Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 83218530, позивачу належить житловий будинок [ADDRESS] , який він придбав на електронних торгах, згідно свідоцтва про придбання майна з електронних торгів серії НМА 880448, виданого 23.03.2017 року приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіною О.В. Вказаний житловий будинок раніше належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіною О.В. 20.12.2007 року за реєстровим №1936. При цьому, при посвідченні договору купівлі-продажу нотаріусом не прийнято до уваги, що продавцю будинку [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка для будівництва та обслуговування вищевказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0697 га, кадастровий номер [NUMBER] , відповідно до рішення Кодимської міської ради Одеської області №198 від 28.03.2007 року. Оскільки, відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, позивач просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 0,0697 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] . В судове засідання позивач не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надавши до суду клопотання в якому просить розглянути справу за її відсутністі, позовні вимоги визнає. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В п. 24 Постанови № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" Пленум Верховного Суду України дав роз`яснення, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження обставин справи. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Згідно статті 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Правовий режим земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved