 11.07.2017 року відповідач повідомила, що не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, не є суб'єктом підприємницької діяльності та зазначила, що з правами та обов'язками безробітного ознайомлена. [PERSON] призначено виплату допомоги по безробіттю починаючи з 18.07.2017 року. Відповідач не повідомила про трудові відносини з Києво-Печерським ліцеєм № 171 «Лідер». Щодо факту неповідомлення про наявність трудових правовідносин з Управлінням освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації проведено розслідування та складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 99 від 08.09.2017 року. Таким чином, відповідач під час перебування на обліку у службі зайнятості, незаконно отримала допомогу по безробіттю в розмірі 8908,90 грн. 11.09.2017 року [PERSON] направлено поштою повідомлення про повернення коштів № 851/03 та надано строк для добровільного повернення коштів. 07.11.2017 року [PERSON] направлено поштою повідомлення про повернення коштів № 125/07 та надано строк для добровільного повернення коштів. Таким чином, наведені норми припинення виплати допомоги по безробіттю та зняття безробітних з обліку пов'язують із укладенням ними цивільно-правового договору, предметом якого є надання послуг за винагороду. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки укладення застрахованою особою, яка має статус безробітної, такого договору є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов'язків та відповідно є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved