Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з позовною заявою, вимоги якої уточнили 21.09.2017 року, в якій просили визнати за ними у відповідних частках право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: вул. Греблівка, 41, с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що їм та їх батькам [PERSON] та [PERSON] на праві власності по 1/4 частині кожному належало майно господарського двору розташованого по вищевказаній адресі. 24.06.1991 року [PERSON] помер. Після його смерті в управління спадковим майном вступила донька [PERSON] 15.08.2016 року [PERSON] померла. Ще за життя [PERSON] посвідчила на імя [PERSON] заповіт. Позивачка [PERSON] прийняла спадщину за заповітом, оскільки проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В нотаріальному порядку їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння. У звязку з вищевказаним, позивачі просять суд визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими за адресою: вул. Греблівка, 41, с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області, а саме: за [PERSON] на належну їй 1/4 частину домоволодіння, на 1/4 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та на 1/4 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]; а за [PERSON] на належну йому 1/4 частину домоволодіння. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, однак позивачка [PERSON], яка також є представником позивача [PERSON] у уточненій позовній заяві просила розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в судове засідання не зявився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести без його участі. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягє до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки із погосподарської книги Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року за [PERSON], який був головою двору, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] значився робітничий двір, розташований по вул. Греблівка, 41, в с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 4). Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 25.02.2017 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані за вищевказаною адресою, побудовані у період з 1950 року по 1975 рік (а.с. 12-15). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. Відповідно до вимог ст.ст. 123, 126 ЦК Української РСР (в ред. від 18 липня 1963 року) та п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 02 березня 1973 року № 3 "Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього", розмір частки колишнього члена колгоспного двору в спільному майні, що належить дворові і збереглося після його перетворення в господарство робітників та службовців (якщо на час припинення існування двору цей член не втратив права на неї), встановлюється згідно зі ст.123 ЦК Української РСР. Тому при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх членів двору, в тому числі непрацездатних і неповнолітніх. Майно, придбане після перетворення колгоспного двору в господарство робітників чи службовців, підлягає поділу за нормами, що регулюють поділ спільної часткової власності або спільної сумісної власності подружжя. Отже, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (по 1/4 частині кожному) належало майно робітничого двору, розташованого за адресою: вул. Греблівка, 41, с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області. Згідно копії актового запису про шлюб № 28 від 08.05.1971 року (а.с. 62) [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно копії свідоцтва про народження позивачки [PERSON] її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Позивачка [PERSON] 15.07.1995 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище «Гутів», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 17). 24.06.1991 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON], для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (позивачка) прийняла спадщину за законом після смерті батька [PERSON], оскільки вступила в управління спадковим майном, проживала разом зі спадкодавцем, вела з ним спільне господарство, продовжує проживати у спадковому домоволодінні, що підтверджується довідкою Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 298 від 29.05.2012 року (а.с. 37 зворот). [PERSON] (мати) спадщину за законом після смерті чоловіка не приймала та подала до нотаріальної контори письмову заяву, в якій вказала, що не заперечує щодо видачі [PERSON] (позивачка) свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 38). 30.05.2012 року [PERSON] (позивачка) було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], згідно якого вона успадкувала грошовий вклад, що не є предметом даного позову (а.с. 38 зворот). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 159/2012 від 30.05.2012 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області, з якої вбачається, що [PERSON] (позивачка) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], яка бажала прийняти та прийняла спадщину, інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає (а.с. 32-41). 15.08.2016 року [PERSON] (мати) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). Ще за життя [PERSON] (мати) посвідчила на імя [PERSON] (позивачка) заповіт, яким заповіла їй все належне їй на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 27.07.2016 року (а.с. 8). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON], оскільки проживала разом з нею на час відкриття спадщини за адресою вул. Греблівка, 41, с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області, що підтверджується довідкою Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 103 від 24.02.2017 року (а.с. 5). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 20/2017 від 23.02.2017 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON], з якої вбачається, що [PERSON] (позивачка) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка бажала прийняти та прийняла спадщину (а.с. 44-77). Отже, на момент звернення до суду позивачі правомірно претендують на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими по вул. Греблівка, 41, в с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області. Позивачці [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом після смерті [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по вул. Греблівка, 41, с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] № 449/02-31 від 18.08.2017 року (а.с. 10). Зазначені обставини перешкоджають позивачам належним чином оформити право власності на частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачами в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. При такому вирішенні позову судові витрати, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, покласти на рахунок позивачів. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved