Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Просив стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду в розмірі 2385,65грн., моральну шкоду в розмірі 200000,00грн. та судові витрати. Заявлений позов обґрунтовував тим, що 18.09.2015 р. відповідач, вчиняючи хуліганські дії на прохідній гаражного кооперативу «Соколи» по [ADDRESS] , наніс йому чотири удари в голову, внаслідок чого ним отримано тілесні ушкодження легкої тяжкості. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 30.11.2018 р. по справі № 344/8385/16-к кримінальне провадження про обвинувачення відповідача [PERSON] за ч.1 ст. 296 КК України закрито у зв`язку із закінченням строків давності. Внаслідок хуліганських дій відповідача, позивачу нанесено тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин з припухлістю, синцем та двома саднами у лівій виличній ділянці з переходом на ліву скроневу ділянку, синця у правій завушній ділянці. Таким чином неправомірними діями відповідача, позивачу заподіяно матеріальну шкоду пов`язану з його лікуванням внаслідок нанесених тілесних ушкоджень, у розмірі 2385,65 грн. Також внаслідок неправомірних дій відповідача позивач зазнав моральних страждань, оскільки пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, приниженням гідності, тривоги та страху за своє здоров`я та життя. Крім того, він працює адвокатом з 2006 року, після даної події, у спілкуванні з колегами почувається некомфортно, він відчуває, що на ньому лежить моральна відповідальність за безпечне виконання своїх професійних обов`язків усіма адвокатами Івано-Франківської області. Позивач як адвокат не відчуває себе захищеним від фізичного та морального насильства з боку протилежної сторони по справі, що відповідно приносить йому та посилює моральні страждання, оскільки відповідачем було умисно спричинено йому тілесні ушкодження у громадському місці, на очах сторонніх осіб, де він зазнав фізичного болю, душевних страждань, що супроводжувалося нецензурною лайкою. Просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 2385,65 грн., моральну шкоду у розмірі 200000 грн. та судові витрати. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, мотивуючи, що конфлікт між позивачем та відповідачем дійсно мав місце, однак саме позивачем було спровоковано дану ситуацію. На підтвердження вимоги про відшкодування матеріальної шкоди позивачем надано чеки, однак дані розрахункові документи не можна визнати обґрунтованими та документально підтвердженими, оскільки не встановлено, що саме позивачу було їх видано. Щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 200000 грн., вважають, що позивачем не наведено жодного доказу того, що такі наслідки, зокрема моральні страждання мали місце і в його конкретному випадку. Просили у позові відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Встановлено, що 18 вересня 2015року відповідач [PERSON] , вчиняючи хуліганські дії на прохідній гаражного кооперативу «Соколи» по [ADDRESS] наніс адвокату гаражного кооперативу «Соколи», позивачу [PERSON] , чотири удари в голову, внаслідок чого позивачем отримано тілесні ушкодження легкої тяжкості, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Дані обставини підтверджуються ухвалою Івано-Франківського міського суду від 30.11.2018року у справі №344/8385/16-к по кримінальному провадженню про обвинувачення [PERSON] за ч.1. ст. 296 КК України, яка набрала законної сили 08.12.2008року. Зі змісту вищевказаної ухвали від 30.11.2018 р. вбачається, що [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Згідно ст. 82 ЦПК України підставою звільнення від доказування є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, що є обов`язковими для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому суд вважає, що обставини нанесення відповідачем [PERSON] тілесних ушкоджень позивачу [PERSON] є доведеними та не підлягають доказуванню. Отже, судом встановлено, що дії відповідача [PERSON] були неправомірними і між ними та заподіяною позивачу матеріальною та моральною шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Тобто вина відповідача [PERSON] є підставою для його цивільно - правової відповідальності. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Як передбачено ч.І ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, на підставі ч.І ст. 1195 ЦК України, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Така ж правова позиція викладена і Верховним судом України в п.п.2, 3 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6. Частиною 1 ст. 1177 ЦК України закріплено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Положеннями ст. 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Так, статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що право кожного на життя охороняється законом. У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Враховуючи ч.І ст.1177 ЦК України, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Дорани проти Ірландії» від 31 липня 2003 року зазначено, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду, рішення Європейського суду «Пантелеєнко проти України» від 29 червня 2006 року, зазначено, що засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці так і за законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] повинен відшкодувати [PERSON] заподіяну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я позивача. Судом встановлено, що внаслідок заподіяння позивачу [PERSON] відповідачем [PERSON] легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, позивач перебував на амбулаторному лікуванні. Це призвело до матеріальних витрат у вигляді оплати вартості медичних послуг та відповідних медичних препаратів. Сума витрат позивача складає 2385,65грн., що підтверджується відповідними фінансовими документами. При цьому суд критично оцінює твердження відповідача про те, що ліки могли бути надані позивачу безоплатно чи що відповідний чек було видано іншій особі так вони ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені будь-якими доказами. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальних збитків в сумі 2385,65грн. підлягають до задоволення. Суд також вважає, що крім майнової шкоди, відповідачем було завдано позивачу також фізичні і моральні страждання, вчиненням вищевказаного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів проти життя та здоров`я особи, які спричинили негативні зміни у житті позивача. Внаслідок отримання [PERSON] тілесних ушкоджень, він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, приниженням гідності, тривоги та страху за своє здоров`я та життя. Тобто, має місце факт душевних страждань позивача у зв`язку із отриманням ним тілесних ушкоджень. З наданих позивачем доказів вбачається, що обставини події 18 вересня 2015року, яка сталася із [PERSON] безсумнівно стали відомі працівникам органів поліції, суду та адвокатській спільноті, що очевидно вплинуло на його репутацію та змінило думку осіб з якими позивач пов`язаний у зв`язку із здійснення ним адвокатської діяльності. Відповідно до ст.23 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» професійні права, честь і гідність адвоката гарантуються та охороняються Конституцією України, цим Законом та іншими законами, зокрема: забороняються будь-які втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності та життя, здоров`я, честь і гідність адвоката та членів його сім`ї, їх майно перебуває під охороною держави, а посягання на них тягнуть відповідальність, передбачену законом. Душевні страждання позивача також підтверджуються наявністю наслідків психотравмуючої ситуації, що також мала місце під час спілкування з близьким оточенням [PERSON] (родичі, друзі, знайомі, тощо). Відповідно до висновку експерта №35 від 19.12.2019 р. Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) складає 13,5 мінімальних заробітних плат, розмір яких установлюється рівнем розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішення суду (або у грошовому еквіваленті на момент надання даного висновку експерта 56335 грн.(а.с. 110-121). Зазначений в даному експертному висновку розмір відшкодування моральної шкоди є рекомендованим. Допитана в судовому засіданні експерт Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України А.В. Роль підтвердила обґрунтованість наданого нею висновку від 19.12.2019року №35 за результатами судово-психологічної експертизи, проведеної на предмет можливого розміру грошової компенсації за завдані [PERSON] страждання (моральну шкоду). Надала суду роз`яснення з приводу застосованих нею методик та коефіцієнтів при визначенні розміру моральної шкоди, який підлягає до відшкодування. Зазначила, що ситуація, яка досліджується за матеріалами даної цивільної справи за участю відповідача [PERSON] є психотравмувальною для [PERSON] .\~ Відповідно до\~ст. 110 ЦПК України\~висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими\~статтею 89 цього Кодексу. Положеннями ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що ніхто не може бути підданий такому поводженню, яке принижує його гідність. Дана норма гарантує захист від спричинення фізичного та/чи психічного страждання. Практика Європейського Суду з прав людини виділила поводження, що принижує гідність, умовно кажучи, «найменш жорстоким» видом поводження, забороненого ст. 3 Конвенції. Згідно з позицією Європейського Суду з прав людини, яка була висловлена у рішенні від 18.01.1978р. у справі «Ігelапd V. Unіtеd Кіпgdom», поводження, що принижують людську гідність, спричиняє у потерпілого почуття страху, болісні страждання й почуття неповноцінності, спроможні принизити його гідність і навіть зламати його фізичний і моральний опір. Це було підтверджено у рішенні від 26.10.2000р. у справі «Кudlа V. Роlапd». Положеннями статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка їй завдала за наявністю вини. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. При визначенні розміру заподіяної позивачу [PERSON] моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує розмір шкоди, заподіяний його здоров`ю, час, витрачений потерпілим для відновлення попереднього стану, соціальних зв`язків, а також висновок №35 від 19.12.2019 року, яким підтверджено факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди, та виходячи із вимог розумності та справедливості приходить до висновку про визначення її розміру в сумі 10000 грн. При цьому суд виходить з того, що відшкодування моральної шкоди не повинно розглядатися позивачем як засіб збагачення, а має ґрунтуватися на принципах розумності та справедливості. Судом також встановлено, що позивачем сплачено 5076,00грн. на оплату судово-психологічної експертизи, що підтверджується квитанцією від 27.08.2019року. Вказані судові витрати слід стягнути з відповідача [PERSON] відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених вимог. Разом з тим, суд погоджується з твердженням відповідача про недоведеність позивачем понесених ним витрат на правову допомогу, а також звертає увагу на те, що будучи професійним адвокатом Жирун Р.М. фактично сам представляв свої інтереси в суді. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Тому, суд вважає, що є всі правові підстави які вказують на порушення прав та інтересів позивача зі сторони відповідача, а отже судове рішення по даній цивільний справі має відновити інтерес позивача. А тому суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі, прийшов до висновку про часткове задоволення позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 2385,65 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 10000 грн. відшкодування моральної шкоди. З урахуванням вимог ч.2 п.3 ст.141 ЦПК України, згідно якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на часткове задоволення судом заявленого позивачем позову на суму 12385,65 грн., що становить 6,12 % від заявленої суми позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати на судово-психологічну експертизу у розмірі 310,65 грн. З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст.5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути у дохід державного бюджету 1536,80 грн. (768,40 грн. за вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, та 768,40 грн. за вимогу про відшкодування моральної шкоди). На підставі наведеного,

Outcome: approved