Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки мотивуючи тим, що 03 жовтня 2012 року між [PERSON] та підприємцем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу № Ч-128А/52 за яким приватний підприємець [PERSON] зобов'язується передати у власність відповідачки об'єкт нерухомого майна, який буде створено у майбутньому, а відповідачка зобов'язується прийняти цей об'єкт та оплатити його. 03 жовтня 2012 року між [PERSON] та підприємцем [PERSON] укладено договір виконання робіт № Ч-ДР128А/52 за яким підприємець повинен виконати ряд будівельних робіт у квартирі, а відповідачка зобов'язувалась оплатити такі роботи. Відповідач особистих коштів на придбання нерухомого майна не мала, тому такі кошти замість відповідачки вніс позивач, який також займався організаційними питаннями, які передували укладенню договору. У зв'язку із вказаним позивач вважає, що договори є удаваними в частині що стосується покупця та замовника. Позивач позовні вимоги підтримав з мотивів наведених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Суду додатково пояснив, що свідок по справі [PERSON], яка є матір'ю відповідачки та колишньою дружиною відповідача намагається ввести суд в оману щодо дійсних обставин справи. Купити квартиру для відповідачки позивача попросила його колишня дружина [PERSON] Згодом у їхній сім'ї почались скандали, непорозуміння, [PERSON] вимагала купити ще одну квартиру вже особисто для неї. Підтвердженням того, що саме позивач купував квартиру, є довідки підприємців, які є іншою стороною по договорах, покази свідків, також у договорі в реквізитах сторін міститься телефон позивача. Представники позивача в судових засідання позовні вимоги підтримали з мотивів наведених в позовній заяві. Суду пояснили, що всі роботи щодо пошуку квартири, внесення коштів були здійснені позивачем. Відповідачка позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити. Суду пояснила, що бабуся обіцяла купити їй квартиру на повноліття. В 2012 році бабуся сказала щоб відповідачка почала шукати собі квартиру. Пошуком квартири займалась мати відповідачки [PERSON] Гроші на придбання квартири дала бабуся, гроші були передані матері - [PERSON] підписували договори на вул. Гаркуші, гроші в касу підприємців вносила мама - [PERSON], відповідачка була присутня при цьому. Гроші перераховували мама та позивач. Представник відповідачки в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити з мотивів викладених в запереченнях. Суду пояснив, що в квитанції вказано, що кошти прийнято від відповідачки. Відповідачка свої зобов'язання за договором виконала. Сторонами правочинів є відповідачка та підприємці. Правовідносини, які виникли між відповідачкою та підприємцями зазначені у договорах, жодних інших правовідносин між відповідачкою та підприємцями не встановлювалось. Свідок [PERSON], яка є матір'ю відповідачки та колишньою дружиною позивача суду пояснила, що з позивачем у неї склались негативні відносини. Перед повноліттям відповідачки, її бабуся - [PERSON], захотіла подарувати внучці квартиру, кошти в не ї на квартиру були, оскільки [PERSON] довгий час перебувала за кордоном на роботі, згодом займалась підприємницькою діяльністю в Україні. Пошуком квартири займалась свідок, відповідач сама квартиру не шукала. Позивач знайшов людей, які знали забудівників. Гроші [PERSON] передала свідку, відповідачка була в коледжі. Свідок та відповідачка зустрілись на Гаркуші де і підписували договір. При підписанні договору були відповідачка, свідок та позивач. Гроші почала рахувати свідок, а позивач їх дорахував бо свідку стало погано. Відповідачка на час укладення договорів була неповнолітньою, сідок часто їздила у відрядження, тому в договорі вказаний телефон позивача. Договір дарування грошей між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] не укладався. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивача він бачив декілька раз в офісі Івано-Франківськміськбуд. Свідок в офісі на вул. Гаркуші, 24 не працює. Гроші за квартиру передавав позивач, чи ще хтось був присутній свідок не пам'ятає. Свідок [PERSON], який працює в Івано-Франківськміськбуд менеджером суду пояснив, що в 2012 році приходив [PERSON] отримав в офісі загальну інформацію по об'єкту. [PERSON] декілька раз приходив сам, цікавився квартирами, йому було запропоновано декілька об'єктів, він зупинився на квартирі по [ADDRESS]. Оплачували кошти за квартиру в офісі фірми не в той день коли були оформлені договори. Гроші передав [PERSON], чи була у цей час відповідачка свідок не пригадує, також не пригадує щоб комусь стало погано при цьому. Підписувати договори прийшли вже [PERSON], [PERSON] та [PERSON], мати [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що з позивачем він працював, а відповідачку знає, бо вона приходила до позивача на роботу. Кожного ранку свідок та позивач обговорювали робочі питання, одного ранку позивач сказав що йому на завтра потрібен супровід, це було в жовтні 2012 року. Бухгалтер підготувала гроші і віддала їх [PERSON] [PERSON] взяв гроші та зі свідком поїхав на вулицю Гаркуші. Свідок залишився в машині. Свідок [PERSON] суду пояснила що з позивачем перебуває у трудових відносинах, працює бухгалтером. Відповідачку свідок знає оскільки [PERSON] проходила практику на фірмі позивача та була оформлена в позивача помічником юриста. 09 або 10 жовтня 2012 року [PERSON] сказав свідку підготувати йому 46 500 доларів США. Свідок взяла в сейфі гроші, перерахувала. Наступного дня зранку чи перед обідом до свідка зайшов [PERSON] і сказав щоб свідок принесла гроші . Свідок принесла гроші, перерахувала їх в присутності позивача та [PERSON] та віддала [PERSON] [PERSON] та [PERSON] вийшли. Свідок стверджує, що ці гроші були власністю [PERSON], оскільки в кінці вересня 2012 року [PERSON] віддав 50 000 доларів США [PERSON], а [PERSON] віддав [PERSON] його розписку про позику грошей. Свідок також пояснила, що як бухгалтер вела облік підприємця [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також закривала підприємницьку діяльність [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є бабусею відповідачки, з позивачем також знайома. Свідок працювала в Італії, після повернення з Італії займалась підприємницькою діяльністю в Івано-Франківську, однак пригадати якими саме видами підприємницької діяльності займалась не могла. Доходи отримані в Італії свідок не декларувала. Також свідок пояснила, що пообіцяла внучці (відповідачці) купити квартиру. Одного дня ввечері свідок дала [PERSON] 49 000 доларів США для купівлі квартири [PERSON]. Договір дарування грошових коштів не оформляли, оскільки в цьому не було необхідності. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 03 жовтня 2012 року між приватним підприємцем [PERSON] (далі продавець) та [PERSON] (далі покупець) укладено договір купівлі-продажу № Ч-128А/52, за яким, продавець, який виконує функції забудовника, зобов'язується передати у власність покупця об'єкт нерухомого майна, який буде створений (набутий) продавцем у майбутньому, а покупець зобов'язується прийняти цей об'єкт та оплатити його (а.с.5). Відповідно до п. 1.2 Договору, об'єктом нерухомого майна за цим договором до завершення будівництва та введення в експлуатацію є майнові права на квартиру № 1, загальною площею 82 кв.м., на 2 поверсі, та комора, загальною площею 3 кв.м. між 1 та 2 поверхами житлового будинку за будівельною адресою [ADDRESS]. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). 03 жовтня 2012 року між приватним підприємцем [PERSON] (далі виконавець) та [PERSON] (далі замовник) укладено договір виконання робіт № Ч-ДР128А/52, за яким замовник доручає і оплачує, а виконавець виконує в квартирі № 1 загальною площею 82 кв.м., на 2 поверсі житлового будинку за будівельною адресою [ADDRESS] певні роботи які зазначені у п. 1.1.1-1.1.14 Договору (а.с.8). Договір купівлі-продажу та договір виконання робіт підписаний зі сторони покупця та зі сторони змовника [PERSON]. Однак, в графі покупець та графі замовник, окрім прізвища [PERSON] вказано [PERSON] та мобільний телефон. Відповідачка у своїх поясненнях вказувала, що вона є некомпетентною та на той час була неповнолітньою, тому зі всіх питань які виникають по договору слід було звертатись до чоловіка її матері, позивача по справі [PERSON] Свідок [PERSON] в своїх показав вказала, що вона часто їздила у відрядження, тому питаннями щодо виконання робіт у квартирі згідно договору виконання робіт краще було займатись позивачу. Суд критично оцінює покази свідка [PERSON], оскільки між нею та позивачем склались вкрай негативні стосунки, що може вплинути на покази свідка [PERSON] Як вбачається із копій квитанцій (а.с.56), кошти за договорами прийнято від [PERSON], однак, як вказує сама відповідачка, кошти їй не належали. Як вбачається із довідок наданих приватними підприємцями [PERSON] та [PERSON], кошти за договорами купівлі-продажу та виконання робіт готівкою в касу підприємства було внесено [PERSON] в присутності продавця, виконавця, [PERSON] та відповідачки [PERSON] (а.с.11, 12). На час укладення договорів відповідачка своїх коштів не мала, кошти на придбання квартири матері відповідачки надала її бабуся [PERSON], яка їх заробила в Італії та займаючись підприємницькою діяльністю. Доказів отримання коштів за кордоном [PERSON] відповідачкою суду не надано, договору дарування грошових коштів укладено не було, якими видами підприємницької діяльності займалась [PERSON] назвати не могла, суми доходу також не знала. Позивач на час укладення договорів доходи мав, що підтверджується довідкою ДПІ в м. Івано-Франківську (а.с.10). Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Позивач просить визнати удаваним не весь правочин, а тільки в частині покупця та замовника, оскільки саме ним вносились кошти за договором купівлі-продажу та договором виконання робіт. У п. 25 постанови Пленуму від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Верховний Суд України роз'яснив, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Як вказали свідки [PERSON] та [PERSON] позивач 9 або 10 жовтня 2012 року взяв свої власні кошти в сумі, яка відповідає сумі договорів. Свідок [PERSON] супроводжував позивача до офісу на вулиці Гаркуші, де і було укладено договори. Те що договори укладені в офісі на вулиці Гаркуші сторонами не заперечується. Крім того, свідок [PERSON], який займається укладенням договорів із клієнтами, суду чітко вказав, що гроші витягував чоловік - [PERSON] Отже, судом встановлено, що обов'язки покупця за договором купівлі-продажу та обов'язки замовника за договором виконання робіт від 03.10.2012 року виконувались позивачем, який домовлялась про істотні умови договору, про ціну яку сплатив за власні кошти, а відповідач формально вписана у договори як покупець та замовник, тому позивач має бути визнаний покупцем по договору купівлі-продажу та замовником по договору виконання робіт. Відповідачка пошуком квартири не займалась, вказує що цим займалась її мати, однак доказів такого суду не надала. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст. ст. 235, 655 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч. 1 ЦПК України,

Outcome: approved