Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно в якій вказують, що 23.10.1997 року помер їхній батько [PERSON], після чого відкрилась спадщина на належне йому спадкове майно, а саме житловий будинок у м. Чернівці по вул. Дібровецькій, 71. Зазначають, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину належним чином, оскільки на момент смерті батька постійно проживали разом із ним. [PERSON] звернулась із заявою до Другої Чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на будинковолодіння по вул. Дібровецькій, 71 у м. Чернівці. Позивачі вказують, що за життя їхньому батьку на підставі рішення виконкому Чернівецької міської ради депутатів трудящих була передана у користування для будівництва житлового будинку земельна ділянка за вказаною адресою та вподальшому укладений договір про надання такої земельної ділянки в безтермінове користування. [PERSON] був побудований житловий будинок, однак за життя останній не отримав правовстановлюючих документів на нього. Враховуючи відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, позивачі просять суд ухвалити рішення, яким визнати за ними право власності по 1/3 частині кожному на житловий будинок № 71 розташований в м. Чернівці по вул. Дібровецькій. Представник, який діє від імені позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути у його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Чернівецької міської ради депутатів трудящих № 183/9 від 08.05.1956 року [PERSON] було відведено земельну ділянку розміром 0,06 га під індивідуальне житлове будівництво по вул. Дібровецькій між № 53-55 у м. Чернівці. В подальшому 26.02.1957 року, між відділом комунального господарства виконкому Чернівецької міської ради депутатів трудящих та [PERSON] укладено договір (реєстр № 2-5258) про передачу в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку по вул. Дібровецькій 53 а у м. Чернівці. Відповідно до технічного паспорту на будинок № 71 по вул. Дібровецькій у м. Чернівці до 27.06.1988 року [PERSON] на виділеній йому земельній ділянці побудовано житловий будинок літ. А, площею 69,10 кв.м. в тому числі житловою 37,40 кв.м. та підсобною 31,70 кв.м., літня кухня літ Б, сараї літ. В, Г, Д, вбиральня літ. Е, колодязь літ. І, огорожа № 1-4. Станом на 20.05.2010 року змін у будинковолодінні не було. Визначено також, що будинковолодіння в експлуатацію не здане, проте не є самовільним будівництвом. 23.10.1997 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-МИ № 037140. У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР (який діяв на момент правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно довідки виданої ЖРЕП № 15 від 20.08.2011 року № 2481, на момент смерті [PERSON] разом із ним по вул. Дібровецькій, 71 у м. Чернівці проживали [PERSON]М син, [PERSON] дружина та [PERSON], а тому його сини вважаються такими, що спадщину після смерті батька прийняли, оскільки фактично вступили в управління його майном. Із матеріалів справи встановлено, що позивачі є дітьми померлого [PERSON] та в даний час є єдиними спадкоємцями після смерті їхнього батька. Так, [PERSON] звернулась до нотаріуса другої державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті її батька на житловий будинок із належними до нього господарськими спорудами розташованого у м. Чернівці по вул. Дібровецькій, 71 у звязку із тим, що спадкоємець не надав нотаріусу правовстановлюючий документ про належність спадкодавцю вказаного житлового будинку із належними до нього господарськими спорудами. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. З позовом про визнання права власності на спадщину в судовому порядку, може звернутися особа у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Дані роз'яснення містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування". Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що будівництво вищевказаного будинку проводилось в період до 1992 року та не може визнаватись самочинним будівництвом. В листі Держархбудінспекції № 40-12-2409 від 01.09.2011 року вказано, що 05.08.1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва. До цієї дати, не передбачалась процедура введення житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. На підставі викладеного, оскільки позивачі є єдиними спадкоємцями після смерті їх батька, належним чином прийняли спадщину, їхній батько збудував будинок на законних підставах на виділеній йому для цього земельній ділянці однак за життя права власності на нього не зареєстрував, позивачі мають всі правові підстави володіти, користуватись та розпоряджатись своїм спадковим майном на яке прохають визнати право власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved