Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просив, з урахуванням уточнень, визнати недійсним договір іпотеки №18/08-5 від 04 серпня 2008 року, укладений між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю., за реєстровим номером 5593; скасувати рішення реєстратора приватного нотаріуса Зубарєва І.Ю. про реєстрацію іпотечного договору №5593 від 04.08.2008 року в державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером 7683946 від 04.08.2008 року; скасувати рішення реєстратора приватного нотаріуса Зубарєва І.Ю. про реєстрацію заборони відчуження квартири [ADDRESS] в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від [NUMBER] від 04.08.2008 року; судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в березні 2012 року позивач дізнався, що 04.08.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі відділення №5 Харківської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки без оформлення заставної, відповідно до умов якого [PERSON] передала банку в іпотеку квартиру [ADDRESS], в якій проживав позивач і яка була спільною сумісною власністю позивача та [PERSON]. Вказана квартира була придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2008 року, укладеного між нею та [PERSON]. Вказане відчуження спільної власності відбулося без участі позивачата без його дозволу як співвласника майна. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29.01.2015 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 04.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON] та скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON].На підставі договору іпотеки до Державного реєстру іпотек, Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна були внесені записи про обтяження об'єкту нерухомого майна та про заборону відчуження цього майна. На теперішній час такі записи з реєстру не вилучені, тому позивач не може використовувати належне йому майно. Позивач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся, представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представник відповідача - ПАТ АБ «Укргазбанк» в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, вважав їх необґрунтованим та таким, що не підлягають задоволенню. Надав суду письмові заперечення, в яких зазначає, що згідно відомостям з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 02.10.2015 року власником спірної квартири є [PERSON], а тому вважає [PERSON] неналежним позивачем у даній справі. Вважає висновок судів апеляційної та касаційної інстанцій зробленим всупереч нормативно-правовим актам та фактичним обставинам справи. Крім того, зауважив, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки договір іпотеки укладався 04.08.2008 року, а до суду звернувся лише 19.03.2015 року. На цій підставі просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Додатково в судовому засіданні представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що на момент укладення договору іпотеки, іпотекодавець стверджував, що не перебуває у шлюбі, що квартира належить їй на праві приватної власності та банк не міг на той час знати, що спірна квартира належала позивачеві та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Відповідач приватний нотаріус ХМНО Зубарєв І.Ю. в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази кожний окремо та у їх взаємозв'язку, дійшов наступних висновків. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку»від 05.06.2003 року №898-ІV, іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ст.3 вказаного Закону, іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до положень ст.5 Закону, предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація. Відповідно до положень ст.6 Закону, іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов'язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків. Згідно ст.17 Закону, іпотека припиняється у разі: визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Частиною 1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Згідно ст. 215, 216 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Судом встановлено, що в забезпечення вимог іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору №21/08-5К від 04.08.2008 року, між ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі Відділення №5 Харківської філії ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та [PERSON] 04.08.2008 року укладено договір іпотеки без оформлення заставної. Предметом іпотеки є нерухоме майно - трикімнатна квартира №33, що знаходиться за адресою м.Харків, вул..Клочківська, буд. 115 та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Зубарєвим І.Ю., приватним нотаріусом ХМНО 04.08.2008 року, реєстр.№5590 (п.1.1, 2.1 Договору іпотеки). Цей факт підтверджується також витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек №20065807 від 04.08.2008 року, реєстраційний номер 7683946. Згідно пункту 2.4 оспорюваного договору відповідач [PERSON] свідчила, що на підставах, передбачених чинним законодавством України, вона має право відчужувати предмет іпотеки; на підставах, передбачених чинним законодавством України, на предмет іпотеки може бути звернене стягнення; предмет іпотеки вільний від зобов'язань, крім тих, що передбачені дійсним договором; до нього не пред'явлені і не будуть пред'явлені майнові позови, пов'язані із вилученням предмету іпотеки; предмет іпотеки не є часткою, паєм. 04.08.2008 року приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю. у зв'язку з посвідчення зазначеного вище договору іпотеки накладена заборона відчуження зазначеної у договорі квартири. Цей факт підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №20065776 від 04.08.2008 року, реєстраційний номер 7683925. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29.01.2015 року змінено рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 вересня 2013 року, скасувавши його в частині. Позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Зоврема, визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] 70/100 частин квартири [ADDRESS]. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 04.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю. за реєстровим №5590. Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]. Відмовлено [PERSON] в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору іпотеки №18/08-5 від 04.08.2008 року, щодо квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та ВАТ АБ «Укргазбанк» та скасування реєстрації вказаного договору іпотеки у Державному реєстрі іпотек, вчинену 04.08.2008 року за номером 7683946, з інших підстав. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015 року рішення апеляційного суду Харківської області від 29.01.2015 року залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду України від 11.12.2015 року у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус ХМНО Зубарєв І.Ю., ПАТ «АБ «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції, [PERSON], реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання майна спільною сумісною власністю за заявою ПАТ АБ «Укргазбанк» про перегляд рішення апеляційного суду Харківської області від 29.01.2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9.09.2015 року відмовлено. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В силу ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідност.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідност.4 ЦПК УКраїни здійснюючи правосуддя, суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. Як передбачаєст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст.10, ч.2 ст. 27 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про наявність підстав для визнання оспорюваного позивачем договору іпотеки недійсним. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. Щодо строку позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 267 ЦК України та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду з даним позовом 19.05.2015 року. Разом з позовом до суду надана заява про поновлення строків звернення до суду, оскільки позивач про порушення своїх прав дізнався тільки в березні 2012 року, потім у травні 2012 року він звернувся з відповідним позовом до суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання недійсним договору іпотеки. З рішення апеляційного суду Харківської області позивач дізнався, що вимога про визнання договору іпотеки недійсним залишена без задоволення через не залучення до участі у справі в якості відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк». У ч. 1 ст. 261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до ч.ч.2, 3 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем подано позов до суду із дотриманням строків звернення до суду. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд присуджує позивачеві понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved