Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] (нова назва вулиці Київська) м. Коростишів, Житомирської області на підставі договору дарування квартири від 20.06.2000 р. На даний час в квартирі зареєстровані [PERSON] власник квартири, [PERSON] донька власника, [PERSON] онук власника, та відповідач [PERSON] У 2004 році [PERSON] звернулась до позивача та попросила її приписати у квартирі на період навчання у Коростишівському педагогічному училищі, а потім після закінчення остання мала виписатися. Проте після закінчення навчання вона поїхала в невідомому напрямку, з 2008 року не проживає, її реєстрація за даною квартирою перешкоджає позивачу належним чином розпорядитись своїм майном, а також оформити субсидію, а тому вимушена звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх майнових прав. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 16.10.2018 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) сторін за наявними матеріалами у справі. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 07.12.2018 року призначено судове засідання у справі з викликом сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу суду направила заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просить їх задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення в справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином , з врахуванням вимог \~ст. 128 ЦПК України, відзив на позовну заяву не подала, інших заяв та клопотань не надходило. Згідно вимог\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наступне. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: Житомирська область, м. Коростишів, вул.Київській ( перейменовано Більшовицька), 125 кв.31, що підтверджується копією договору дарування від 20.06.2000 року, що посвідчений приватним нотаріусом Коростишівського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі № 1555 та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.07.2005 (а.с.6). Відповідно до довідки № 208 від 04.10.2018 р. Коростишівського ЖБК "Дружба" за адресою м. Коростишів, вул. Київська 125. кв.31 зареєстровані: позивач [PERSON], [PERSON] - донька, [PERSON] - онук позивача та [PERSON] (а.с.7). Актом № 2098 від 08.10.2018 р. складеного депутатом Коростишівської міської ради підтверджено, що відповідач [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] зареєстрована, але не проживає на протязі 10-ти років (а.с.8). Конституцією України\~(ст.41) та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до\~Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,\~386,\~391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло\~житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст.\~379,\~382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст.383 ЦК України\~та\~ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності [PERSON] у квартирі, що належить на праві власності [PERSON] Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач [PERSON] не проживає у квартирі позивача понад встановлені законом строки, не користується нею, не несе витрат по її утриманню, даних про наявність між сторонами будь-яких договірних відносини суду не надано, а тому відповідача слід визнати такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням. Відповідно до п.6\~ст.264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути 704,80 грн. понесених судових витрат.

Outcome: approved