Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила встановити факт володіння її дядьком на праві власності домоволодінням № 10 по вул. Леоніда Ступницького в с. Оліївка Житомирського району Житомирської області, а також визнати за неї право власності на даний житловий будинок, як за спадкоємицею за заповітом. У судове засідання сторони не зявились, проте як від позивача так і представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник відповідача заявлені вимоги підтримав. За таких обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність вказаних учасників судового розгляду, адже матеріали справи містять достатньо доказів щодо правовідносин, які склались між ними. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 25 березня 2015 року помер дядько позивача [PERSON] (а.с.8). За життя за останнім згідно погосподарської книги рахувався житловий будинок № 10 по вул. Леоніда Ступницького в с. Оліївка Житомирського району Житомирської області (а.с.13) право власності на котрий станом на 21 листопада 2015 року ні за ким не зареєстровано (а.с.12). 4 серпня 2014 року на ім'я [PERSON] виготовлено технічний паспорт на зазначене домоволодіння (а.с.14-16). 3 жовтня 1997 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів позивачу та іншим родичам у рівних частинах усе належне йому майно (а.с.9). Позивач є єдиною спадкоємицею до майна померлого [PERSON] (зворот а.с.10). Постановою нотаріуса від 17 травня 2017 року (а.с.11) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на такий обєкт нерухомості. За таких обставин позивач вказує, що вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки визнати право власності на належне їй спадкове майно у інший, аніж судовий спосіб, не має змоги. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Аналіз встановлених судом фактичних обставин справи та норм закону, що їх регулюють, у своїй сукупності дає підстави суду для задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності, адже як зясовано, дядько останньої за життя був фактичним власником спірного житлового будинку, однак належним чином оформити своє право власності на нього не встиг, у зв'язку з чим позивач, в даний час, унеможливлена у прийнятті спадщини. Також, судом встановлено, що заявник має законне право на отримання у власність вищевказаного нерухомого майна і не може бути позбавлена цього права, оскільки набуття нею права власності, як спадкоємицею за заповітом, чітко передбачено нормами ЦК України. Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога автора позову про встановлення факту володіння спадкодавцем на правів власності спірним житловим будинком, адже як роз'яснив ВСУ у п. 17 Постанови Пленуму № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 року факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. У даному випадку, як встановлено у ході судового розгляду, спадкодавець узагалі не мав правовстановлюючого документа на спірний будинок, а тому встановлення такого факту не є можливим. Отже, враховуючи вищенаведене та правову позицію Апеляційного суду Житомирської області з наведених правовідносин, позовна заява підлягає до часткового задоволення. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення таких витрат, що складаються із судового збору розміром 640,00 гривень (пропорційно до задоволеної частини вимог), з відповідача на користь позивача. Окремо, суд звертає увагу сторін на тому, що дана норма процесуального Закону є імперативною, що вимагає від суду безальтернативне та обовязкове її застосування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved