Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою і вказав, що [INFO] померла його бабуся [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка серед іншого складалась із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,60 га, що розташована на території Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, яка за життя належала [PERSON] , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] Після смерті [PERSON] спадщину, яка складалась з вказаної вище земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], за заповітом отримав батько [PERSON], про що йому Державним нотаріусом другої Краматорської державної нотаріальної контори Чумаковою О.І. було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом №461 від 02.11.2010 року . Також нотаріусом зроблено запис щодо переходу права власності на земельну ділянку в Державному акті на право приватної власності на землю. [INFO] [PERSON] помер. За життя батько [PERSON] склав заповіт, яким заповів все майно йому , та який було посвідчено та зареєстровано 02.11.2010 року за №4160 Державним нотаріусом. У встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контор із заявою про прийняття спадщини. 15.09.2016 року Державним нотаріусом було винесено постанову у вчинені нотаріальної дії, якою йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,60 га, що розташована на території Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, що входить до складу спадщини після померлого [INFO] [PERSON].За життя [PERSON] не вчинив дій щодо Державної реєстрації права власності на земельну ділянку у порядку встановленому законом в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, а від так не набув права власності на успадковане ним після смерті [PERSON] майно . Батько [PERSON] прийняв спадщину до смерті [PERSON] , то земельна ділянка , яка входила до складу цієї спадщини в силу вимог ч.5 ст. 1268 ЦК України , належала йому з [INFO] ( з дня смерті [PERSON]). Просить постановити рішення, яким визнати за ним [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] у віці 64 роки в м.Краматорську Донецької області право власності на земельну ділянку , кадастровий номер [NUMBER], для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,60 га, яка знаходиться на території Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області. В судовому засідання предстаник позивача [PERSON], заявлені вимоги підтримав повністю, просить позов задовольнити. Визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. Представник відповідача Лебединської сільської ради в судове засідання не з»явився , подав заяву, в якій просить справу розглядати у відсутність представника сільської ради, з позовом згоден. Суд, заслухавши представника позивача , вивчивши подану заяву представника відповідача , дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Судом встановлено, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка серед іншого складалась із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,60 га, що розташована на території Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області. Земельна ділянка за життя належала [PERSON] , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] Після смерті [PERSON] спадщину, яка складалась з вказаної вище земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], за заповітом отримав батько позивача [PERSON], про що йому Державним нотаріусом другої Краматорської державної нотаріальної контори Чумаковою О.І. було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.11.2010 року, а/с- 8 . Також нотаріусом зроблено запис щодо переходу права власності на земельну ділянку в Державному акті на право приватної власності на землю, а/с-5. [INFO] батько позивача [PERSON] помер. За життя батько [PERSON] склав заповіт, яким заповів все майно позивачу , та який було посвідчено та зареєстровано 02.11.2010 року №4160 Державним нотаріусом, а/с- 10. У встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 15.09.2016 року Державним нотаріусом було винесено постанову у вчинені нотаріальної дії, якою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,60 га, що розташована на території Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, що входить до складу спадщини після померлого [INFO] [PERSON] а-с-11-12. За життя [PERSON] не вчинив дій щодо Державної реєстрації права власності на земельну ділянку у порядку встановленому законом в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, а від так не набув права власності на успадковане ним після смерті [PERSON] майно . ЇЇ батько [PERSON] прийняв спадщину до смерті [PERSON] , то земельна ділянка , яка входила до складу цієї спадщини в силу вимог ч.5 ст. 1268 ЦК України , належала йому з [INFO] ( з дня смерті [PERSON]). Відповідно до розділу 11 п.4.20 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 .02.2012 р. № 296/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 .02.2012 р за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкоємцеві. Іншого порядку видачі свідоцтва про право на спадщину чинним Законодавством не передбачено. Згідно абзацу 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Позивач в установленому законом порядку звернувся до державного нотаріуса для оформлення спадщини на земельну ділянку та йому необхідно було надати в нотаріальну контору правовстановлюючі документи на право власності на земельну ділянку, а саме належним чином зареєстроване свідоцтво про право на спадщину за заповітом, покійний [PERSON] не вчинив дій щодо Державної реєстрації права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, а від так не набув права власності на успадковане ним після смерті [PERSON] майно. Ч.1 ст.3 «Засади державної реєстрації прав» Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено обов»язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав». Згідно ч.1 зазначеної статті : речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту та реєстрації. Таким чином у спадкодавця , [PERSON], не виникло права власності на успадковану ним, після смерті [INFO] [PERSON], земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,60 га, що розташована на території Лебединської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.11.2010 року , яке не зареєстроване у відповідних органах, не може вважатися оформленим належним чином документом , тому нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій. Документ про право власності на земельну ділянку відсутній . У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини . Відповідно ч.7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням його права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин. Суд вважає доведеним, що [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON]. У суду є всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку в порядку спадкування , іншого порядку визнання права власності не існує . Викладене підтверджується копіями Дежавного акту а/с - 5 довідки відділу Держгеокадастру,а/с-6, свідоцтва про смерть, а/с- 7,9, свідоцтва про право на спадщину за заповітом,а/с-8, заповіту , а/с-10, постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а/с-11-12,свідоцтва про народження, а/с-13, і є достовірним . На підставі ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладається на позивача. На підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції (1952 р.), ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16 Закону України «Про власність», ,

Outcome: approved