Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 20.10.2004 між ЗАТ «Приватбанк», правонаступником всіх прав і обов`язків якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , було укладено кредитний договір № LVL6RK00770161, відповідно до умов якого, позивач отримав на строк до 20.10.2016 включно, на придбання продукції (телевізор Тошиба 29А3) кредит у розмірі 2249, 26 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості і комісії у розмірі 1,35 % від суми виданого кредиту щомісяця. У 2004 році ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Однак, Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 27.01.2015 у справі № 463/4343/14-ц у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20.10.2004 № LVL6RK00770161 у сумі 48254 грн. відмовлено у зв`язку із спливом позовної давності. При цьому, у вказаному рішенні суд встановив обставини, що останній платіж по кредитному договору від 20.10.2004 № LVL6RK00770161 повинен був бути здійснений до 20.10.2006 року. На час звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до суду із позовом 20.08.2014, позовна давність тривалістю три роки для вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором сплила. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27.01.2015 у справі № 463/4343/14-ц не оскаржувалося та набрало законної сили 26.02.2015. За заявою ПАТ КБ «Приватбанк» приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А. вчинено виконавчий напис від 02.10.2017 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк», що є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору № LVL6RK00770161 від 20.10.2004 та розрахунку заборгованості за договором станом на 10.07.2017, грошових коштів у сумі 73 391, 30 гривень. Даний виконавчий напис виконується приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л. В., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 07.03.2018. Місцем виконання оскаржуваного виконавчого напису є адреса приватного виконавця Ільчишин Л. В.: 79000, м. Львів. вул. Кн. Ольги, 5 З. Просить позов задовольнити та визнати виконавчий напис, вчинений 02 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі № 8986, таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача та позивач в судове засідання не прибули, представник позивача адвокат Керод Р. П. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] \~надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просив\~в позові\~відмовити в повному обсязі, з підстав вказаних у поданому відзиві, а розгляд справи проводити у його\~відсутності. Третя особа\~приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А. А. в судове засідання не з`явився, однак надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Третя особа -\~приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л. В. в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Згідно з ч. 2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. За загальним правилом\~статей 15, 16 ЦК України, кожна\~особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16\~ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18\~ЦК України, нотаріус\~здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1\~Закону України\~від 2\~вересня 1993\~року №\~3425-XII\~«Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39\~Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34\~Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14\~Закону «Про\~нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87\~Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат», визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті\~Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису, стягувачем або його уповноваженим представником, нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50\~Закону «Про нотаріат», передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень\~статей 87, 88 Закону «Про нотаріат», у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17. Вивченням судом матеріалів справи щодо вчинення спірного нотаріального напису встановлено, що приватним нотаріусом\~Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису про стягнення заборгованості за період з 20 жовтня 2004 року по 10 липня 2017 року порушено вимогу статті 88 Закону України «Про нотаріат», а саме, не враховано, що виконавчий напис може бути вчинено, якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, відтак не було дотримано вимог чинного законодавства України, що регулює вчинення нотаріальних написів. Крім цього, нотаріусом не було з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості, не враховано той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 січня 2015 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № LVL6RK00770161 від 20.10.2004 в сумі 48254, 69 грн. було відмовлено у зв`язку із спливом позовної давності (аркуш справи 13-15). На підставі наведеного,

Outcome: approved