Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом і посилаючись на ст. ст. 15,16,203,215 ЦК України, просить визнати недійсним договір про надання права користування земельною ділянкою від 16.12.2009р , укладений представником [PERSON] [PERSON] з відповідачем. Обґрунтовує вимоги таким. Він є власником земельної ділянки з кадастровим номером 1425587300:06:000:0469, розташованої на території Соловйовської сільради Ясинуватського району Донецької області. Право власності зареєстровано 23.10.2012р. Як власник ділянки, має право володіти, користуватися і розпоряджатися нею. Однак в даний час він не може розпорядитися ділянкою шляхом передачі її в оренду через наявність неправомірного договору про надання права користування земельною ділянкою від 16.12.2009р, укладеного з відповідачем представником [PERSON] [PERSON] Про такий факт йому стало відомо 29.06.2017р з відомостей, розміщених в [PERSON] реєстрі речових прав на нерухоме майно. [PERSON] не мав наміру укладати з відповідачем договір про надання права користування зазначеною земельною ділянкою, про що свідчить відсутність в довіреності № 4464 від 25.11.2009року вказівок на наявність у [PERSON] повноважень на укладення ним від імені [PERSON] з відповідачем договору про надання права користування земельною ділянкою кадастровий номер 1425587300:06:000:0469, розташованої на території Соловйовської сільради Ясинуватського району. [PERSON]І,. при відсутності таких повноважень, не мав право укладати такий договір. [PERSON] не збирався надавати відповідачу в користування, тим більше на 100років, земельну ділянку, що належала йому на праві власності, і приймати від відповідача орендну плату. Він перебував в тому віці, що йому дуже складно було розраховувати на укладення будь-яких договорів з таким терміном дії і реальне їх виконання. [PERSON] не укладав і не підписував договір від 16.12.2009р, не обговорював з відповідачем і ніяких інших його умов, і не наділяв такими повноваженнями [PERSON], тобто на це не було його волі. А значить договір укладений представником [PERSON] з відповідачем є недійсним. [PERSON] помер 25.02.2010р. Після його смерті він прийняв спадщину і отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.12.2011р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України до нього перейшли всі права та обовязки [PERSON], якими він володів на момент його смерті, в тому числі і право на звернення до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в заяві і просить позов задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] позовні вимоги не визнали. Вважають позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] є неналежним позивачем, так як в нього не має права власності на земельну ділянку, що є предметом оскаржуваного договору землі; позивач не надав доказів свого права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 14255873:06:000:0469; позивач не вказує , які саме його права порушені укладанням оскаржуваного договору оренди; позивач ґрунтує свої вимоги на припущеннях. Разом з позовом до суду надійшла заява позивача [PERSON] про забезпечення позову, в якій просив заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії по використанню належної йому на праві власності земельної ділянки. Ухвалою судді від 09.11.2017р дана заява була залишена без руху, оскільки не сплачено судовий збір, та надано [PERSON] строк для усунення вказаного недоліку. 01.12.2017року представником [PERSON] [PERSON] надано заяву про повернення заяви про забезпечення позову. Ухвалою судді від 01 грудня 2017року заява [PERSON] про забезпечення позову повернута заявникові. Під час розгляду справи по суті, 25 квітня 2018р, находили клопотання відповідача про призначення по справі технічної експертизи документів, щодо проведення дослідження державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 614381, виданого на імя [PERSON], про витребування у приватного нотаріуса Ясинуватського районного нотаріального округу [PERSON] копії спадкової справи щодо померлого [PERSON], та витребування з Ясинуватської райдержадміністрації копії розпорядження голови від 19.09.2012р № 273. Також відповідач надав заяву по суті справи, в якій в рамках ст. 93 ЦПК України вважав за необхідне поставити позивачу ([PERSON]А.) питання, що мають значення по справі. З урахуванням думки представника позивача, в задоволенні зазначених клопотань судом відмовлено через їх необґрунтованість та порушення порядку і строків їх подання. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. (а.с.168). З урахуванням думки учасників справи, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутність позивача [PERSON] Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Частиною 1 ст. 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно часті 3 цієї ж статті представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Довіренністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. (ст.. 244 ЦПК України). Судом встановлено, що 25 листопада 2009року [PERSON], 18 липня 1947року народження, на підставі укладеного з повіреним усного безоплатного договору доручення, довіреністю уповноважив [PERSON] бути його представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, комунальних, господарських та інших органах, підприємствах, установах і організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності, в тому числі, але не обмежуючись, в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, судах будь-якої юрисдикції з усіма правами, які надано процесуальним законодавством позивачу, відповідачу, третій особі, нотаріату, земельних ресурсів, підприємствах центру державного земельного кадастру, а також у відносинах з будь-якими фізичними та юридичними особами з питань обміну від його імені належної йому на праві власності земельної ділянки загальною площею 4,420га, кадастровий номер 1425587300-06-000-0469, що розташована на території Соловйовської сільської ради Ясинуватського району Донецької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 729472, виданий 13.09.2007року Ясинуватською райдержадміністрацією на підставі розпорядження від 12.10.2006року № 485, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею , договорів оренди землі за № 01.07.170.00212), на будь-яку іншу земельну ділянку. (а.с.63). Судом встановлено, що 16 грудня 2009року [PERSON], в особі представника [PERSON], та ТОВ «Агро Бета» , в особі керівника [PERSON], уклали договір про надання права користування земельною ділянко для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), згідно з умовами якого [PERSON] передає Емфітевту на строк дії договору емфітевзису право емфітевзису на земельну ділянку, що розташована на території Ясинуватського району, Соловйовської сільради, загальною площею 4,42га, кадастровий номер 1425587300:06:00:0469 (а.с.81-87). Емфітевзис це право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб \~або її частиною,яке є довготривалим, відчужуваним і таким, що переходить у спадщину.(ст. 407 ЦК України) Обмін полягає в тому, що одна особа (фізична чи юридична) передає іншій річ, товар, отримуючи за це гроші, або інший товар. Аналізуючи зміст поняття «емфітевзис» та «обмін», суд вважає, що це не тотожні поняття. Це різні поняття , а тому повноваження представника [PERSON] щодо вирішення питання обміну земельної ділянки, яка належить [PERSON] на праві власності, на будь-яку іншу земельну ділянку, не можна вважати повноваженнями на укладання договору емфітевзису. Довіреність від 16 грудня 2009року не передбачає повноважень [PERSON] на укладання договору емфітевзису відносно земельної ділянки з кадастровим № 1425587300-06-000-0469 від імені [PERSON] Відповідно до ч. 4\~ст. 202 ЦК України\~дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно з положеннями ч.2 ч.3, ч.5 ст. 203 ЦПК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог , які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. (ч. 1 ст..215 ЦК України). \~\~Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного суду України за № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Позивач є сином [PERSON], який помер 25.02.2010р. (а.с.12,13). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 грудня 2011року (а.с.13) спадкоємцем майна [PERSON], який помер 25 лютого 2010року, є його син [PERSON]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з : права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Октябрський» с. Соловйове, Ясинуватського району Донецької області, розміром 5,90 в умовних кадастрових гектарах, яке належало спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0060011, виданого Ясинуватською райдержадміністрацією 07.12.1996року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.11.2008р за № 4242, зареєстрованого 14.11.2008року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай за № 2977. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 4,4241га, кадастровий номер 1425587300:06:000:0469, яка розташована в Ясинуватському районі Донецької області, Соловйовська сільська рада, за межами населеного пункту з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 614381, який 23 жовтня 2012року зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 142550001001288. (а.с.8) Отже, ділянка, власником якої є позивач, це та ж сама ділянка, власником якої був померлий [PERSON] [PERSON] акт, який підтверджує право власності позивача на земельну ділянку на день розгляду справи є дійсним, не скасованим. Сумнівів в дійсності його виготовлення суд не має. Позивач, як власник земельної ділянки, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.. 317 ЦК України має право володіти , користуватися та розпоряджатися своїм майном. Наявність договору емфітевзису від 16 грудня 2009року, який укладений між [PERSON] і ТОВ "Агро-Бета", перешкоджає позивачу розпоряджатися своє власністю в повній мірі, чим порушує його право власності. А тому, суд не погоджується з доводами відповідача, що позивач є неналежним, і вважає, що позивач при вказаних обставинах, є заінтересованою особою, а тому є належним позивачем в даній справі. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ст. 13 ЦПК України) Враховуючи те, що [PERSON], підписуючи договір емфітевзису від 16 грудня 2009року від імені [PERSON] не мав на те відповідних повноважень, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання недійсним договору є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. Суд не погоджується з доводами відповідача, що відсутність реєстрації права власності на спірну земельну ділянку в [PERSON] реєстрі речових прав на нерухоме майно свідчить про відсутність права власності у позивача на земельну ділянку. Як вже зазначалося судом, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №614381 , зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 142550001001288 23 жовтня 2012року. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно\~\~- офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 6 цього Закону в редакції, що діяла на час проведення державної реєстрації [PERSON], систему\~\~органів\~\~державної реєстрації прав становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав. Тобто, [PERSON] був зареєстрований 23 жовтня 2012 року відповідно до вимог законодавства, що діяло на час його реєстрації. Те, що на теперішній час в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено про право власності на земельну ділянку за [PERSON], суд не приймає до уваги. Стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначає, що державній реєстрації прав підлягають, в тому числі, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Згідно з частиною 5\~статті 12 цього Закону України, відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у [PERSON] реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі. Частиною другою\~статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~зобов'язано державного реєстратора встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відповідно до пункту 8-1 частини другої\~статті 9 цього Закону, під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема, щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки. Одночасне існування державної реєстрації кількох прав власності на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам цього\~Закону, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 90789464, та інформації Державного земельного кадастру прог право власності та речові права на земельну ділянку (а.с.7, 65) вбачається, що інформація про право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, та про речове право на підставі договору емфітевзису від 16.12.2009р. зареєстровані в реєстрі 29.12.2016року, тобто вже після смерті власника земельної ділянки [PERSON] В той час, як в 2012році вже було зареєстровано відповідно до діючого законодавства на той час, право власності на спірну земельну ділянку за позивачем, що суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, а тому на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, сплачені позивачем під час звернення до суду з даним позовом в сумі 640грн. (а.с.1)

Outcome: approved