Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що є власником будинку на підставі Свідоцтва про право спадщини за заповітом, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідач по справі є її рідним братом, який зареєстрований у вказаному будинку. Однак, відповідач з 2010р. фактично не проживає у вказаному будинку, не несе витрат на його утримання, не сплачує за комунальні послуги, у житловому приміщенні відсутні його особисті речі. Таким чином, позивач позбавлена права розпоряджатись власністю на власний розсуд, що значно обмежує її законні права. Будь-яких перешкод у користуванні відповідачем житловим приміщенням ніколи не вчиняла, відповідач в добровільному порядку змінив своє місце проживання, яке позивачу не відомо по теперішній час. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.09.2018 року відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.01.2019 року справу призначено до судового розгляду. Позивач, представник позивача у вступному слові позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В подальшому позовні вимоги уточнили, та просили виключити із числа відповідачів по справі Відділ реєстрації місця проживання у Київському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади міста Харкова та електронного урядування Департаменту Реєстрації Харківської міської ради. В судове засідання не з'явились, відповідно до поданої до суду заяви, позовні вимоги підтримали, розгляд справи просили проводити без їх участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відзив на позовну заяву судом отримано не було. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та докази надані в обґрунтування вимог, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що позивач є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження чого в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та номер : 4553 від 30 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Зінченко Р.П. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 102014184 від 30.10.2017 р. житловий будинок за адресою: [ADDRESS], на праві приватної власності належить [PERSON] Відповідно до приписів ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як вбачається з будинкової книги з місця проживання про склад сім'ї та прописку за адресою: [ADDRESS]. зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, частиною 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сім'ї, інших осіб. На підставі ст. 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Підстави для збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, визначені ст. 71 Житлового кодексу України, відсутні. Приписами ст. 72 Житлового кодексу визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до копії акту від 02.07.2018 року, складеного [PERSON], [PERSON], [PERSON] зазначено про те, що підтверджують, що за адресою: [ADDRESS], мешкає [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] [PERSON], [INFO], за вищевказаною адресою не проживає протягом останніх двох років, в приміщенні відсутні його особисті речі. Відповідно до копії довідки КЗОЗ "ХМЛ № 28" від 13.06.2018 року зазначено про те, що [PERSON], [INFO], прописаний за адресою: [ADDRESS], за останній час з 2005 по 13.06.2018 р. за медичною допомогою не звертався. Таким чином, судом встановлено, що у відповідача наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею немає, у спірному будинку не проживає протягом тривалого часу з 2010 року. Наявність реєстрації відповідача у будинку перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Outcome: approved