Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В позовній заяві вказує, що згідно договору купівлі-продажу від 25.11.2018 року який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. реєстровий номер 4831, їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Член сім`ї попереднього власника, відповідач [PERSON] і досі залишається зареєстрованим у належній позивачці квартирі, хоча не проживає там з моменту укладення договору купівлі-продажу, добровільно знятись з реєстрації не бажає. Як вказує позивачка їй невідомо місце проживання, перебування відповідача, водночас його реєстрація у її квартирі порушує права [PERSON] , як власника житла, оскільки комунальні платежі нараховуються за кількістю зареєстрованих осіб, що створює для позивачки додаткові витрати. Ухвалою суду від 19.12.2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивачка [PERSON] у судове засідання 23.01.2020 року не з`явилась. Надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, наполягає на задоволенні позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення на адресу реєстрації судових повісток, що повернулись до суду з відміткою установи пошти «за закінченням терміну зберігання». Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового засідання 25.06.2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши надані сторонами письмові докази та пояснення, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності і достатності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу від 25.11.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. реєстровий номер 4831, позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу, а саме п. 4.1.1 в строк до 10.11.2018 року продавець зобов`язаний здійснити всі дії, необхідні для фактичної передачі квартири покупцю, тобто звільнити відчужувану квартиру від речей домашнього вжитку для вільного та безперешкодного користування нею покупцем, сплатити комунальні послуги, передати покупцю ключі, в строк до 05.12.2018 року, знятися з реєстрації місця проживання та вчинити інші дії, необхідні для реалізації покупцем права власності в повному обсязі. Відповідач [PERSON] є членом сім`ї попереднього власника квартири, не є і не був членом сім`ї [PERSON] , що є власником житлового приміщення. Згідно ст. 13 Конституції України кожному гарантується державний захист прав власності. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як визначено ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Судом встановлено, що в будинку, що є власністю позивачки, зареєстрований відповідач [PERSON] . Відповідач [PERSON] є членом сім`ї попереднього власника квартири, не є і не був членом сім`ї [PERSON] , що є власником житлового приміщення. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року по справі № 6-158цс14 право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності у особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, чи остаточного рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином, дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що реєстрація відповідача за вказаною адресою чинить перешкоди позивачці у користуванні належним їй на праві власності будинком, призводить до втрат матеріального характеру, впливає на вартість майна у випадку його реалізації, чим порушує право власності позивачки, тому вважає його таким, що підлягає захисту у спосіб, обраний позивачем.

Outcome: approved