Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому пояснив, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], 19.02.2016 року за реєстровим № 395. Даний факт підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка № 53612709. Відповідно до довідки Центру обслуговування абонентів № 10 від 04.03.2016 року за № 483 у квартирі [ADDRESS] зареєстрований колишній співвласник квартири [PERSON], чим порушує права позивача, як власника. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена у відповідності до вимог ч. 5 ст. 76 ЦПК України. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу без її присутності, не заперечує проти розгляду справи заочно. Відповідач у судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, що підтверджується оголошенням в газеті «Запорізька правда» від 14.04.2016 року, будь-яких клопотань чи заяв на адресу суду не надав. Третя особа у судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши заяву позивача та письмові докази в справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки він відповідає вимогам закону та обґрунтований письмовими доказами. Згідно ст. 13 Конституції України кожному гарантується державний захист прав власності. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], 19.02.2016 року за реєстровим № 395, позивач є власником квартири [ADDRESS]. Право власності на вказаний будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 19.02.2016 року, довідка № 53612709. Згідно п. 4.1.1 зазначеного договору купівлі-продажу в строк до 05.03.2016 року продавці зобовязані здійснити всі дії, необхідні для фактичної передачі квартири покупцю, тобто звільнити відчужувану квартиру від речей домашнього вжитку для вільного та безперешкодного користування нею покупцем, сплатити комунальні послуги, знятись з реєстрації місця проживання, передати покупцю ключі, а також вчинити інші дії, необхідні для реалізації покупцем права власності в повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власником квартири на теперішній час є [PERSON], а оскільки між відповідачем та позивачем не існує ніяких правовідношень, передбачених главою 32 ЦК України з приводу користування майном, суд дійшов до висновку, що відповідач безпідставно продовжує бути зареєстрованим в квартирі, оскільки втратив право користування нею. В добровільному порядку відповідач не припинив порушення права позивача власності шляхом зняття з реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, чи остаточного рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином, дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суддійшов висновку, що реєстрація відповідача за вказаною адресою чинить перешкоди позивачу у користуванні належного йому на праві приватної власності будинку, чим порушують його право власності, тому вважає його таким, що підлягає захисту у спосіб, обраний позивачем.

Outcome: approved