Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, який в ході судового розгляду уточнив, та остаточно просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 27.03.2019 року в розмірі 29024,38 грн. за договором про споживчий кредит № 4819 від 10 квітня 2018 року, що складається з заборгованості за основним боргом (кредитом) в розмірі 20316,69 грн., процентів за користування кредитом - 5143,18 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 2820,69 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту 149,78 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів - 85,62 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту - 203,17 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів - 305,25 грн. Позов мотивує тим, що 10.04.2018 відповідач став клієнтом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», підписавши договір про споживчий кредит № 4819 від 10 квітня 2018 року. Відповідно до умов договору відповідачу був наданий кредит в розмірі 23000 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 09.04.2023. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого станом на 27.03.2019 виникла заборгованість в розмірі 29024,38 грн., яку позивач просив стягнути в судовому порядку. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав із аналогічних викладеним у позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог та запереченнях на додаткові пояснення підстав. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених у додаткових письмових поясненнях на позов, зокрема, зазначив, що позивач безпідставно нараховував йому пеню, 3 % річних та інфляційні втрати всупереч положенням договору, які передбачають, що у разі прострочення погашення за кредитним договором позивач повинен був списувати кошти з інших рахунків відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Абзацом першим ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 10.04.2018 між сторонами було укладено договір про споживчий кредит № 4819 (надалі договір). Згідно з п. 2.2 договору відповідачу був наданий кредит в розмірі 23000 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту, не пізніше 09.04.2023. Згідно з п.п. 3.1.1.1.-3.1.1.2 договору умовою надання кредиту є сплата комісійної винагороди в розмірі 1150 грн., і позичальник погодився, що ця винагорода буде списана з поточного рахунку, в т.ч. за рахунок коштів, що надійшли у вигляді кредиту. На виконання зазначених вимог позивач перерахував кредитні кошти на поточний рахунок відповідача в розмірі 21850 грн., що підтверджується даними виписки з цього рахунку, а також меморіальним ордером № 4819 (2869448325) від 10.04.2018 року. Відповідно до п. 2.4.1 договору за користування кредитом відповідач зобов`язався сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 56 процентів річних. Відповідно до п. 8.3 договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплати процентів за користування кредитом, та/або сплати суми комісійної винагороди, позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше 15% суми простроченого платежу. Відповідач свої зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим, як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 27.03.2019 виникла заборгованість в сумі 29024,38 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом (кредитом) в розмірі 20316,69 грн., процентів за користування кредитом - 5143,18 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 2820,69 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту 149,78 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів - 85,62 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту - 203,17 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів - 305,25 грн. Доводи відповідача щодо відсутності підстав для нарахування йому пені, 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки позивач повинен був списувати кошти з інших рахунків відповідача, спростовуються наступним. Відповідно до п. 3.3.2 договору повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником згідно з графіком платежів або достроково відповідно до порядку, визначеного цим договором, але в будь-якому випадку не пізніше терміну остаточного повернення кредиту, встановленого згідно з цим договором. Якщо дата платежу припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до законодавства України, датою платежу є перший за ним робочий день. При цьому зобов`язання позичальника щодо сплати відповідного платежу вважається виконаним в строк за умови наявності достатньої суми коштів на поточному рахунку і списання їх в погашення заборгованості в перший робочий день, що слідує за таким вихідним, святковим або іншим неробочим днем. Згідно виписки\~по поточному\~рахунку № [NUMBER] (26257000272142), мали місце наступні залишки коштів на дати платежів, що визначені Графіком платежів: 30.06.2018 року - 682,87грн.; 31.07.2018 - 759,35грн.; 31.08.2018 - 38,27грн.; 30.09.2018 - 440,97грн.; 31.10.2018 - 0,00грн.; 30.11.2018 - 0,00грн.; 31.12.2018 - 136,40грн. Отже, вказані дані підтверджують порушення позичальником зобов`язань щодо забезпечення наявності коштів на залишку поточного рахунку. Згідно з п. 3.6.1, у разі відсутності або недостатності коштів на поточному рахунку в розмірі, необхідному для сплати позичальником платежів на користь Банку, Банк має право здійснювати договірне списання коштів з рахунків позичальника, перелік яких зазначено в додатку № 2 до Договору. Згідно зазначеного додатку такими рахунками є 26256501288089 (26201501288089 - після зміни параметрів) та 26258000177741 (26203000177741 - після зміни параметрів). З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, а тому позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача вищевказану заборгованість. При цьому, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Порядок розподілу судових витрат визначений ст. 141 ЦПК України. Як вбачається з оригіналу платіжного доручення, позивачем при пред`явленні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, зокрема судовий збір в розмірі 1921 грн.

Outcome: approved