Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів. В обгрунтування вимог позову [PERSON] зазначає, що рішенням суду від 29.06.2017 року з неї було стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 17 листопада 2016 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Син [PERSON], в свою чергу, пішов від відповідача та став проживати разом із позивачем, перебуває на повному утриманні матері. За вказаних обставин відпали підстави для стягнення з позивача аліментів на утримання сина, та, навпаки, наявні пыдстави для стягнення аліментів з відповідача на утримання сина. У зв`язку із викладеним [PERSON] . була змушена звернутися до суду із відповідною позовною заявою. Відзиву на позовну заяву відповідач до суду не надав, у відповідності до ч. 2 ст. 191 ЦПК України суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.12.2018 року провадження по справі було відкрито. Ухвалою від 26.12.2018 року повернуто позивачу заяву про забезпечення позову. Увалою від 28.01.2019 року було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. Позивач склала письмову заяву, відповідно до якої просила розгляд справи здійснити у її відсутності, позовні вимоги підтримала просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляд справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома, заяв про відкладення розгляду справи або розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволення з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.06.2017 року по справі №495/9098/16-ц на позивача було покладено обов`язок сплачувати аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , проживаючого в [ADDRESS] , на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 17 листопада 2016 року та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист та відкрите виконавче провадження. Згідно акту №36 обстеження проживання особи за певною адресою від 19.12.2018 року, складеного комісією Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , станом на день складання акту проживає разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] за адресою : [ADDRESS] та знаходиться на повному її забезпеченні (а.с. 12). Також матеріали справи містять довідку від 19.12.2018 року №280 сільського голови Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, в якій також підтверджено факт проживання сина [PERSON] із матір`ю - [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] та перебування дитини на утриманні матері (а.с. 13). Між сторонами по справі виникли правовідносини щодо сплати періодичних платежів - аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яка в ході виконання рішення про стягнення аліментів змінила місце проживання та утримання із стягувача аліментів на боржника за аліментами, а також звільнення від сплати аліментів. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Встановлена судом обставина щодо спільного проживання позивача з дитиною свідчить про матеріальне забезпечення позивачем сина, а тому ці встановлені судом обставини мають істотне значення у розумінні частини другої статті 197 СК України для задоволення позову про звільнення позивача від сплати аліментів. Згідно з ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Комплексний аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що аліменти на утримання дитини підлягають сплаті тим з батьків, який проживає окремо від дитини. Повне звільнення платника аліментів від їх сплати можливе лише за його позовом у разі наявності для того істотних обставин. Оскільки судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] та знаходиться на її повному утриманні, а відповідач проживає окремо від дитини за іншою адресою, суд приходить до висновку, що позовна вимога про звільнення позивача від сплати періодичних платежів у виді аліментів, які стягуються з неї за рішенням суду, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до письмових доказів, наявних в матеріалах справи, а саме довідок сільської ради, факт проживання неповнолітнолітньої дитини [PERSON] із матірю та перебування останнього на утриманні позивача, підтверджується лише з моменту складання відповідних довідок, а саме з 19.12.2018 року. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач підлягає звільненню від сплати аліментів саме з 19.12.2018 року. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 червня 2018 року у справі № 753/23672/16-ц (провадження № 61-23679св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2018 року у справі № 342/79/17 (провадження № 61-7416в18) та вважає, що внаслідок істотної зміни обставини в обов`язку сплати аліментів позивачем, покладеного на нього рішенням суду, а саме - повного перебування на його утриманні дитини з 19.12.2018 року, настають наслідки звільнення її як платника аліментів від їх сплати батькові дитини, який дитину не утримував, проте за рішенням суду отримує від позивача аліменти. Таким чином суд прийшов до висновку, що право позивача [PERSON] порушене, а тому підлягає захисту шляхом задоволення її позовних вимог. Сплата позивачем аліментів на утримання сина, який проживає з нею не відповідає загальним засадам справедливості, та буде порушувати права неповнолітньої дитини, яка в разі подальшого відрахування коштів з заробітку матері, буде щомісячно позбавлятись грошових коштів, які остання могла б використати на утримання сина. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Ст.11 ч.ч. 2, 3 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8,9 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частки від доходу (заробітку) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку грунтується на вимогах закону та підлягають задоволенню. Аліменти у вказаному розмірі відповідатимуть інтересам дитини, розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина підлягають стягнення з дня звернення позивача до суду із позовом, а саме з 26.12.2018 року, що відповідає нормі статті ч.1 ст. 191 СК України. Конвенції ООН «Про права дитини», ст.ст. 9, 150, 180, 181 ч.3, 197 ч.2, СК України,

Outcome: approved