Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою. Свої вимоги мотивував тим, що 28 травня 2019 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1029, за яким відповідач отримав від позивача готівкою в борг 98 300 гривень, що на день передачі грошей відповідало еквівалентові суми 3 739 доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками м. Ужгорода та зобов`язався повернути зазначену суму грошових коштів не пізніше 31 грудня 2020 року. Виконання зобов`язання за договором повинно було здійснюватися шляхом перерахування на картковий рахунок позивача в AT КБ «Приватбанк» у наступному порядку: рівними частинами у розмірі 5 173 гривні 68 копійок щомісячно до 20 числа кожного місяця, починаючи з червня 2019 року. 19 липня 2019 року відповідач перерахував на належний позивачу картковий рахунок тільки 3 500 коп. 14 січня 2020 року відповідач, в рахунок повернення боргу, передав позивачу готівкою 400 доларів США, що на день передачі грошей відповідало еквівалентові суми 9 600 гривень, за середнім курсом продажу комерційним банками м. Ужгороді. 31 грудня 2020 року відповідач перерахував на картковий рахунок позивача 5 000 грн. Всього відповідач повернув 18 100 гривень. Решту боргу в сумі 80 200 він не повернув до цього часу, внаслідок чого з 01 січня 2021 року він є боржником, що прострочив виконання свого зобов`язання. На неодноразові звернення позивача з проханням повернути гроші, відповідач жодним чином не реагує. У зв`язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання, а також неможливості мирного вирішення спору, позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. З цих підстав позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь позивача [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , борг у сумі 81 644 .70 гривень, з яких: 80 200, 00 грн. - сума невиконаного зобов`язання, 402, 10 грн. - 3% річних, 1042, 60 грн. - інфляційне збільшення боргу, та вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, вимоги позову підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, своїм правом на подання відзиву на позов та бути присутнім в судовому засіданні не скористався, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подав. Враховуючи те, що відзиву відповідачем до суду подано не було, представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, суд приходить до переконання, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до вимог ч.5ст.279 ЦПК України проводиться за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, судом встановлені наступні обставини. 28 травня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М. (копія якого додана до матеріалів цивільної справи), зареєстрованого в реєстрі за № 1029, за умовами відповідач отримав від позивача готівкою в борг 98 300 гривень, що на день передачі грошей відповідало еквівалентові суми 3 739 доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками м. Ужгорода. П.б ч. 2 вказаного договору сторони визначили, що позичальник повинен повернути зазначену суму грошових коштів не пізніше 31 грудня 2020 року. П.в ч. 2 вказаного договору сторонами узгоджено, що виконання зобов`язання за договором повинно було здійснюватися шляхом перерахування на картковий рахунок позикодавця: [NUMBER] в AT КБ «Приватбанк» у наступному порядку: рівними частинами у розмірі 5 173 гривні 68 копійок щомісячно до 20 числа кожного місяця, починаючи з червня 2019 року. Зі змісту позову слідує, що станом на день звернення до суду з вказаним позовом Позичальник свої зобов`язання відповідно до договору позики від 28.05.2019 не виконав і грошові кошти Позикодавцю у повному обсязі не повернув. Позивач вказує, що 19 липня 2019 року відповідач перерахував на належний позивачу картковий рахунок тільки 3 500 коп. 14 січня 2020 року відповідач, в рахунок повернення боргу, передав позивачу готівкою 400 доларів США, що на день передачі грошей відповідало еквівалентові суми 9 600 гривень, за середнім курсом продажу комерційним банками м. Ужгороді. 31 грудня 2020 року відповідач перерахував на картковий рахунок позивача 5 000 грн. Всього відповідач повернув 18 100 гривень. Таким чином позивач стверджує, що решту боргу в сумі 80 200 він не повернув до цього часу, внаслідок чого з 01 січня 2021 року він є боржником. Вказані позивачем фактичні дані не спростовані стороною відповідача, адже такий жодних пояснень чи доказів по суті позову до суду не подав. З огляду на те, що відповідач у добровільному порядку не повернув решту частину боргу, позивач звернувся з позовом та ставить вимоги про стягнення заборгованості за договором позики з відповідача [PERSON] у сумі 81 644 .70 гривень, з яких: 80 200, 00 грн. - сума невиконаного зобов`язання, 402, 10 грн. - 3% річних, 1042, 60 грн. - інфляційне збільшення боргу, та вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк та не надав суду жодних доказів на спростування обставин, зазначених позивачем. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України)за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки право вимоги. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Тобто нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі N 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц, провадження N 14-16цс18. Під індексом інфляції розуміється показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, отже норма ЦК України, яка регламентує сплату індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання, поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється у розмірі 101 %. На цій підставі, позивачем здійснено нарахування 3 % річних та індексу інфляції, що полягає в компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати. Розмір заборгованості відповідно до розрахунку виконаного позивачем за період з 01.01.2021 р. по 02.03.2021 р. складає 81 644 .70 гривень, з яких: 80 200, 00 грн. - сума невиконаного зобов`язання, 402, 10 грн. - 3% річних, 1042, 60 грн. - інфляційне збільшення боргу. Наданий розрахунок позивачем суд приймає до уваги, оскільки останній відповідає нормам закону. Суд враховує висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах N 910/16945/14 та N 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі N 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах N 905/2324/17 та N 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі N 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Таким чином, судом вже попередньо встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, які позичальником не виконані, кошти, отримані у позику, не повернутів повному обсязі, при цьому суд враховує встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, тому суд приходить до переконання, що в даному випадку суд має право на стягнення відповідача на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором, вказана позивачем сума є правомірною, така що в даному випадку не буде суперечити ані укладеному договору позики, ані чинному законодавству. За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що в даному випадку становить 908.00 грн.

Outcome: approved