Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що [INFO] померла його дружина - [PERSON] , якій належала земельна ділянка, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, площею 2,7569 га, кадастровий номер: 4823983800:02:000:0073. Посилаючись на те, що вчасно та належним чином прийняв спадщину після смерті дружини, проте в органах нотаріату, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після її смерті, так як втрачено оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно, позивач просив про задоволення позовних вимог. В підготовче засідання сторони не з`явились. Від позивача до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Секретарської сільської ради письмовим клопотанням, просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 06 липня 2018 року. Згідно даних довідки Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області №534 від 18 квітня 2019 року останнім постійним місцем проживання [PERSON] було [ADDRESS] . На день її смерті разом із нею постійно проживав її чоловік - [PERSON] . Відповідно до даних архівної копії державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК №036333, виданого Кривоозерською райдержадміністрацією 21 січня 2003 року; витягу з Державного земельного кадастру №НВ-48082782622019 від 21 грудня 2019 року [PERSON] належала земельна ділянка, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, площею 2,7569 га, кадастровий номер: 4823983800:02:000:0073. Згідно даних копії спадкової справи №211/2019, заведеної Кривоозерською держнотконторою після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] позивач прийняв спадщину його після смерті, в порядку визначеному ч.1 ст.1269 ЦК України. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В оформленні спадкових прав на земельну ділянку у нотаріальному порядку позивачу відмовлено, так як відсутній оригінал правовстановлюючого документа на майно. Відповідно до положень ст.328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Відповідно до положень ст.1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно з\~положеннями ст.131\~ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. У відповідності до нормативних положень статей 1216, 1218, 1222, 1268 Цивільного кодексу України право власності спадкодавця на нерухоме майно переходить до його спадкоємців, яким є позивач. Стаття 1\~Цивільного процесуального\~кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод, держава, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем за законом, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких він є. Враховуючи досліджені обставини справи, з урахуванням норм європейського законодавства, суд приходить до висновку у необхідності задоволення позову в повному обсязі, оскільки таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved