Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним\~ позовом. У позові вказав, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 30.08.2015 року. До спадкового майна належить 1/2 частина квартири № 158 у будинку № 44 «а» по вул.Хортицьке шосе в м.Запоріжжі. Він не може оформити право власності на вищезазначене нерухоме майно, оскільки на квартиру накладено арешт постановою державного виконавця Хортицького ВДВС м.Запоріжжя від 13.07.2011 року. Згідно інформаційної довідки № 78618184 від 23.01.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровані обтяження заборона на його спадкове майно та внесені відповідні записи з реквізитами: номер обтяження 396635 від 13.07.2011 року, державний реєстратор [PERSON], Запорізьке міське управління юстиції, Запорізькій області, підстава виникнення обтяження постанова про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження, видавник [PERSON] ВДВС, особа майно/права якої обтяжуються [PERSON] Його мати [PERSON] не мала боргових зобовязань. Заборгованість по виплаті аліментів мав його брат [PERSON], яку він нещодавно погасив, але відповідач відмовив у знятті арешту. Позивач просить виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію обтяження, а саме арешту обєкта нерухомого майна квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], номер обтяження: 396635, зареєстровано 13.07.2011 року, державний реєстратор [PERSON], Запорізьке міське управління юстиції Запорізької області. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав суду\~ письмову заяву\~ з клопотанням про розгляд\~ справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] ВДВС м.Запоріжжя у судове засідання не зявився, на електрону адресу суду направив клопотання про розгляд справи без його участі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, з позовом згодний. Суд вважає за можливе розглянути справу \~у відсутності сторін, на підставі документів наявних у справі. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб,\~ які\~ беруть участь\~ у\~ справі,\~ чи\~ в\~ разі\~ якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть\~ участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи,\~ суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у звязку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст.11, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 15620 від 11.05.05 року (а.с.7). Згідно заповіту від 08.09.2005 року [PERSON] належну їй частину квартири [ADDRESS] заповіла [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до\~ свідоцтва про смерть І-ЖС № 338036, виданого 31.08.2015 року,\~ [PERSON] померла 30.08.2015 року, про що зроблений актовий запис № 6147 (а.с.10). З копії постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.07.2011 року вбачається, що на майно, що належить [PERSON]І накладений арешт (а.с. 9). Згідно інформаційної довідки № 78618184 від 23.01.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровані обтяження заборона на його спадкове майно та внесені відповідні записи з реквізитами: номер обтяження 396635 від 13.07.2011 року, державний реєстратор [PERSON], Запорізьке міське управління юстиції, Запорізькій області, підстава виникнення обтяження постанова про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 13/1, виданий 13.07.2011 року видавник [PERSON] ВДВС, запис про арешт перереєстровано у звязку з помилкою 1/1 частини квартири № 158 у будинку № 44 «а» по вул.Хортицьке шосе в м.Запоріжжі, раніше зареєстрованого № 11371717 від 11.07.2011 року [PERSON], підстави внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, [PERSON], Запорізьке міське управління юстиції, Запорізька області; вид обтяження: арешт нерухомого майна; відомості про субєктів обтяження: обтяжувач: [PERSON] відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, код ЄДРПОУ: 35037233, адреса: Україна, 69076, м. Запоріжжя, вул. Задніпровська, 48-а, додаткові відомості: тел. (061)222-32-07, 222-32-06, 222-32-08, особа майно/права якої обтяжується: [PERSON]; відомості про реєстрацію до 01.01.2013 р. : Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 11383225, 13.07.2011 17:25:59, реєстратор: Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; загальна характеристика обтяження: ВП 17264876, в/л 2-1829 від 31.07.2006, Хортицьким районний суд м.Запоріжжя; опис предмета обтяження: все нерухоме майно (а.с. 5-6). Відповідно до ст. 1116 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 41 Конституції України закріплено - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна та позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Як вбачається з ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-ІУ (далі-Закон), державною реєстрацією є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону наявність зареєстрованих обтяжень на нерухоме майно є підставою для відмови у реєстрації права власності на нерухоме майно. При цьому, ч.ч.1, 2, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Положення про Єдиний реєстр заборон на відчуження обєктів нерухомого майна, затвердженого наказом міністерства юстиції України № 31/5 від 9 червня 1999 року, п. 2.1. передбачено зняття заборони на підставі рішення суду. З листа [PERSON] ВДВС м.Запоріжжя за № 39224 від 19.01.2017 року вбачається, що державний виконавець не може зняти арешт з нерухомого майна боржника відповідно п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 11) Відповідно розрахунку заборгованості за виконавчим листом № 2-1829 від 07.08.2006 року [PERSON] має заборгованість по аліментам у розмірі 25164 грн. 67 коп. (а.с. 15). Згідно копії квитанції [PERSON] сплатив [PERSON] борг за аліменти в сумі 32000 грн. (а.с. 12) Відповідно до ст. 1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 1 протоколу №1 Конвенції гарантує кожному майнове право право власності. Згідно з практикою Європейського Суду, ст. 1 Протоколу №1 включає в себе три норми. Перша, загальна, норма стверджує принцип поваги права власності. Друга норма стосується позбавлення майна і обумовлює таке позбавлення певними обставинами. Третя норма визнає, що держави-учасниці Конвенції мають право контролювати використання власності відповідно до інтересів суспільства. Перш ніж розглянути питання про те, чи була дотримана перша норма, Суд повинен визначити, чи були застосовані дві останні норми. Тобто друга і третя норми як такі, що стосується окремих випадків втручання у право на повагу до власності, повинні тлумачитись у світлі загальної першої норми. Визнаючи право кожного на безперешкодне користування своїм майном, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції по суті є гарантією права власності. Про це прямо говорять слова «майно», «власність», «користування власністю». Право розпоряджатись своїм майном є звичайним та основоположним аспектом права власності. Поняття права власності має автономне значення у практиці Суду, яке не залежить від формальних кваліфікацій із внутрішнього права. Так, поняття власності не обмежується правом власності на фізичні речі: деякі інші права та вигоди, що створюють майно можуть бути розглянуті як «права власності» і, отже, як власність для цілей ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції. Остання охоплює і майнові цінності, включаючи чи право вимоги, за яким заявник може претендувати, як мінімум, на законне очікування отримання ефективного користування правом власності. Оскільки державний виконавець не може зняти арешт з нерухомого майна боржника, заборгованість за виконавчим листом № 2-1829 від 07.08.2006 року складала 25164 грн. 67 коп., але [PERSON] сплатив аліменти в сумі 32000 грн., підстав для заборони відчуження майна не має, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved