Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 15 листопада 2003 року та зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Старосамбірського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 59. Від даного шлюбу у них є син [PERSON] , [INFO] . В підтвердження своїх позовних вимог покликається на те, що спільне життя не склалося через різні погляди на життя. З перших днів спільного проживання між ними почали виникати непорозуміння, які з часом загострювались. Їм не вдалося досягнути взаємної згоди щодо місця спільного проживання як сім`ї. Відповідач постійно проживає в місті Старий Самбір та відвідує сім`ю лише на вихідні дні. З народженням дитини ситуація не змінилася. Такі обставини взаємовідносин породжують непорозуміння, напругу та конфліктні ситуації. Спільного бюджету, як і спільного господарства, у їхній сім`ї не має і не було. Неодноразові намагання змінити становище у взаємовідносинах і зберегти сім`ю позитивних результатів не дали. Шлюбні стосунки між ними фактично припинені. Їхній шлюб носить формальний характер, а примирення є неможливим. Додатково зазначає, що 08.04.2020 року вона змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити. Відповідач подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності. Позов визнає, на розлучення згідний. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує щодо його розірвання, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , яка після державної реєстрації шлюбу обрала прізвище « [PERSON] », зареєстрований 15 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Старосамбірського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 59. Як вбачається зі свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , [PERSON] 08.04.2020 року змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає, що сім`я [PERSON] та [PERSON] остаточно розпалась і зберегти її неможливо. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, не підтримують шлюбних відносин, відповідач згідний на розірвання шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому позов є підставним та підлягає до задоволення. Висновок суду в даному випадку відповідає вимогам ст.112 СК України та п.10 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", згідно яких суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Крім того, як убачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви, який вона просить стягнути з відповідача. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 840,80 грн. судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: approved