Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, просить визнати за ним право власності на спадкове будинковолодіння №103 по вул. Січових Стрільців в с. Старий Мізунь Долинського району Івано-Франквської області, яке складається з: житлового будинку, стодоли, стайні, вбиральні,\~ воріт та огорожі, що належало його бабі [PERSON], померлій 03.06.2011 року. В обгрунтування позову покликається на те, що 03.06.2011 року померла його баба [PERSON], яка за життя 03.03.2011 року склала заповіт, яким заповіла йому все своє майно з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось. До спадкового майна входить будинковолодіння № 103 но вул. Січових Стрільців в с. Старий Мізунь Долинського району. Досягнувши повноліття, звернувся до нотаріуса з відповідною заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, однак отримав відмову з підстав відсутності у спаадкодавця правовстановлюючих документів на вказане майно. Окрім цього, нотаріус роз"яснила, що для визнання права власності на спадкове майно їй необхідно звернутись до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні\~ позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення. Заслухавши пояснення \~ позивача, ознайомтвшись з матеріалами справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно із ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст.41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а право власності набувається в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ч.1 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. З даних копії свідоцтва про смерть серії 1-НМ №131569, виданого 03.06.2011 року виконавчим комітетом Старомізунської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис №31 встановлено, що 03.06.2011 року померла [PERSON] (а.с.6). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 03.03.2011 року секретарем Старомізунської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області та зареєстрований в реєстрі за № 55, яким на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, а також все, що буде належати їй на праві власності і на що за законом матиме право заповіла [PERSON] (а.с.8). Суду не представлено жодного доказу про те, що вказаний заповіт змінювався чи скасовувався заповідачем та є недійсним на сьогоднішній день. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадковому майні, немає. Відповідно до довідки № 825 від 18.04.2017 року, виданої виконкомом Старомізунської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, згідно запису в погосподарській книзі за № 5 номер обєкта погосподарського обліку 0395-1 за 2011-2015 роки, за [PERSON], померлою 03.06.2011 року, значиться житловий будинок в с. Старий Мізунь по вул. Січових Стрільців, 103. (а.с. 10). За вказаною адресою [PERSON] була постійно зареєстрована та проживала одна. Складений нею заповіт не змінювався та не скасовувався (а.с. 11). Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В судовому засіданні та матеріалами справи встановлено, що позивач являється єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який звернувся до приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу [PERSON] про прийняття стадщини, однак у видачі свідоцтва на право власності на вказаний вище житловий будинок після сметрі [PERSON] нотаріус відмовила, оскільки не надано документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вказане майно, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 16-17). Відповідно до ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може \~пред'явити \~позов \~про \~визнання \~його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, \~а також у разі втрати ним документа, \~який засвідчує його право власності. Відповідно до світлокопії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловай будинок, виготовленоий 19.05.2017 року на замовлення [PERSON], будинковолодіння № 103 по вул. Січових Стрільців в с. Старий Мізунь Долинського райну Івано-Франківької області складається з житлового будинку, стодоли, стайні, вбиральні,\~ воріт та огорожі (а.с.12-14). Копія довідки ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» № 131 від 19.05.2017 року підтверджує, що реєстрація права власності на дане домоволодіння в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводилась (а.с. 15). З огляду на викладене, враховуючи, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину, однак оформити право власності не має змоги через відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності [PERSON] на спадкове майно, тому є достатні підстави, щоб визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок. На пiдставi викладеного та\~ ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 року, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 392,1216-1218, 1223, 1233, 1268 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved