Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. В обгрунтування свого позову [PERSON] зазначав, що 13 квітня 2001 померла [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається в тому числі з права на земельну частку (пай), розміром 6,23 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна». Спадкоємцем майна [PERSON] став її брат [PERSON] 07 грудня 2013 [PERSON], який є батьком позивача, помер. Позивач фактично прийняв спадщину після смерті свого батька, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживав разом із ним. Однак Позивач вказує, що не може належним чином оформити спадкове майно через відсутність доказів прийняття спадщини, а також через те, що [PERSON] хоча й прийняв спадщину після смерті [PERSON], але не переоформив спадкове майно на своє імя. Позивач,\~в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, та просив суд позов задовольнити. Відповідач, в судове засідання також не зявилась, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суд відповідно до\~ст. 169 ЦПК України\~вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Відповідно до ч. 4\~ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому\~ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4\~ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 13 квітня 2001 померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 522832, виданим повторно 07.11.2015 р. відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Балаклійського районного управління юстиції у Харківській області. (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай), розміром 6,23 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», яке належало померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №006050, виданого на підставі рішення Чугуївської районної державної адміністрації від 23 квітня 1996 року №237 (з урахуванням розпорядження Чугуївської райдержадміністрації №139 від 22.03.2000),зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 16.05.1996 за №532.(а.с.12). Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] заповіт складений не був, спадкоємство після її смерті здійснюється за законом. Згідно статті 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). У [PERSON] був єдиний рідний брат [PERSON], родинний зв'язок між якими, підтверджений Свідоцтвами про народження [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]), а також архівною довідкою від 15.10.2015 №01-29/3-2371.(а.с. 15, 14, 53-а). Згідно зі ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом 1 частини 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] її брат [PERSON] звернувся до Балаклійської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. (а.с.51). 07 грудня 2013 [PERSON] помер. Факт родинних відносин позивача та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії VII-УР № 1247357. (а.с.17). Окрім Позивача, спадкоємцем [PERSON] є його донька - [PERSON] Однак [PERSON] не претендує на отримання у спадщину права на земельну частку (пай) згідно Сертифікату серії ХР №006050. Позивач фактично прийняв спадщину після смерті свого батька, так як на момент відкриття спадщини постійно проживав разом із ним за адресою: м. Харків, проспект Героїв Сталінграда, 179 В, кв. 49. Через відсутність доказів прийняття спадщини після смерті батька, а також через те, що [PERSON] не встиг переоформити спадкове майно на своє імя, Позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування\~за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Саме постійне проживання спадкодавця зі спадкоємцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця проживання спадкодавця за адресою місця проживання спадкоємця. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2\~ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. На підставі викладеного,

Outcome: approved