Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], звернулися в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом до відповідача [PERSON] сільської ради, де третьою особою є [PERSON] Посилаються на те, що 31 травня 2012 року помер [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, який розташований в с.Лопушна по вул.Головна, 126, Вижницького району Чернівецької області. Будь-яких посмертних розпоряджень (заповіту) [PERSON] не залишив. Вони, як спадкоємці першої черги за законом, будучи дружиною та дочкою померлого [PERSON] фактично прийняли спадщину, оскільки були зареєстровані та проживали разом з спадкодавцем, вступили в управління спадковим майном, подали заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Крім них, спадкоємцем за законом є також син померлого [PERSON], однак останній спадщину не прийняв, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, на спадкове майно не претендує, інших осіб, які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає. Зазначили, що як спадкоємці першої звернулись до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус постановою відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, в звязку з відсутністю належним чином оформлених правовстановлюючих документів. Просять визнати за ними право власності на спадкове майно, а саме, на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Лопушна по вул.Головна, 126, Вижницького району Чернівецької області, який належав померлому 31 травня 2012 року [PERSON] у рівних частках. В підготовче судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. В підготовче судове засідання представник позивачки [PERSON] - [PERSON] не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи представник позивачки [PERSON] подав заяву про розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В підготовче судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи позивачка [PERSON] подала заяву про розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В підготовче судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача [PERSON] сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному обємі та просять справу розглядати без участі представника сільської ради. В судове засідання третя особа [PERSON] не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи від третьої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, врахувавши визнання позову відповідачем, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обємі. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 31 травня 2012 року помер чоловік позивачки [PERSON] та батько позивачки [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І-МИ №103197, виданого 01 червня 2012 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №10; копією свідоцтва про укладення шлюбу, Серія V-БМ №354474, виданого 03.11.1989 року, актовий запис №23; копією свідоцтва про народження, Серія І-МИ №005169, виданого 14.04.1995 року [PERSON] сільською радою, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №9; копією свідоцтва про шлюб, Серія І-МИ №116630, виданого 05.08.2016 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №06. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 22.06.2012 року встановлено факт родинних відносин між померлим 31.05.2012 року [PERSON], та [PERSON], як дочки та батька. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, який розташований в с.Лопушна по вул.Головна, 126, Вижницького району Чернівецької області. З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок під літ. «А» з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Лопушна по вул.Головна, 126, Вижницького району Чернівецької області, 1991 року побудови, вартістю 594953,00 грн. З довідки [PERSON] сільської ради №2974 від 13.11.2017 року вбачається, що [PERSON] проживав та був зареєстрований в [INFO] з 1996 року по 31.05.2012 року, тобто по день смерті. Спадкоємцями за законом першої черги є дружина [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON] Судом також встановлено, що крім позивачів [PERSON] та [PERSON] спадкоємцем першої черги за законом є син померлого [PERSON]Г,, який спадщину не прийняв та не претендує на спадкове майно, інших осіб які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується копією спадкової справи №141/2017 року. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, але у звязку із тим, що ними не було надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на дане майно, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №862/02-31 від 13.11.2017 року та копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №871/02-31 від 17.11.2017 року. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, житловий будинок по плану забудови під літ. «А» - 1991 року побудови, знаходиться в сільському населеному пункті, інші особи на володіння та користування даним житловим будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність житлового будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 06.10.2016 року, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 06.10.2016 року, щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким обєктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених обєктів нерухомості є необовязковим. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ перехідних положень цивільно-процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Outcome: approved