Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач звернулась до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтував тим, що [INFO] померла бабуся позивача. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з недоотриманої пенсії. 23 червня 2021 року приватним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з недоотриманої пенсії, яка зберігається на рахунках Пенсійного фонду України. 12 квітня 2021 року приватному нотаріусу Бахмутського нотаріального округу надана відповідь Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про наявність недоотриманої пенсії за життя [PERSON] та повідомлено, що розмір грошових коштів не отриманих за життя, можливих для фінансування з урахуванням на дату виплати [PERSON] , за період з 01 травня 2016 року до 30 квітня 2020 року становить 141806,77 гривень. Також повідомлено, що сума недоотриманої пенсії виплачується не більше ніж за три роки з дня звернення до управління особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом про право на спадщину за ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 01 червня 2021 року представник позивача звернулась до Покровського ОУ ПФУ з заявою на виплату недоотриманої пенсії, що залишилась після смерті бабусі [PERSON] . Згодом позивачем отримано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 21 липня 2021 року про відмову у виплаті недоотриманої пенсії бабусі. Тому, просить суд визнати незаконним та скасувати рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 21 липня 2021 року про відмову у виплаті [PERSON] недоотриманої за життя пенсії, яка належала померлій [PERSON] та зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву [PERSON] від 14 липня 2021 року про виплату недоотриманої за життя пенсії, яка належала [PERSON] без застосування норм ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи позивач в судове засідання не з`явилася, проте надали суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача ГУ ПФУ в Донецькій області, будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 20 серпня 2021 року від приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу Донецької області Рижкова О.О. копію спадкової справи, що відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та зобов`язано повідомити інформацію щодо: відкриття спадкової справи після її смерті, факту звернення із заявою про прийняття спадщини; наявності заповіту померлої. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, підлягають задоволенню з наступних підстав. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 11 серпня 2020 року Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Донецьк Донецької області. Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі Свідоцтва про право на спадщину) № 66630177 виданої 28 вересня 2021 року, до майна померлої [INFO] [PERSON] , приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу 17.08.2020 року заведено спадкову справу № 330/2020. За змістом листа приватного нотаріуса за вих. № 1084/01-09 від 28 вересня 2021 року та доданих до нього документів, 21 червня 2021 року приватним нотаріусом видано Свідоцтво про право на спадщину на грошову суму недоотриманої пенсії за реєстровим № 1663 на ім`я [PERSON] . Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом, сума недоотриманої пенсії за життя за період з 01 травня 2016 року до 30 квітня 2020 року, яка зберігається у Покровському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, яку передано у спадщину позивачу [PERSON] , становить 141806,77 гривень. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, сума недоотриманої пенсії в розмірі 141806,77 гривень позивачу не виплачувалась. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Під час визначення обсягу спадщини необхідно виходити з того, що права та обов`язки, суб`єктом яких був спадкодавець на час відкриття спадщини, переходять до його спадкоємців. Спростування цієї презумпції можливе лише у випадках, коли права та обов`язки є нерозривно пов`язаними з особою спадкодавця. Отже, закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права. Безпосередньою ознакою немайнових прав є невіддільність останніх від особи їхнього носія. Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Таким чином, право на аліменти, пенсії та інші соціальні виплати, як на періодичні платежі, не входить до складу спадщини, оскільки мають на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення зазначених прав у спадкодавця була його участь у сімейних, соціальних та трудових відносинах. Однак наведене правило не застосовується до випадків, коли зазначені суми були нараховані, але не одержані спадкодавцем і за умови відсутності членів його сім`ї, бажаючих їх отримати. В такому належить застосовувати ст. 1227 ЦК України. Згідно зі ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Аналізуючи, наведені правові норми вбачається, що до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя з незалежних від нього причин. Зміст ч. 3 ст. 52 Закону України № 1058-ІУ також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодування у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Слід звернути увагу на те, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення ч.ч. 2 та 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Згідно з пп. 2.26 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України, для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину. Суд, також виходить з того, що сторонами не наведено жодних обставин та не надано будь-яких доказів, які б свідчили, що спадкодавець не отримувала пенсію за період, що перевищує три роки з власної вини, що свідчить про відсутність підстав для застосування ст. 46 Закону. Свідоцтво про право на спадщину за законом є правовстановлюючим документом та з його отриманням позивач набув всіх прав і обов`язків спадкоємця, а отже право власності якого він набув є правом спадкоємця на успадковане майно. Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Торецького міського нотаріального округу Рижковим О.О., на даний час є дійсним та жодним чином не оскаржене, не скасоване та не піддано сумніву. З огляду на наявність дійсного документу, що посвідчує право позивача на суму недоотриманої пенсії за спірний період, тобто за межами встановленого ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» трирічного строку, суд вважає, що виплаті підлягає вся сума недоотриманої пенсії померлого пенсіонера [PERSON] , розмір якої визначено свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 01 червня 2021 року. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з вищенаведених норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Першого протоколу до неї, з огляду на те, що в разі застосування обмеження, визначеного в ст. 46 Закону, позивач невиправдано буде позбавлений державою права на майно, яке отримав у спадщину в передбачений Законом спосіб, а відповідно мав законні сподівання, що розмір пенсії, вказаний у свідоцтві їй буде виплачено в повному обсязі. Крім того, рішення про відмову у виплаті недоодержаної спадкодавцем [PERSON] мотивовано відсутністю у довіреної особи [PERSON] , яка має реєстрацію у м. Торецьк, не надано рішення про відмову у видачі довідки ВПО. Вирішуючи питання щодо правомірності такої відмови суд виходить з наступного. Зазначене рішення обґрунтовано вимогами ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п. 2.22 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, зареєстрованої 16 березня 2021 року в Міністерстві юстиції України за № 339/35961, ст. ст. 1, 4 Закону України «Про захист прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», п. 1 п. 8 «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи», затвердженого Постановою КМУ № 509. Так, ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначає, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Відповідно до п. 2.22 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування",затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зі змінами, внесеними Постановою правління Пенсійного фонду України № 25-1 від 16.12.2020 року, за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт громадянина України (для громадян, які мають паспорт громадянина України у формі картки, що містить безконтактний електронний носій,- довідка про реєстрацію місця проживання особи, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру»), тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - посвідка на постійне проживання, посвідчення на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист). Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, зокрема ст. ст. 1, 4, на які посилається відповідач і відмові про виплату пенсії, визначені поняття внутрішньо переміщеної особи та облік таких осіб. Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджений Постановою КМУ № 509 від 01.10.2014 року, регулює механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Як встановлено у судовому засіданні позивач [PERSON] 10.08.2020 року надала довіреність [PERSON] на її представництво, в тому числі, у будь - яких відділеннях Пенсійного фонду України будь - якого міста України з правом подачі заяви та усіх інших необхідних документів на отримання недоотриманої пенсії після померлої [INFO] [PERSON] в органах Пенсійного фонду України та отримувати належні їй грошові кошти в Державній казначейській службі України та/або у будь - якому відділенні поштового зв`язку будь - якого міста України. Таким чином, проаналізувавши вищенаведені приписи Закону та підзаконних нормативно - правових актів, суд доходить до висновку, що жодна з зазначених у рішенні про відмову у виплаті недоодержаної пенсії норм не закріплює обов`язку для представника додатково надавати рішення про відмову у видачі довідки внутрішньо - переміщеної особи. Отже, суд прийшов до переконання, що відповідач неправомірно відмовив представнику позивача у виплаті успадкованої нею суми пенсії після смерті спадкодавиці. З огляду на викладене, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пп. 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1% відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно із положенням Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2021 року складає 2270,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 908 грн. 00 коп. Суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача. З огляду на задоволення вимог позивача, за рахунок бюджетних асигнувань, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved