Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом в якому просять визнати за ними право власності за набувальною давністю на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами кожному за адресою: [ADDRESS], а саме: А-1 житловий будинок, Б-1 літня кухня, В-1 сарай, Г-1 сарай, П-1 погріб, Ж-1 вбиральня, №1-2 огорожа. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що вони починаючи з травня 2002 року, за згодою власника [PERSON] володіють і користуються житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Також зазначають, що безперервно, відкрито, добросовісно користуються вказаним будинком більше 10 років, тому просять визнати право власності за набувальною давністю за кожним з позивачів ? частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS], а саме: А-1 житловий будинок, Б-1 літня кухня, В-1 сарай, Г-1 сарай, П-1 погріб, Ж-1 вбиральня, №1-2 огорожа. У судове засідання позивачі не з'явилися, надали суду заяви з проханням справу розглядати за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують та просять позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надавала. Представник третьої особи - Державної реєстраційної служби Покровського РУЮ Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статей 16 та 328 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок та господарські споруди САА № 389675 від 10.03.2006 р. А1 -житловий будинок, Б1 - літня кухня, В1 - сарай, Г1 - сарай, П1 - погріб, Ж1-вбиральня, №№ 1,2 - огорожа на [ADDRESS] належить на праві власності гр. [PERSON] /а.с. 34/. Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок загальна площа будинку [ADDRESS] становить 58,4 кв.м./а.с. 11-13/. [PERSON] помер [ADDRESS] р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.08.2006 р. /а.с. 8/. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.03.2007 р. спадкоємцем спадкового майна, яке складається з житлового будинку (А1 -житловий будинок) та господарських споруд ( Б1 - літня кухня, В1 - сарай, Г1 - сарай, П1 - погріб, Ж1-вбиральня, №№ 1,2 - огорожа) на [ADDRESS] є його сестра [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS] /а.с. 42/. Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Як вбачається з Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. З матеріалів справи, вбачається, що [PERSON], [PERSON] починаючи з травня 2002 року по теперішній час, оплачують рахунки за користування будинком, проводять в будинку капітальні та поточні ремонти, а отже тривало, добросовісно, відкрито та безперервно користується будинком з господарськими спорудами. Враховуючи викладене, а також те, що володіння є відкритим, очевидним для всіх, позивачі добросовісно заволоділи вказаним майном, продовжують відкрито та безперервно користуватися вказаним будинком з господарськими спорудами , то суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved