Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивачі подали до суду позовну заяву, в якій просили витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині однокімнатної квартири, загальною площею 41,4 кв.м., житловою площею 19,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути судовий збір. В обґрунтування\~позову зазначили,\~що їм\~на праві\~спільної сумісної\~власності на\~підставі свідоцтва\~про право\~власності на\~житло,\~виданого 12.06.2007\~року за\~реєстраційним номером\~7-07-293320П1\~відділом приватизації\~житлового фонду\~Управління комунального\~майна та\~приватизації Департаменту\~економіки та\~комунального майна\~Виконавчого комітету\~Харківської міської\~ради,\~згідно з\~розпорядженням від\~12.06.2007\~року,\~реєстраційний №\~10961П1,\~зареєстрованого в\~Комунальному підприємстві\~«Харківське міське\~бюро технічної\~інвентаризації» 02.07.2007\~року за\~реєстровим номером:\~П-7-27575,\~згідно Витягу\~про реєстрацію\~права власності\~на нерухоме\~майно КП\~«Харківське міське\~бюро технічної\~інвентаризації» за\~№ 16442401,\~реєстраційний номер:\~20807358\~від 29.10.2007\~року належить\~однокімнатна квартира,\~загальною площею\~41,4\~кв.\~м.,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~-\~по 1/2\~частині кожному.\~02.11.2007\~між ВАТ\~«Кредитпромбанк» та\~позивачем [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№ 7112/15/07-С,\~відповідно до\~умов якого\~останній отримав\~кредит у\~розмірі 153\~520\~грн.\~з розрахунку\~13,60\~%\~річних на\~строк з\~02.11.2007\~року до\~10.11.2022\~року.\~02.11.2007\~року з\~метою забезпечення\~виконання грошових\~зобов`язань [PERSON] \~за вищевказаним\~кредитним договором\~між ВАТ\~«Кредитпромбанк» та\~позивачами,\~було укладено\~іпотечний договір №\~7112/15-11/07-С,\~згідно умов\~якого вони\~передали в\~іпотеку банку\~вищезазначену квартиру.\~26.06.2013\~року між\~ВАТ «Кредитпромбанк»\~та ПАТ\~«Дельта Банк»\~було укладено\~договір купівлі-продажу\~прав вимоги,\~відповідно до\~умов якого\~ВАТ «Кредитпромбанк»\~передає (відступає)\~ПАТ «Дельта\~Банк» права\~вимоги за\~кредитними та\~забезпечувальними договорами,\~внаслідок чого\~ПАТ «Дельта\~Банк» замінив\~ВАТ «Кредитпромбанк»\~як кредитора\~у зазначених\~зобов`язаннях,\~а внаслідок\~передачі від\~ВАТ «Кредитпромбанк»\~до ПАТ\~«Дельта Банк»\~прав вимоги\~до боржників,\~до ПАТ\~«Дельта Банк»\~перейшло право\~вимоги від\~боржників повного,\~належного та\~реального виконання\~обов`язків за\~кредитними та\~забезпечувальними договорами.\~Позивачі зазначили,\~що 19.09.2016\~року заочним\~рішенням Орджонікідзевського\~районного суду\~м.\~Харкова позовні\~вимоги ПАТ\~«Дельта Банк»\~було задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 7112/15/07-С від 02.11.2007 року, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] в сумі 133\~142,45 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 102\~119,04 грн., заборгованості по відсоткам 31\~023,41 грн., - звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 7112/15-11/07-С від 02.11.2007 року, - однокімнатну квартиру загальною площею 41,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на квартиру. У квітні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.09.2016 року у цивільній справі № 644/9102/15-ц, ухвалою суду від 26.04.2018 року заявнику було поновлено строк на звернення до суду з вказаною заявою. Зазначили, що 07.05.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., зареєстрований в реєстрі за № 451. Згідно з п. 1.2. даного договору, нерухоме майно належить продавцю (ПАТ «Дельта Банк») на праві приватної власності на підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.09.2016 року. Право власності продавця зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.09.2017 року, номер запису про право власності 22244914, реєстраційний номер нерухомого майна: 1347054063101. 06.06.2018 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова заяву [PERSON] про перегляд вищевказаного заочного рішення було залишено без задоволення. 30.08.2018 року постановою Апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу позивача [PERSON] було задоволено частково. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.09.2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності відмовлено. Постанова набрала законної сили з дня її прийняття. Позивачі вказують, що спірна квартира залишилася у їх володінні та користуванні, однак станом на дату звернення з цим позовом її власником є [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 138762564 від 24.09.2018 року. Оскільки спірна квартира вибула з володіння без волі позивачів, на підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.09.2016 року, яке було скасовано постановою Апеляційного суду Харківської області від 30.08.2018 року, то вони мають право витребувати це майно від добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України. Вважають, що відповідач є саме добросовісним набувачем, оскільки він не знав і не міг знати, що ПАТ «Дельта Банк» не мав права відчужувати квартиру, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу від 07.05.2018 року право власності на неї було зареєстровано за ПАТ «Дельта Банк». Так само, відповідач не знав і про те, що в подальшому заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.09.2016 року на підставі якого ПАТ «Дельта Банк» набув право власності на вказане майно, буде скасовано. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник Індутний- [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання повторно не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позов не подав. У зв`язку з цим, суд за згодою позивачів, згідно вимогам ст. ст.\~223\~ч.4,\~280-281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи: ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином. В матеріалах справи є письмові пояснення, в яких представник третьої особи просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, у зв`язку з його незаконністю та необґрунтованістю, неналежним способом захисту порушення прав та законних інтересів позивачів. Суд, вислухавши позивача [PERSON] та його представника, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Згідно з ч.3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.06.2007 року за реєстраційним номером №7-07-293320П1 відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, згідно з розпорядженням від 12.06.2007 року, № 10961П1, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 02.07.2007 року за реєстровим номером №П-7-27575, однокімнатна квартира, загальною площею 41,4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07.09.2012 року у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». 02.11.2007 між ВАТ «Кредитпромбанк» та позивачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 7112/15/07-С, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 153\~520 грн. з розрахунку 13,60 % річних на строк з 02.11.2007 року до 10.11.2022 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань [PERSON] за вищевказаним кредитним договором між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] та [PERSON] було укладено 02.11.2007 року іпотечний договір № 7112/15-11/07-С, згідно умов якого іпотекодавці передали в іпотеку банку нерухоме майно, однокімнатну квартиру, загальною площею 41.4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить їм на праві приватної суспільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.06.2007 року за реєстраційним номером №7-07-293320П1 відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, згідно з розпорядженням від 12.06.2007 року, № 10961П1, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 02.07.2007 року за реєстровим номером №П-7-27575, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № 16442401, реєстраційний номер: 20807358 від 29.10.2007 року. Загальна вартість предмету іпотеки за домовленістю сторін складає 191900,00 грн. На вищевказаний предмет іпотеки накладена заборона відчуження нерухомого майна до повного виконання забовязань іпотекодавцями перед іпотекодаержателем за кредитним договором. 26.06.2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ВАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ВАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ВАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у\~зобов`язанні\~в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено\~договором\~або законом. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкові від 19.09.2016 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 7112/15/07-С від 02.11.2007 року, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] в сумі 133\~142,45 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 102\~119,04 грн., заборгованості по відсоткам 31\~023,41 грн., - звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 7112/15-11/07-С від 02.11.2007 року, - однокімнатну квартиру загальною площею 41,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцям на праві приватної суспільної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.06.2007 року за реєстраційним номером №7-07-293320П1 відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, згідно з розпорядженням від 12 червня 2007 року, реєстраційний № 10961П1, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 02 липня 2007 року за реєстровим номером: П-7-27575, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № 16442401, реєстраційний номер: 20807358 від 29.10.2007 року, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на квартиру. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкові від 26.04.2018 року поновлено [PERSON] строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 19.09.2016 року за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] та до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності. 07.05.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS] (інв. номер: [NUMBER] ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., зареєстрований в реєстрі за № 541. З п. 1.2. договору вбачається, що нерухоме майно належить продавцю (ПАТ «Дельта Банк») на праві приватної власності на підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.09.2016 року по справі № 644/9102/15-ц. Право власності продавця зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.09.2017 року, номер запису про право власності 22244914, реєстраційний номер нерухомого майна: 1347054063101. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкові від 06.06.2018 року заяву [PERSON] про перегляд вищезазначеного заочного рішення від 19.09.2016 року залишено без задоволення. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 30.08.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.09.2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності відмовлено. Стягнуто з ПАТ «ДельтаБанк» на користь [PERSON] судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1997,15 грн. Постанова набрала законної сили 30.08.2018 року. Положення ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі спростування презумпції правомірності правочину (скасування рішення суду) всі права, набуті сторонами правочину за ним, не повинні здійснюватися, а створені обов`язки та наслідки не підлягають виконанню. Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України\~встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1\~ст. 321 ЦК України\~регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє\~майно\~від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст. 388 ЦК України у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. \~Майно\~не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Добросовісне придбання згідно зі ст. 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] передавалася позивачами в іпотеку. Договір іпотеки не свідчить про надання ними згоди на продаж нерухомого майна, а свідчить лише про згоду позивачів на передачу майна в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, не свідчить про волевиявлення іпотекодавців на вибуття майна з їх володіння. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з частиною першою статті 33 цього Закону підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання. Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (ст. 36 ЗУ «Про іпотеку»). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Аналіз наведених положень ст.ст. 17, 33, 36, 37 ЗУ «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 14.02.2018 року у справі № 127/8068/16-ц та вказав, що за таких обставин вказана згода не може вважатися волевиявленням власника на вибуття майна з його володіння в розумінні статті 388 ЦК України. Верховний Суд України у постанові від 21.12.2016 року у справі № 6-2233цс16, зазначив, що вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Згідно правового висновку, зробленого у цій справі Верховний Суд України також зазначив, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1ст.388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст.388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені і можливі лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення ст.388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було віджене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Вищевикладене спростовує доводи, викладені третьою особою в своїх письмових поясненнях, щодо того, що под0430а позивачами віндикаційного позову до відповідача є неналежним способом захисту їх прав та інтересів. Судом встановлено, що майно, а саме: квартира [ADDRESS] , вибула з володіння позивачів на підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.09.2016 року у цивільній справі № 644/9102/15-ц у володіння ПАТ «Дельта Банк», яке було скасовано, та який в подальшому відчужив вказану квартиру відповідачу, тому позивачі мають право витребувати це майно від добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України. Як роз`яснив Верховний Суд України у\~п. 3 постанови Пленуму N 14 від 18.12.2009 р. "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги,\~задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог, зокрема, повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява. Зважаючи на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.06.2007 року за реєстраційним номером №7-07-293320П1 відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, згідно з розпорядженням від 12.06.2007 року, № 10961П1, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 02.07.2007 року за реєстровим номером №П-7-27575, однокімнатна квартира, загальною площею 41,4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , частки між ними не визначалися, з метою остаточного вирішення судом спору по суті, з метою захисту саме тих прав, з якими позивачі звернулись до суду, не зміючи підстави та предмет позову. суд вважає можливим та доцільним вийти за межі позовних вимог та витребувати спірну квартиру у спільну власність позивачів , а не по Ѕ частині кожному, як вони зазначають в позовній заяві. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивачів ґрунтуються на законі, обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved