Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування заявлених вимог вказувала на те, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.07.2005 року. Від шлюбу мають неповнолітніх синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як пояснила позивачка, на даний час нею поданий позов до суду про розірвання шлюбу з відповідачем, але справа ще не розглянута, вони з відповідачем не живуть однією сім'єю, сини проживають разом з нею і повністю знаходяться на її утриманні. Відповідач у вихованні та утриманні дітей участі не бере, у добровільному порядку аліменти не сплачує, не приймає іншої участі в матеріальному забезпечення дитини, тому позивачка вимушена звернутись з позовом до суду та посилаючись на ст.ст. 180-183 СК України просила заявлені вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, направив до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути справу в його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнала, вказувала на те, що відповідач є інвалідом 2 групи. Вислухавши пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що сторони перебувають з 17.07.2005 р. в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох неповнолітніх синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.8,9). Позивачка просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач не проживає з нею однією сім'єю, в добровільному порядку відмовляється утримувати неповнолітніх дітей, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач є працездатним, працює, має стабільний та постійний доходу, тому суд вважає доцільним стягнути аліменти з відповідача в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу). Відповідно до роз'яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Також оскільки відповідно до ЗУ «Про судовий збір» відповідач як інвалід 2 групи звільнений від сплати судового збору, суд вважає доцільним віднести дані витрати за рахунок держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved