Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовними вимогами, по яким просила суд визнати недійсним заповіт від 28.05.2014 року, складний та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі № 549, у звязку із порушенням нотаріусом [PERSON] порядку вчинення нотаріальних дій, не в межах свого нотаріального округу посвідчення оспорюваного заповіту. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорюваний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], який був складений заповідачем у лікарні за адресою: Київська область, Вижгородський район, с. Лютіж, вул. Вітряного, 69 а. Зазначає, що нотаріусом при посвідчені оспорюваного заповіту були порушені вимоги законодавства щодо порядку вчинення нотаріальних дій у межах нотаріального округу, відповідно до п.2 глави 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту від 22.02.2012 року. Дана обставина стала підставою для звернення до суду із позовом про визнання заповіту недійсним. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав. Треті особи до судового засідання не зявились, про дату, час та місце проведення якого повідомлені належним чином. Від третьої особи- приватного нотаріуса одеського міського нотаріального округу [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Суд ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. 27.07.2014 року помер [PERSON], що підтверджується витягом із реєстру про смерть № S 123/2014, виданий Відомством реєстрації актів цивільного стану: Обераудорф Федеративної Республіки Німеччина, копія якого наявна в матеріалах справи ( а.с.12). З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі є дружиною померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Одеської міської ради 16.09.2000 року, актовий запис №826 ( а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Позивач у встановлений законом період звернулась до приватного нотаріуса одеського міського нотаріального округу [PERSON], яка завела по факту смерті [PERSON] спадкову справу за № 56457548 ( 17/2014). В матеріалах справи наявна копія заповіту від 04.04.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] ( зареєстрованого в реєстрі за № 299) [PERSON] заповів [PERSON] квартиру під № 6, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул.. Дерибасівська, 12, а [PERSON] все інше майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті, і на що за законом буде мати право ( а.с.6). 28.05.2014 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого за реєстровим № 549, згідно умов якого [PERSON] заповів [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, всі його майнові права, нерухоме та рухоме майно, та все що буде йому належать на день смерті, в тому числі цінні папери, будь-які грошові внески з відсотками та компенсаціями, будь-які рахунки в банківських та фінансових установах та організаціях, незалежно від форми власності та підпорядкування, майно, яке залишилось як спадок після смерті матері заповідача [PERSON], померлої 29.08.2013 року, на яке має право, а також інше майно. Позивач мотивуючи свій позов наголошувала на тому, що заповіт від 28.05.2014 року був складний та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] з порушенням норм чинного законодавства, а саме не в межах свого нотаріального округу. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно 4.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1257 ЦК України, підставами для визнання заповіту недійсним є, зокрема, те що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. З матеріалів справи вбачається, що на момент посвідчення заповіту від 28.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] ( зареєстрованим в реєстрі за № 549) заповідач перебував на постійному лікуванні в онкологічній клініці ТОВ Медична клініка « Інновація» ( Київська обл., Вишгородський район, с. Лютіж, вул. Вітряного, 69-А), що підтверджується епікризом від 26.05.2014року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 15). В копії заповіту від 28.05.2014 року зазначено, що проект заповіту вигтовлено о 17 годині 30 хвилин, за допомогою технічних засобів у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, за адресою: м. Київ, [PERSON] Шевченка, 46, оф.3. Заповіт складано та підписано заповідачем і посвідчено нотаріусом у лікарні, о 18 годині 3- хвилин за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Лютіж, вул. Вітряного, 69 "а", у зв'язку зі станом здоров'я заповідача ( а.с.134). Відповідно до п.1 глави 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом на всій території України, за винятком обмежень у праві вчинення нотаріальних дій, установлених Законом України « Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст. 13-1 Закону України « Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425- ХІІ зазначено, що нотаріальний округ територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце ( контора) приватного нотаріуса. Нотаріальні округи визначаються відповідно до адміністративно-територіального устрою України. У містах з районним поділом округом діяльності нотаріуса є вся територія міста. У разі зміни адміністративно територіального поділу України, в результаті якого розташування робочого місця нотаріуса( контори) приватного нотаріуса увійшло до іншого нотаріального округу, нотаріальна діяльність відповідних нотаріусів повинна бути зареєстрована в цьому нотаріальному окрузі. Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів, у випадках передбачених цим законом. Відповідно до п.2 глави 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщені, яке є робочим місцем ( конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може зявитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаничи приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Суд приймає до уваги той факт, що заповіт від 28.05.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] не в межах свого нотаріального округ. Оскільки нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, дана обставина є підставою для визнання правочину, здійсненого нотаріусом за межами свого нотаріального округу недійсним. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~ Згідно з постановою № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі, за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. \~ Враховуючи вищезазначене, суд приймає визнання позову відповідачем та ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. Відповідно до ст.ст.15,16, 203, 215, 1223,1257, 1268 ЦК України, та

Outcome: approved