Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-банк`про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги мотивує тим, що в грудні 2020 року [PERSON] за адресою проживання отримано лист з постановою про відкриття виконавчого провадження № 63709965 від 23.11.2020 року від приватного виконавця Виконавчого округу Херсонської області Баталіна С.С. Вказане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса зареєстрованого в реєстрі за № 4837 виданий 31.10.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» 697 367,24 грн. Ознайомившись з виконавчим написом, [PERSON] стало відомо, що він виданий за зверненням AT «Альфа-банк», як правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором, який навіть не зазначений у виконавчому написі. [PERSON] укладав н єдиний кредитний договір, та це є договір № Ф0701194П від 22.03.2007 року. Відповідно до п. 1.1.2 якого визначено кінцевий термін погашення кредиту 21.03.2017 року. Зазначає, що позивач не отримував жодних повідомлень про наявність заборгованості ні від AT «Укрсоцбанк» ні від правонаступника (AT «Альфа-банк») про якого він дізнався лише із змісту виконавчого напису, не отримував жодних повідомлень про зміну кредитора за кредитним договором або вимог про погашення заборгованості від правонаступника, включаючи відповідача. Крім того, нотаріус не мав права вчиняти виконавчого напису, оскільки кредитний договір, укладений між Відповідачем та Позивачем, з якого виникають зобов`язання по погашенню заборгованості, не був нотаріально посвідчений. Договір іпотеки є похідним від кредитного договору і є лише способом забезпечення виконання зобов`язань за основним договором. Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріус зобов`язаний встановити, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. В супереч вказаній нормі нотаріус не встановив, що кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту є 21 березня 2017 року, що встановлено в п. 1.1.2. кредитного договору, а отже на момент видачі виконавчого напису минуло більше трьох років. Безспірною є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що виключає можливість спору щодо її розміру, строків нарахування, тобто документального підтвердження безспірності. З виконавчого напису нотаріуса вбачається, що до стягнення виставляється сума 697 367,24 грн., що складається з суми боргу за кредитом у розмірі 396 710,00 грн., сума боргу за комісію та відсотками у розмірі 299 156,66 грн. Заборгованість у відповідності до виконавчого напису від 31.10.2020 року стягується за період з 01.07.2017 року по 01.07.2020 року, тобто період поза межами позовної давності. При цьому, при вчинені виконавчого напису, приватним нотаріусом не з`ясовано на підставі яких первинних бухгалтерських документів у розумінні приписів ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зроблено цей розрахунок і у який спосіб підтверджена його безспірність та безумовність. Наданий відповідачем приватному нотаріусу розрахунок боргу відповідачем проведено у односторонньому порядку і він не міг бути розцінений як доказ, що підтверджує безспірність вимог кредитора. Просить визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.12.2020 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса зареєстрованого в реєстрі за №4837 виданий 31.10.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., який оскаржується боржником у судовому порядку по виконавчому провадженню № 63709965 відкритого приватним виконавцем Виконавчого округу Херсонської області Баталіним Сергієм Сергійовичем на підставі постанови від 23.11.2020 року до набрання судовим рішенням у справі законної сили. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.02.2021 року витребувано у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., належним чином завірені копії документів на підставі яких вчинено виконавчий напис №4837 від 31.10.2020 року про стягнення з [PERSON] коштів на користь АТ «Альфа-банк». Станом на 03.06.2021 року витребувані матеріали до суду не надійшли. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, повідомлялася. Надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся, причини неявки суду не повідомив, відзив до суду не подавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.03.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф070194П, що підтверджується копією вказаного договору. Відповідно до п.1.1.2 Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф070194П, кінцевий термін повернення заборгованості - 21.03.2017 року. 31.10.2020 року, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. винесено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 4837, пропонується стягнути на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», заборгованість, що виникла за кредитним договором №Ф070194П від 22.03.2007 року, укладеним з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.07.2017 року по 01.07.2020 року. Сума заборгованості складає 697 367,24 грн, в тому числі: - прострочена заборгованість за сумою кредиту - 396 710,58 грн.; - прострочена заборгованість за комісією та процентами - 299 156,66 грн.; - плата за вчинення виконавчого напису - 1 500,00 грн. Всього сума становить 397 367,24 грн. 23.11.2020 року приватним виконавцем Виконавчого округу Херсонської області Баталіним С.С. на підставі вищевказаного виконавчого напису в рамках виконавчого провадження № 63709965 винесено постанову про арешт коштів боржника, та арешт майна боржника. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.1.1.2 Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф070194П, строк дії договору закінчився 21.03.2017 року. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до ст.ст.256, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність у три роки, відповідно до ст.ст.253, 261 цього Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У відповідності до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до боржника, після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового. Таким чином, враховуючи кінцевий термін повернення кредиту - 21.03.2017 року, період стягнення з 01.07.2017 року по 01.07.2020 року зазначений у виконавчому написі, пред`явлено поза межами строку позовної давності. Згідно зі статтею 18 ЦК України, а також статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» вчинення виконавчого напису це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 31.10.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису 24.12.2019 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій, зазначені у написі, є безспірними. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, а відтак оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає до виконанню.

Outcome: approved