Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він є власником будинку [ADDRESS], в будинку зареєстровані він, його дружина, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON], після смерті свого батька [PERSON] відповідач з 2008 року за вказаною адресою не проживає, переїхав проживати до батьків своєї матері по [ADDRESS], будь-яких домовленостей між ним та відповідачем щодо збереження за ним права користування житловим приміщенням не існує, факт реєстрації відповідача за вказаною адресою створює для позивача ряд незручностей, він не може оформити житлову субсидію. Позивач просив суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]; зобов'язати управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області зняти відповідача з реєстрації за вказаною вище адресою. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач до суду не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином згідно вимог ЦПК України, причини неявки відповідача суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи. Представник 3-ї особи в судове засіданні не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надіслано письмове клопотання щодо розгляду справи без участі представника управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради. Заслухавши пояснення позивача, покази свідка, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, що стверджується копією цього свідоцтва, виданого 02.06.1987 року відділом комунального господарства виконавчого комітету Білоцерківської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету № 185 від 16.05.1987 року, на свідоцтві є реєстровий напис Білоцерківського МБТІ про реєстрацію права власності на даний будинок на ім'я позивача 02.06.1987 року в реєстровій книзі за № 16 за реєстром № 1544. В судовому засіданні також встановлено, що в цьому будинку зареєстровані позивач, його дружина [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON], онук [PERSON] [INFO], онук [PERSON] [INFO] - відповідач по справі, який зареєстрований за даною адресою з 06.10.1998 року. Наведене стверджується довідкою управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області від 10.02.2017 року № 553. З пояснень позивача слідує, що відповідач -це його онук, батьком якого був син позивача [PERSON], останній загинув [INFO], відповідач тільки зареєстрований за вказаною вище адресою, але не проживає з 2008 року, разом з матір'ю він переїхав проживати до її батьків по [ADDRESS], з того часу відповідач з позивачем та членами його сім'ї не спілкується, їх не відвідує, після досягнення повноліття участі в оплаті за комунальні послуги не приймає, реєстрація відповідача у вказаному вище житловому приміщенні створює для позивача перешкоди щодо розпорядження та користування належним йому житлом, він позбавлений можливості оформити житлову субсидію, тоді як вартість опалення весь час збільшується. Той факт, що відповідач зареєстрований, але не проживає у будинку [ADDRESS] біля 10 років, підтверджується показами свідка -[PERSON], яка є сусідкою позивача, добре знає самого позивача, всю його сім'ю. Покази свідка приймаються судом до уваги, оскільки вони не суперечать іншим доказам по справі, свідок не є заінтересованою в результаті розгляду даної справи. За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: в т.ч. судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Таким чином, як убачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з цим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою. Саме така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 січня 2012 року при розгляді за винятковими обставинами цивільної справи № 6-57цс11. За ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, за згодою власника житла відповідач був зареєстрований у будинку [ADDRESS] на правах члена сім'ї власника житла, але відповідач тривалий час більше року, не проживає за вказаною адресою, не користується житлом, але залишається зареєстрованим по даний час за цією адресою, добровільно з реєстрації не знявся, його реєстрація створює перешкоди для позивача у користуванні та розпорядженні цим майном, а тому суд вважає за можливе усунути для позивача перешкоди шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування даним житловим приміщенням, оскільки доказів того, що між сторонами були якісь домовленості щодо збереження за відповідачем права на користування житлом, суду не надано. А тому згідно положень вищенаведених правових норм відповідач втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.3 вказаного вище Закону, орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. А тому суд вважає за можливе зобов'язати управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, як орган реєстрації, зняти відповідача з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], оскільки судом відповідача визнано таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за даною адресою. На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід 2 групи, а тому на підставі ст.ст.79,88 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави. Враховуючи наведене та

Outcome: approved