Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до відповідача в якій посилається на те, що вони є власниками будинку № 6 у м. Чернівці по вул. Ткачука. Зазначає, що разом із ними у вказаному будинку зареєстрований син колишнього власника будинку, який протягом пяти років не проживає за вказаною адресою, відповідач є сторонньою особою для власників будинку. У звязку із викладеним позивач просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком. У судове засідання позивачі не зявились, проте надіслали до суду заяву про підтримання позовних вимог, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду в газеті «Буковина». Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу серії НАМ № 369759 та додаткового договору до договору купівлі-продажу серії НАМ № 764083 та згідно копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 35840251 від 02.04.2015 року та № 33618115 від 13.02.2015 року [PERSON] та [PERSON] є власниками 5/12 та 7/12 частин відповідно житлового будинку у м. Чернівці по вул. Ткачука, 6. Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб серії МИ № 10323, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 17.02.2015 року. Згідно довідки виданої ПП «Садгора Сервіс» № 496 від 26.01.2016 року у будинку № 6 по вул. Ткачука у м. Чернівці з 2007 року зареєстрований відповідач. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. [PERSON] змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Так, подаючи до суду негаторний позов, позивач просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користування своєю власністю, які заважають їй здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом. Судом також виявлено і те, що [PERSON] не є членом сімї, не є наймачем вказаного житла, а є родичем попереднього власника житла, який після набуття позивачами права власності на вказане житло в добровільному порядку з реєстрації не знявся. Позивач самостійно несе витрати по утриманню будинку, сплаті комунальних послуг, відповідач ж самоусунувся від таких обовязків, що безперечно створює перешкоди у безумовному володіння, користуванні та розпорядженні позивачем власним майном. При розгляді справи виявлені правовідносини, які виникли між власником та членом сімї колишнього власника житла. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ї. [PERSON] таких умов, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла, а як наслідок і у членів його сімї, а не у звязку із відсутності відповідача за місцем реєстрації протягом певного часу. В такому випадку, право на звернення до суду про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування нею у позивача виникло із моменту набуття права власності на вказане житло, а тому судом не беруться до уваги письмові докази що підтверджують відсутність відповідача за зареєстрованим місцем її проживання протягом деякого терміну за відсутністю необхідності в доказуванні даної обставини. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У своїй постанові від 16.01.2012 року Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, оскільки позивачі є власниками вказаної квартири, а відповідач є членом сімї колишнього власника житла, останній, втратив право користування даним житлом. Таким чином,

Outcome: approved