Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь кошти згідно укладеного між ними договору позики та понесені судові витрати по справі. Заявлені позовні вимоги мотивував тим, що 28.12.2010 року позичив відповідачу гроші в сумі 10000 грн. про що остання написала йому розписку з зазначенням граничного терміну повернення грошей 28 січня 2011 року. В зазначений час відповідач гроші не повернула і на прохання останньої, було продовжено даний договір до 30 листопада 2014 року, про що знову було написано розписку від 11.08.2014 року. По даний час відповідач повернула лише передбачені відсотки за користування позикою в розміру 3000 грн., а отримані в борг гроші не повернула, тому позивач просить стягнути їх з [PERSON] та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] заявлений позов повністю підтримала та попросила суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно, належним чином. Причини неявки до суду не відомі. Своїх заперечень до суду не надіслала. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) у власність другій стороні (позичальнику) передає грошові кошти або інші речі, визнані родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів(суму позики) або таку саму ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Факт укладення між сторонами договору позики грошових коштів в розмірі 10000 грн. підтверджується розписками від 28.12.2010 року та 11.08.2014 року, які як зазначила представник позивача в судовому засіданні були написані [PERSON] і остання отримала вказані грошові кошти. Вказані розписки є борговим документом, що підтверджує укладення договору позики (ч.1 ст.207, ч.2 ст.1047 ЦК України). Стаття 1049 ЦК України встановлює обов'язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження виконання взятих на себе зобов'язань по поверненню отриманих від позивача коштів. За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги недоведеність факту повернення боргу, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг у сумі 10000 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені судові витрати - судовий збір по справі в розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с.1); витрати на правову допомогу в розмірі 1827 грн. (а.с.12-13).

Outcome: approved