Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач звернулась в суд з цим позовом в якому просила стягнути аліменти з відповідача [PERSON] на її користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від його доходу, щомісяця, до закінчення ним навчання, а саме до 30.06.2019 року. Свій позов аргументувала тим, що з відповідачем по справі [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.08.1995 року, який розірвали 20.08.2003 року. Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якого батьком вказано відповідача. З 1 вересня 2014 року їхній син навчається на денній формі навчання у Вінницькому Національному аграрному університеті в м. Вінниця та в Національній академії внутрішніх справ на заочній формі навчання у зв'язку із чим потребує матеріальної допомоги. Сину за про плату навчання та харчування необхідні кошти. Вона сама не може повністю забезпечити потреби їхнього спільного з відповідачем сина, оскільки знаходиться у скрутному матеріальному становищі, займається домашнім господарством, доходи з якого не достатні для повноцінного утримання дитини, що навчається. Відповідач офіційно працює на посаді енергодиспетчера в ВП Жмеринська дистанція електропостачання, має доходи та може сплачувати аліменти на утримання сина на час навчання, оскільки до повноліття сина стабільно сплачував аліменти на його утримання. [INFO] року їхньому сину виповнилося 18 років, та припинилося виконання за виконавчим листом про стягнення аліментів на утримання їхнього сина в зв'язку з повноліттям. Відповідач за станом здоров'я - здоровий, працездатний, його матеріальне становище дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання сина на час навчання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що на даний час їй матеріально важко забезпечити сина, тому що він навчається у двох навчальних закладах та потребує матеріальної допомоги для проплати навчання та харчування. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги зазначені в позовній заяві [PERSON] до нього про стягнення аліментів визнав повністю. Пояснив, що [PERSON] належним чином доглядає за їх спільним сином і заявлена нею сума аліментів є справедливою. Його доходів вистачить на утримання повнолітнього сина до закінчення ним навчання та на утримання його сім'ї яка створилась внаслідок другого шлюбу. Суд вважає, що позов належить задовольнити, оскільки він ґрунтується на законі, визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб та згідно до вимог ст. 182 СК України - при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків,дочки, сина; інші обставини, які мають істотне значення; ч.1 ст. 199 СК України - якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; ст. 200 СК України - суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб ( не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що відповідач по справі [PERSON], в свідоцтві про народження записаний та є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.6). Згідно довідки від 11.09.2014 виданої департаментом міського виконкому житлово-експлутаційної контори № 5, [PERSON] проживає разом з матір'ю (а.с.5). Відповідно до довідки від 09.09.2014 виданої Міністерством внутрішніх справ України «Національна академія внутрішніх справ», [PERSON] є студентом першого курсу Вінницького відділення навчально-наукового інституту заочного навчання Національної академії внутрішніх справ, за спеціальністю «Правознавство» (а.с.7). Відповідно до контракту № 012.14д-КМО від 19.08.2014 підписаного [PERSON], термін навчання в Вінницькому національному аграрному університеті складає чотири роки, вартість навчання складає 3500 грн. за семестр (а.с.8). Відповідно до довідки від 09.09.2014 року виданої Вінницьким національним аграрним університетом [PERSON], що він є студентом першого курсу денної форми навчання економічного факультету Вінницького національного аграрного університету, термін навчання в якому складає один рік на ОКР «Бакалавра»(а.с.10). Відповідно до довідки № 149 про заробітну плату (дохід) виданої Відокремленим підрозділом «Жмеринська дистанція Електропостачання» від 12.09.2014 року [PERSON], його заробітна плата за останніх шість місяців становить 27030.18 грн. (а.с.11). Данні обставини визнаються відповідачем, тому відповідно до ст. 61 ЦПК не підлягають доказуванню. Враховуючи вищезазначене, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved