Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги мотивує тим, що 23 лютого 2016 року померла його бабуся [PERSON], яка до дня смерті проживала за адресою: [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина на наступне майно: - житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Борисівка, вул. Леніна, буд. 110; - земельну ділянку площею 4.980 га, для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності не землю серії ІІІ-ДП № 106964, виданого згідно рішення ХІУ сесія ХХІІІ скликання Дмитрівської сільської ради народних депутатів № 107 від 14 березня 2001 року; За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 31 серпня 2015 року секретарем виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області [PERSON], яким належний їй житловий будинок та земельну ділянку заповіла позивачу. 08 липня 2016 року позивач звернувся до Дмитрівської сільської ради з заявою про прийняття спадщини, однак через необізнаність з порядком прийняття спадщини вказану заяву не надіслав до нотаріальної контори. 15 серпня 2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщин. Листом № 940/01-16 від 14 серпня 2017 року приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу [PERSON] відмовила йому у прийнятті заяви, оскільки ним був пропущений визначений законом шестимісячний строк для подання такої заяви. На думку позивача, він пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причини, зокрема через необізнаність порядку прийняття спадщини. До того ж, вважає, що вона фактично прийняв спадщину, оскільки постійно до дня смерті бабусі проживав разом з нею за адресою: Дніпропетровська область Нікопольський район, с. Борисівка, вул. Леніна, буд. 110 та вели спільне господарство. Враховуючи наведені обставини, [PERSON] просив суд визначити йому додатковий строк шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] В судове засідання позивач не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.28). Відповідач [PERSON] з позовом ознайомлена, в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечила. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. При цьому, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Як встановлено судом, 23 лютого 2016 року померла [PERSON], яка доводиться бабусею позивачу (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на наступне майно: - житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Борисівка, вул. Леніна, буд. 110; - земельну ділянку площею 4.980 га, для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності не землю серії ІІІ-ДП № 106964, виданого згідно рішення ХІУ сесія ХХІІІ скликання Дмитрівської сільської ради народних депутатів № 107 від 14 березня 2001 року (а.с.14); На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений 31 серпня 2015 року секретарем виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області [PERSON], яким належний їй житловий будинок та земельну ділянку заповіла позивачу [PERSON] (а.с.12). 08 липня 2016 року [PERSON] звернувся до Дмитрівської сільської ради з заявою про прийняття спадщини (а.с.10), однак через необізнаність з порядком прийняття спадщини дану заяву не надіслав до нотаріальної контори. 15 серпня 2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщин. Однак листом № 940/01-16 від 14 серпня 2017 року приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу [PERSON] відмовила йому у прийняття заяву, оскільки ним був пропущений визначений законом шестимісячний строк для подання такої заяви (а.с.7). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], оскільки постійно до дня смерті спадкодавця проживав разом з нею за адресою: Дніпропетровська область Нікопольський район, с. Борисівка, вул. 110. Дані обставини підтверджуються довідкою Дмитрівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області № 409 від 24 лютого 2016 року (а.с.13). Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" розяснив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно керуватися тим, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні питання щодо поважності пропуску позивачем строку, передбаченому ст. 1270 ЦК України, суд приймає до уваги ті обставини, що він не мав змоги звернутися із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] через необізнаність порядку прийняття спадщини. Отже, суд \~вважає, що \~дані \~обставини, \~повязані \~з обєктивними \~та істотними труднощами для спадкоємця [PERSON] для подання такої заяви, тому суд визнає поважними причини пропуску ним строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] та вважає доцільним надати йому додатковий строк шість місяців для прийняття спадщини, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. Спадкоємців, які мають право на обовязкову частку в спадщині після смерті [PERSON] немає. \~\~

Outcome: approved