Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, просить суд: зняти [PERSON], [INFO] (паспорт серії КЕ 320986 виданий Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області 25.10.1996 року) з реєстрації за адресою: м. Білгород - Дністровський, вул. Олімпійська (колишня Комсомольська) [ADDRESS], вказуючи на те, що вона є власницею квартири №6 в житловому будинку №9 по вул. Олімпійська (колишня Комсомольська) в м. Білгород-Дністровський на підставі договору дарування від 02.08.2016 року . У вищевказаній квартирі зареєстрований та проживає [PERSON] на підставі договору найму № 137, укладеного з попереднім власником цієї квартири [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.825 ЦК України позивач повідомила відповідача про розірвання договору найму та виселення з квартири через 2 місяці, оскільки вказана квартира необхідна для власного проживання та проживання членів сім`ї позивача. Проте, 06.10.2016 року, коли вона разом із її чоловіком та адвокатом прибули до належної їй квартири, то потрапити до неї не змогли, оскільки відповідач повісив замок на воротах, що перешкоджає вільний доступ до квартири. Сам відповідач не вийшов, через декілька годин передзвонив і почав погрожувати, що покидати квартиру не збирається та до квартири вона більше не потрапить. На підставі вищевикладеного вона і звернулась до суду з позовом за захистом своїх прав. Позивач в судовому засіданні надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав, наведених в позові. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома . У звязку із неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача, про що свідчить його заява, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору дарування, укладеного 02.08.2016 року між [PERSON], діючого від імені [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1056, позивач отримала безоплатно у власність 19/100 часток домоволодіння, розташованого в Одеській області, м. Білгород-Дністрвоський, вул. Олімпійська (колишня Комсомольска) будинок під № 9, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. У відповідності до довідки № 117 від 06.10.2016 року з місця реєстрації, про склад сім`ї та прописки, у житловому будинку № 9 по вул. Олімпійська, м. Білгород-Дністровський Одеської області зареєстровані [PERSON] (колишній власник) з 2010 року, [PERSON] (квартирант) з 2012 року. У відповідності до адресної довідки № 5118/787 від 18.10.2016 року, виданої Білгород-Дністровським РВ ДМС в Одеській області, [PERSON], [INFO] дійсно зареєстрований за адресою: [INFO] (колишня Комсомольска),9/6. Як зазначає позивач у своєму позові, [PERSON] є квартирантом на підставі договору найму № 137, укладеного з попереднім власником цієї квартири. А тому, позивач завчасно письмово попередила відповідача про розірвання договору найму та звільнення житлового приміщення. Проте, відповідач належну позивачу квартиру звільняти не збирався, натомість подавши до суду клопотання через свого представника про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням по цивільній справі №495/8638/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним договору дарування та скасування реєстрації права власності. Ухвалою Білгород-Дністрвоського міськрайонного суду Одеської області від 02.12.2016 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення зупинено до набрання законної сили рішенням по цивільній справі №495/8638/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним договору дарування та скасування реєстрації права власності. Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідач заперечував проти дійсності договору дарування, укладеного 02.08.2016 року між [PERSON], діючого від імені [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1056 у звязку із його фіктивністю. Також, в процесі розгляду справи, суду стало відомо, що позивач передав [PERSON] грошові кошти як завдаток в сумі 1200 доларів США, проте він не виконав своїх зобовязань з купівлі спірної квартири згідно п.2 договору передачі завдатку від 14.09.2011 року та протягом 2-х років не сплатив іншу частину обумовленої суми , наслідком чого було неповернення завдатку, про що звернено увагу в рішенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 15.03.2017 року, залишеного в силі апеляційним судом Одеської області ухвалою від 02.08.2017 року. Таким чином, оскільки Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним договору дарування та скасування реєстрації права власності відмовлено, та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.08.2017 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області залишено без змін, провадження у вказаній цивільній справі було відновлено та продовжено розгляд справи. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до ч.1 ст.810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. У відповідності до ч.2 ст.763 ЦК України, кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. У відповідності до ч.3 ст.825 ЦК України, договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. Таким чином, позивачем дотримано вимоги чинного законодавства, він письмово попередив наймача про розірвання договору найму та необхідність звільнення житлового приміщення за 2 місяці. Частиною першої статті 316 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). При цьому згідно статті 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Конституцією України (ст. 41] та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Таким чином, не зняття з реєстрації відповідача порушує право власності позивача. Положеннями ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на 19/100 часток домоволодіння, розташованого в Одеській області, м. Білгород-Дністрвоський, вул. Олімпійська (колишня Комсомольска) будинок під № 9, ту обставину, що у сенсі розуміння ч.3 ст.825, ч.2 ст.763, ч.3 ст.810 ЦК України договір найму № 137 є розірваним, а реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні порушує право власності позивача, що є неприпустимим, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню . На підставі викладеного та

Outcome: approved