Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом посилаючись на те що, він є власником ? частини квартири № 11 в будинку № 13 смт. Ківшарівка м. Куп'янська Харківської області. Дана квартира була приватизована ним разом з дружиною, яка 31.08.2016 року померла. Крім них, у помешканні значиться зареєстрованою їх онучка [PERSON], яка з 2010 року змінила місце проживання, виїхала з квартири, у помешканні немає її речей. Участі в утриманні житла вона не приймає. Її реєстрація у квартирі перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися своєю нерухомістю, реалізувати свої спадкові права та скористатися правом на оформлення субсидії, тому він змушений звернутися з даним позовом до суду. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов просив задовольнити, оскільки визнання відповідачки такою, що втратила право користування належним йому житлом необхідно для оформлення спадщини після дружити та для субсидії. Відповідачка про час та місце проведення судового засідання була повідомлена у відповідності до ст. 74 ЦПК України належним чином за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законодавством порядку, але поштовий конверт повернувся з відміткам "за не запитом", однак до суду вона не зявилась з невідомих причин, заяви про перенесення слухання справи чи можливих заперечень проти позову не надала. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши позицію позивача та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] та його дружині [PERSON] по ? частині кожному на праві спільної часткової власності належить квартира № 11 в будинку № 13 смт. Ківшарівка м. Купянська Харківської області (а.с.4,5-6,11). [PERSON] 31 серпня 2016 року померла ( а.с.7). Згідно довідки ТОВ КК «Коменерго-Купянськ» за № 5144 від 20.10.2016 року крім позивача у зазначеній вище квартирі з 22.11.2006 року значиться зареєстрованою онука - [PERSON], [INFO] ( а.с.8). Факт не проживання відповідачки [PERSON] з 2010 року за місцем її реєстрації у квартирі позивача № 11 будинку № 13 смт. Ківшарівка, підтверджується комісійним актом б/н, складеним 20.10.2016 року, засвідченим представником підприємства надавача послуг завідувачем сектором по роботі з населенням ТОВ КК «Коменерго-Купянськ» [PERSON] і затвердженим керівником ТОВ КК «Коменерго-Купянськ» (а.с.19). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За правилами статей 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України гласить, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, в викладених вище обставин і норм закону випливає, що підстави, на грунті яких позивач набув своє право власності на нерухоме майно, є незмінними, законними та діючими дотепер. Згідно ч.1, ч.2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України (у випадку тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї протягом 6 місяців) та ст. 405 ЦК України (щодо членів сімї власника житла понад рік). Крім того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, з цього слідує, що в разі тривалого не проживання особи за місцем реєстрації, що становить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, власник цього майна має право заявити вимоги, зокрема, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Таким чином, враховуючи те, що відповідач добровільно виїхала з квартири, на протязі тривалого часу нею не користуються, про що свідчить акт, але з реєстраційного обліку не знімається, а також участі в утриманні житла не приймає, відсутні підстави для збереження за нею помешкання. У свою чергу, [PERSON], як власник нерухомого майна, згідно вимог статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, має право вільно користуватись і розпоряджатись власністю, однак реєстрація місця проживання відповідача у квартирі перешкоджає цьому, що призводить до порушення його прав. На підставі викладеного вище, ґрунтуючись на наданих суду доказах, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved