Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 17 жовтня 2013 року між ПАТ «АКТАБАНК» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 0862255201/Т/972110, за умовами якого відповідач отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 40000,00 гривень та зобов'язався сплачувати щомісяця 2411,29 грн., що складається з відсотків в розмірі 0,01% річних, щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 1300,00 грн., а також суми кредиту згідно встановленого графіку погашення з кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом 16 жовтня 2016 року. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 15.05.2014 року до кредитного договору сторони узгодили, що з 17.10.2013 р. по 30.04.2014 р. позичальник сплачує 15 числа кожного місяця 2411,29 грн. (щомісячний платіж, який включає в себе частину заборгованості за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом, комісію за супроводження кредиту), надалі - згідно наведеного в додатковій угоді графіку з кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом 16 жовтня 2016 р. на умовах, визначених цим договором згідно додатку № 1. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ «АКТАБАНК» та відповідачем [PERSON] 15 травня 2014 року укладено Договір поруки № 0862255201/Т/972110/1. Проте, свої зобов'язання відповідач належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 27 вересня 2016 року прострочена заборгованість за кредитом становить 67599,98 грн. За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом та просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у сумі 67599,98 гривень, що складається із строкової заборгованості по кредиту в розмірі 1720,94, простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 34946,16 грн., 0,20 грн. строкової заборгованості по відсоткам, 6,81 грн. простроченої заборгованості за відсотками, 28525,87 грн. простроченої комісії за обслуговування кредиту, 2400 грн. штрафу по кредиту, а також просив стягнути з позивача судові витрати в розмірі 1378,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] надала до суду заперечення, в яких просила суд відмовити в задоволенні позову ПАТ «АКТАБАНК» в частині вимог щодо [PERSON] за період з дати укладення Договору поруки, тобто з 15 травня 2014 року, по 04 квітня 2016 року, оскільки позовні вимоги до поручителя за цей період заявлено поза межами шестимісячного строку. Представник відповідачів в судовому засіданні позов визнала частково, а саме: в частині стягнення з [PERSON] простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 4,24 грн., стягнення з [PERSON] штрафу по кредиту в розмірі 900,00 грн., в решті позовних вимог позов не визнала, судові витрати покласти на сторони пропорційно задоволеним та відхиленим позовним вимогам рбгрунтовуючи наступним. Відповідачем [PERSON] сплачено вказану суму, яка складається у сукупності з визнаних відповідачем позовних вимог в частині: 0,20 грн. - строкової заборгованості по відсоткам, 1720,94 грн. - строкової заборгованості по кредиту, 34946,16 грн. - простроченої заборгованості по кредиту, зменшеної на 900,00 грн. - незаконно встановленої банком комісії за надання кредитних коштів, що було раніше сплачено відповідачем [PERSON] Свої заперечення в частині стягнення відсотків та штрафу за період з з 17.02.2015 р. по 16.10.2015 представник відповідачів обґрунтовує простроченням кредитора з лютого 2015 року по жовтень 2015 року. Заперечення в частині стягнення комісії за надання та супроводження кредиту обґрунтовує тим, що умови договору щодо комісії є несправедливими та нікчемними відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів», а ПАТ «АКТАБАНК» не зазначив та не надав відповідних доказів суду, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу [PERSON] Також представник відповідачів зазначила, що виникнення заборгованості відповідача сталося саме після часу введення тимчасової адміністрації в управління діяльністю позивача. Саме починаючи з цього періоду було масово закрито відділення позивача в Києві, контактні телефони не відповідали, або були зайняті, жодної офіційної інформації про те, яким чином та на який рахунок здійснювати платежі, так само, як письмового повідомлення від позивача про це, не було, та відповідач не отримував. Суд, вислухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 17 жовтня 2013 року між ПАТ «АКТАБАНК» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 0862255201/Т/972110 на споживчі потреби, згідно з умовами п. 2.1. якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 40 000,00 грн. в обмін на зобов'язання Позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, комісій, в обумовлені Кредитним договором строки. Відповідно до п.п. 2.1.1. Кредитного договору процента ставка за кредитом встановлена у розмірі 0,01% річних та включається в суму щомісячного платежу. Згідно п.п.2.1.2 Кредитного договору Позичальник сплачує Банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 1300,00 грн., що розраховується як 3,25 % від суми кредиту вказаного в п. 2.1. кредитного Договору, та включається в суму щомісячного платежу. Відповідно до п.п. 2.1.3. Кредитного договору погашення кредиту, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата комісії за супроводження кредиту здійснюється Позичальником щомісячно, починаючі з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, 15 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 2411,29 грн. з кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом 16 жовтня 2016 року (включно) на умовах, визначених Кредитним договором, згідно додатку № 1, що є невід'ємною частиною Кредитного договору. 15.05.2014 р. між ПАТ «АКТАБАНК» та [PERSON]. була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору. Відповідно до додаткової угоди п.2.1.3 кредитного договору був викладений в новій редакції, за якою погашення кредиту, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата комісії за супроводження кредиту здійснюється Позичальником щомісячно, починаючі з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, 15 числа кожного місяця рівними частинами з 17.10.2013 р. по 30.04.2014 р. в сумі 2411,29 грн., який включає в себе частину заборгованості за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом, комісію за супроводження кредиту, а в подальшому - згідно графіку, з кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом 16 жовтня 2016 року (включно) на умовах, визначених цим договором, згідно додатку № 1, що є невід'ємною частиною цього договору. Сторони домовилися, що додаток № 1 до кредитного договору діє до 30.04.2014 року, а з 01.05.2014 р. у редакції згідно додатку № 1 до додаткової угоди № 1. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ «АКТАБАНК» та відповідачем [PERSON] 15 травня 2014 року укладено Договір поруки № 0862255201/Т/972110/1. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, надавши кошти позичальнику в розмірі 40000,00 грн. згідно заяви на видачу готівки № 613592 від 17.10.2013 р. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором прострочена заборгованість за кредитом станом на 27 вересня 2016 року становить 67599,98 грн., що складається із строкової заборгованості по кредиту в розмірі 1720,94 грн., простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 34946,16 грн., 0,20 грн. строкової заборгованості по відсоткам, 6,81 грн. простроченої заборгованості за відсотками, 28525,87 грн. простроченої комісії за обслуговування кредиту, 2400 грн. штрафу по кредиту. До ухвалення рішення у справі 17.07.2017 року відповідачем [PERSON] за квитанцією № 252 від 17.07.2017 р. ГУ Ощадбанку по м. Києву та області сплачено на користь позивача 35767,30 грн. Згідно письмових заперечень та пояснень представника відповідача [PERSON] зазначена оплата була здійснена в рахунок погашення визнаних позовних вимог в частині: 1720,94 грн. - строкової заборгованості по кредиту; 0,20 грн. - строкової заборгованості по відсоткам; 34946,16 грн. - простроченої заборгованості по кредиту, зменшеної на 900,00 грн. комісії за надання кредитних коштів, що було сплачено відповідачем [PERSON] 17.10.2013 р. за квитанцією ПАТ «АКТАБАНК» № 613627. Згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, суд дійшов висновку про припинення зобов'язань відповідача зі сплати заборгованості за кредитним договором в частині строкової заборгованості по кредиту в сумі 1720,94 грн., строкової заборгованості по відсоткам в сумі 0,20 грн., простроченої заборгованості по кредиту в сумі 34046,16 грн. Загальний розмір припинених грошових зобов'язань становить 35767,30 грн. Судом також встановлено, що згідно п. 1.1 договору поруки від 15.05.2014 р. поручитель [PERSON] зобов'язалася перед ПАТ «АКТАБАНК» відповідати за належне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, додатками до нього, додатковими угодами, в тому числі щодо суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших платежів та умов, в тому числі зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів, сплати комісій, відшкодування будь-яких витрат та збитків. Всі разом або будь-яке з зобов'язань, що випливають (та/або випливатимуть у майбутньому) з Кредитного договору, а також додаткових угод до нього, у тому числі щодо строку та розміру виконання зобов'язань, інших умов, визначено як «Основне зобов'язання». Відповідно до п.1.2 договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з боржником перед кредитором за виконання боржником умов Основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами. Згідно п. 1.4. у разі невиконання боржником умов Основного зобов'язання в строк, передбачений кредитним договором, поручитель погашає суму заборгованості за першою вимогою кредитора (банка) протягом 10 календарних днів з моменту направлення банком за адресою поручителя для листування, письмової заяви про невиконання боржником своїх зобов'язань по кредитному договору. Як вбачається з матеріалів справи, з початку укладення Договору поруки та до часу пред'явлення позову 04 жовтня 2016 р. (дата реєстрації позову судом) ПАТ «АКТАБАНК» не звертався до поручителя - відповідача [PERSON] з відповідними вимогами та заявами про порушення боржником зобов'язань. Відповідно до п.1 додаткової угоди № 1 від 15 травня 2014 року до кредитного договору погашення кредиту, сплата нарахованих процентів, сплата комісії здійснюється позичальником щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання Кредиту, 15 числа кожного місяця рівними частинами: з 17.10.2013 р. - 30.04.2014 р. в сумі 2411,29 грн., надалі згідно наведеного графіку. З цього графіку вбачається обов'язок позичальника повертати суму частини кредиту, суму процентів за користування кредитом, суму комісії за супроводження кредиту (разом далі - «чергові платежі») кожного 15 числа місяця, починаючи з 15 травня 2014 р. Таким чином, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту Основного зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Згідно з п. 3.1 договору поруки, поручитель відповідає за зобов'язаннями згідно з кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки відшкодування збитків тощо. Відповідно до п.2.4 кредитного договору за невиконання або неналежне виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором позичальник несе відповідальність всім своїм майном в межах усіх зобов'язань за кредитним договором в межах законодавства України. Згідно п. 4.2.3 кредитного договору у випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником свої обов'язків банк має право: (б) вимагати від позичальника дострокового виконання всіх своїх зобов'язань протягом 30 календарних днів від дня отримання позичальником письмової вимоги про повернення кредиту, сплати процентів, комісій, а також можливої пені та/або штрафу; вимагати повернення Кредиту, нарахованих процентів, комісій та можливих санкцій у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів та/або комісії щонайменше на 30 календарних днів (п.4.2.4 кредитного договору). Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до п.4.2 Договору поруки зобов'язання поручителя припиняються після повного виконання боржником або поручителем зобов'язань, що складають Основне зобов'язання. Однак, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Саме до таких правових висновків дійшов Верховний Суд України, окремо у справі 6-53цс14 від 17 вересня 2014 р., а саме: у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог до відповідача [PERSON] щодо солідарного стягнення заборгованості по кредитному договору поза межами шестимісячного терміну, тобто за період з 15 травня 2014 року по 04 квітня 2016 року. Судом також встановлено, що згідно постанови Національного банку України № 19 від 15 січня 2015 р. відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію ПАТ «АКТАБАНК». Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 6 від 16.01.2015 року розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу ПАТ «АКТАБАНК». Банк у стані тимчасової адміністрації та ліквідації у своїй діяльності керується Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положенням «Про виведення неплатоспроможного банку з ринку», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 1581/21893 від 14.09.2012 р. Згідно із п.п. 2.17 п. 2 розділу V Положення (в редакції від 05.12.2014 р., чинній станом на момент виведення банку з ринку) уповноважена особа Фонду на ліквідацію банка з дня її призначення вживає певних заходів, зокрема, здійснює відкриття накопичувального рахунку. Відповідно до п.п. 3.2 п. 3 розділу V Положення з метою забезпечення процедури ліквідації уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку ініціює відкриття накопичувального рахунку неплатоспроможного банку у національній валюті та іноземній валюті (за необхідності) в територіальному управлінні НБУ або в Операційному управлінні НБУ. За змістом п.п. 3.3 п. 3 розділу V Положення після відкриття накопичувального рахунку за розпорядженням уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку залишок коштів із кореспондентського рахунку банку перераховується на накопичувальний рахунок і вживаються заходи щодо закриття кореспондентського рахунку такого банку та виключення його з учасників системи електронних платежів (СЕП) у порядку, визначеному нормативно-правовим актом НБУ, що визначає порядок міжбанківського переказу грошей в Україні в національній валюті, а також повертаються кредиторам розрахункові документи, що не сплачені в строк з вини банку, що враховувалися на відповідному позабалансовому рахунку (якщо такий облік вівся в територіальному управлінні НБУ за договором з таким банком). Змістом п.п 3.4 п. 3 розділу V Положення передбачено, що на накопичувальний рахунок банку зараховуються кошти такого банку і надходження на його користь. З цього рахунку проводяться розрахунки з кредиторами й оплата витрат на здійснення процедури ліквідації. Частинами 1, 2 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено обов'язок Фонду не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розмістити інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, а також здійснити опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду в газетах «Урядовий кур'єр» та «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Відповідні відомості було опубліковано позивачем належним чином в газеті «Голос України». Проте, як вбачається з матеріалів справи та письмових пояснень позивача, ПАТ «АКТАБАНК» станом на 12.02.2015 р. відкрито накопичувальний рахунок № [NUMBER], на який зараховувалися кошти від боржників банку, що підтверджується листом Національного банку України в Дніпропетровській області від 12.02.2015 р. вих. № 14-025/1129. Згідно письмових пояснень позивача у зв'язку з переходом обласних територіальних відділень Національного банку України на єдиний консолідований баланс Операційним департаментом НБУ м. Київ був відкритий новий накопичувальний рахунок ПАТ «АКТАБАНК» № [NUMBER], код 300001. Таким чином банківські реквізити позивача для зарахування коштів від боржників було змінено з 12 лютого 2015 року. З листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на адвокатський запит представника відповідачів від 13.06.2017 р. вих. № 27-12127/17 вбачається, що інформацію про зміну реквізитів для погашення заборгованості за кредитами та іншими зобов'язаннями перед ПАТ «АКТАБАНК» було розміщено на офіційній сторінці Фонду в мережі Інтернет 06.11.2015 року. Це також підтверджується роздруківкою скріншоту з офіційного сайту Фонду. Роздруківка з офіційного сайту позивача в мережі Інтернет про реквізити накопичувального рахунку датована травнем 2017 року, тому не може вважатися належним доказом своєчасного повідомлення про зміну банківських реквізитів позивача після відкриття накопичувальних рахунків. Разом з тим за змістом частини четвертої статті 613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають iз суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку (частина перша цієї статті). Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 19 квітня 2017 року у справі за № 6-546цс17. Тобто в силу обставин, які не залежали від відповідача, останній допустив прострочення виконання за зобов'язаннями по договору за період з 17.02.2015 р. по 16.10.2015 р . Крім того, відповідно до п.4.1.3. кредитного договору, банк зобов'язаний забезпечувати позичальника консультаційними послугами з питань виконання договору. Згідно з п. 4.2.12 кредитного договору банк самостійно приймає рішення про спосіб інформування позичальника при наявності простроченої заборгованості. Пунктом 6.11 кредитного договору всі повідомлення за чим договором будуть вважатися зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, або вручені особисто за зазначеними адресами Сторін для листування. В порушення цих зобов'язань Позивач не діяв для можливості належного виконання Відповідачем кредитного договору в період після відкриття накопичувального рахунку та до 06.11.2015 р. - дати публікації про зміну реквізитів, доказів про зворотне не надав. З огляду на викладене судом встановлено, що прострочення за кредитним договором за період з 17.02.2015 р. по 16.10.2015 відбулося внаслідок бездіяльності позивача та за відсутності вини Позивача. За таких обставин вимоги щодо стягнення відсотків за період з 16.02.2015 р. по 15.10.2015 р . в сумі 2,21 грн. є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають. Згідно положень ч.2 ст. 613 Цивільного кодексу України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Відповідно до ч. 1 статті 616 Цивільного кодексу України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки (тобто штрафу та пені), які стягуються з боржника. З огляду на прострочення кредитора в особі позивача, не підлягають задоволенню й вимоги позову в частині стягнення з відповідачів штрафу по кредиту в розмірі 1500,00 грн. за період з 28.02.2015 р. по 03.11.2015 р. Суд також дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення комісії за обслуговування (супроводження) кредиту задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до п.п.2.1.2 Кредитного договору Позичальник сплачує Банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 1300,00 грн., що розраховується як 3,25 % від суми кредиту вказаного в п. 2.1. кредитного Договору, та включається в суму щомісячного платежу. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 грудня 2012 року у справі № 6-87цс12, правочин, недійсність якого прямо встановлена законом, є нікчемним. Визнання нікчемного правочину судом недійсним законом не вимагається, тобто для сторін правочину він не спричиняє правових наслідків, крім наслідків його недійсності. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, з наступними змінами, у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Оскільки відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби (стаття 1 Кредитного договору), особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції від 02.12.2012 р. - чинній на час укладення Кредитного договору) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до п. д) ч. 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Постанова НБУ №168 від 10.05.2007 року містить аналогічні зобов'язальні норми для банків про інформування клієнтів-споживачів перед укладенням відповідного кредитного правочину. Позивачем під час укладення Кредитного договору не надано жодної інформації та в подальшому відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України належних доказів суду, за які послуги банку встановлена щомісячна комісія за супроводження кредиту, в тому числі не доведено що ці послуги є банківською послугою. Додаток №1 до кредитного договору містить лише графу з назвою «Комісія за супроводження кредиту», а графік погашення зобов'язань за додатковою угодою від 15.05.2014 р. містить лише графу з назвою «Сума комісії за супроводження кредиту» без розкриття змісту та призначення цієї комісії. Пунктом 3.6. Постанови НБУ №168 від 10.05.2007 року передбачено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Відповідно до абз.3 ч. 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до ч.8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до п.3 ст.55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов'язаної особи банку як обов'язкову умову надання банківських послуг. Встановивши в Кредитному договорі сплату щомісячної комісії за супроводження кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. При цьому позивач нараховував, а відповідач частково сплачував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок Відповідача, що є незаконним. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що умови п.п. 2.1.2 пункту 2.1. статті 2, пунктів 3.5, 3.6., 3.8., 3.9, 3.10, 3.11 статті 3, підпунктів 4.3.5., 4.3.9. пункту 4.3. статті 4 кредитного договору № 0862255201/Т/972110 від 17 жовтня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та [PERSON], умови Додатку №1 до кредитного договору, умови Додаткової угоди від 15.05.2014 р. в частині обов'язку позичальника [PERSON] сплачувати на користь ПАТ «Актабанк» щомісячну комісію за супроводження кредиту є недійсними через їх нікчемність, відтак вимоги про стягнення комісії за надання та супроводження кредиту в розмірі 28525,87 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Суд не може погодитися з доводами відповідача про зменшення простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 34946,16 на суму комісії 900,00 грн., яка була сплачена відповідачем [PERSON] за надання кредитних коштів, оскільки стягнення відповідної комісії не було предметом позовних вимог, а відповідачі не заявляли самостійних вимог в цій частині. За викладених обставин та враховуючи припинення зобов'язань поручителя за договором поруки з 15 травня 2014 року по 04 квітня 2016 року, припинення зобов'язань [PERSON] в частині: сплати строкової заборгованості по кредиту в сумі 1720,94 грн., строкової заборгованості по відсоткам в сумі 0,20 грн., простроченої заборгованості по кредиту в сумі 34046,16 грн.; часткового визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог, суд вважає обґрунтованим стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 17.10.2013 р., додатку № 1 до нього та додаткової угоди №1 від 15.05.2014 р. в розмірі 1804,60 грн., що складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 900,00 грн., простроченої заборгованості за відсотками - 4,60 грн., штрафу - 900,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Сплата відповідачем частково суми заборгованості за кредитом в розмірі 35767,30 грн. свідчить про визнання позовних вимог в цій частині та не звільняє від сплати судових витрат на умовах пропорційності. З урахуванням викладеного, а також враховуючи, що судом задовольняються заявлені позовні вимоги в сумі 1804,6 гривень, загальний розмір задоволених та визнаних вимог становить 37571,90 грн., що складає 55,58 % від заявленої позивачем суми заборгованості в розмірі 67599,98 грн., суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 765,89 гривень, що відповідає 55,58% від сплаченої позивачем суми судового збору під час звернення до суду - 1378,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved