Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 10.01.2013 року від працівників ПАТ «ОТП Банк» йому стало відомо, що 16.06.2010 року приватним нотаріусом [PERSON] було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4103, за договором іпотеки нерухомого майна №7850 від 17.12.2007 року, укладеним між ним та банком, про стягнення з нього коштів в сумі 59 888,27 доларів США, яка включає в себе: 51 383,84 доларів США - залишок заборгованості за кредитом; 6676,83 доларів США - сума відсотків за користування кредитом за період з 17.01.2009 по 28.04.2010 року; 1827,60 доларів США - сума пені за прострочення виконання зобов»язань; 1700,00 грн. - витрати, пов»язані із вчиненням виконавчого напису. Вказаним виконавчим написом нотаріус запропонував банку задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого майна, що належить йому на праві власності у вигляді нерухомого майна, а саме - квартири, що розташована за адресою [ADDRESS]. Банк пред»явив виконавчий напис до Бабушкінського ВДВС ДМУЮ, який про примусове стягнення його не повідомив, копію постанови про відкриття виконавчого провадження йому не направив. Позивач зазначає, що обраний банком та нотаріусом позасудовий шлях звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяжування на підставі виконавчого напису нотаріуса не ґрунтується на нормах Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а тому виконавчий напис нотаріуса повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, а зокрема, в зв»язку з з тим, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса вказаним Законом у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено. Вчиняючи виконавчі написи на підставі наданих банком документів, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ч.1 ст.38 Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості. Розрахунок розміру невиконаних зобов»язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчих написах зроблено банком одноособово без врахування його думки та позиції і не відповідає дійсній сумі заборгованості, тобто ця сума не є безспірною. В досудовій вимозі про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-301/879/2007 від 17.12.2007 року та у виконавчому написі від 16.06.2010 року, суми, які він заборгував банку, суттєво різняться: у вимозі банку про погашення заборгованості за кредитним договором вказано - залишок заборгованості за кредитом у розмірі 51883,84 доларів США, сума відсотків 4384,42 доларів США, сума пені 2841,55 доларів США; у виконавчому написі нотаріуса вказано - залишок заборгованості за кредитом у розмірі 51 383,84 доларів США, сума відсотків 6676,83 доларів США, сума пені 1827,60 доларів США; отже боргові зобов»язання, зазначені у виконавчому написі, не співпадають із зобов»язаннями, зазначеними у досудовій вимозі банку за розміром визначених сум. Позивач просить визнати виконавчий напис № 4103 від 11.05.2010 року, вчинений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS], що належить йому на праві власності, таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання сторони та їх представники не з»явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та про визнання позову. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та зазначив, що позовні вимоги не визнає. Дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 17.12.2007 року між позивачем [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є відповідач, було укладено Кредитний договір №РМL-301/879/2007, за умовами якого відповідач надав позивачеві кредит строком до 17.12.2027 року у сумі 52 000,00 доларів США на умовах плаваючої процентної ставки терміном до 25 квітня 2038 року. Зазначені грошові кошти брались позивачем на придбання нерухомого майна. 17.12.2007 року між позивачем та банком укладено договір іпотеки №PML-301/879/2007, у відповідності до якого вищезазначений кредитний договір було забезпечено шляхом передання в заставу (іпотеку) двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. 10.01.2013 року від працівників ПАТ «ОТП Банк» позивачеві стало відомо, що 11.05.2010 року приватним нотаріусом [PERSON] було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4103, за договором іпотеки нерухомого майна №7850 від 17.12.2007 року, укладеним між ним та банком, про стягнення з нього коштів в сумі 59 888,27 доларів США, яка включає в себе: 51 383,84 доларів США - залишок заборгованості за кредитом; 6676,83 доларів США - сума відсотків за користування кредитом за період з 17.01.2009 по 28.04.2010 року; 1827,60 доларів США - сума пені за прострочення виконання зобов»язань; 1700,00 грн. - витрати, пов»язані із вчиненням виконавчого напису. Суд вважає, що вказаний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 572 ЦК України кредитор (іпотекодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У відповідності до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов»язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов»язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв»язку із пред»явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання. Згідно до ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Згідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат", п.284 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п.п. «б» ч.2 п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більш трьох років. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 11.05.2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4103, за договором іпотеки нерухомого майна №7850 від 17.12.2007 року, укладеним між позивачем банком, за яким звернуто стягнення на майно - квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. Цим виконавчим написом запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, задовольнити вимоги ПАТ «ОТП Банк» в розмірі 59 888,27 доларів США, яка включає в себе: 51 383,84 доларів США - залишок заборгованості за кредитом; 6676,83 доларів США - сума відсотків за користування кредитом за період з 17.01.2009 по 28.04.2010 року; 1827,60 доларів США - сума пені за прострочення виконання зобов»язань за період з 17.02.2009 по 27.01.2010 року; 1700,00 грн. - витрати, пов»язані із вчиненням виконавчого напису. Строк, за який провадиться стягнення - з 17.01.2009 по 28.04.2010 року. Постановою державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 16.06.2010 року ВП № 19803777 відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого напису. Встановлено, що при вчиненні виконавчого напису на підставі наданих банком документів, нотаріусом не було враховано наявності розбіжності у розмірі заборгованості позичальника за вказаним кредитним договором та її безспірності, оскільки в досудовій вимозі банку від 17.11.2009 року про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-301/879/2007 від 17.12.2007 року та у виконавчому написі від 16.06.2010 року, суми, які позивач заборгував банку, суттєво різняться у вимозі банку про погашення заборгованості за кредитним договором, де зазначено - залишок заборгованості за кредитом у розмірі 51883,84 доларів США, сума відсотків 4384,42 доларів США, сума пені 2841,55 доларів США; у виконавчому написі нотаріуса, де вказано - залишок заборгованості за кредитом у розмірі 51 383,84 доларів США, сума відсотків 6676,83 доларів США, сума пені 1827,60 доларів США; отже боргові зобов»язання, зазначені у виконавчому написі, не співпадають із зобов»язаннями, зазначеними у досудовій вимозі банку за розміром визначених сум. Представник відповідача в наданій суду заяві визнав позовні вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню і у відповідності до ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню і виконавчий напис від 11.05.2010 року, зареєстрований в реєстрі за № 4103, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про звернення стягнення на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS], належить визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved