Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача - про визнання права власності на успадковане майно. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року у м. Славутичі Київської області помер її чоловік, [PERSON], з яким вона перебувала в офіційному шлюбі. Серед спадкоємців першої черги за законом відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті чоловіка залишилася вона як дружина, та [PERSON], його дочка. Після смерті [PERSON], 22 листопада 2013 рок нею було подано до державного нотаріуса Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області заяву про прийняття спадщини, за якою було відкрито спадкову справу. [PERSON], у встановленому законом порядку відмовилася від прийняття спадщини та подала відповідну заяву до державного нотаріуса у межах встановленого законом шестимісячного строку. Тобто ними, як спадкоємцями першої черги за законом, були вчинені дії, які свідчать про прийняття нею спадщини [PERSON], та про відмову [PERSON], від прийняття спадщини, у встановленому законом порядку. Після смерті [PERSON], залишилося спадкове майно у вигляді належної йому разом з ними на праві спільної сумісної власності частки житлового приміщення - квартири [ADDRESS], та земельної ділянки площею 0,048га, розташованої на території Славутицької міської ради, належної йому на праві приватної власності у відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-КВ №084840, виданого 01 липня 1999 року на підставі рішення виконкому Славутицької міської ради народних депутатів Київської області №836 від 30.12.1997 року. На даний час у Славутицький міській державній нотаріальній конторі Київської області за відкритою спадковою справою посвідчено її право на спадщину [PERSON], у вигляді частки належної йому на праві спільної сумісної власності житлового приміщення - квартири [ADDRESS], у розмірі 1/3 частки вищевказаного нерухомого майна. В той же час вона позбавлена можливості оформити своє право на спадщину у встановленому законом порядку через нотаріуса на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 0,048га, розташованої на території Славутицької міської ради, оскільки відповідно до п.п. 4.20 п.4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року «Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. На запит нотаріуса до Відділу Держземагенства у м. Славутичі Київської області щодо видачі витягів надійшов лист №29 від 25.11.2013 року, відповідно до якого зазначено, що витяг з Державного земельного кадастру видати неможливо, оскільки земельній ділянці не було присвоєно кадастровий номер, а технічна документація, на підставі якої визначається кадастровий номер та вносяться відомості до Державного реєстру земель, на померлу людину не виготовляється. Вищенаведені обставини свідчать, що спадкодавцем за життя було отримано у власність у порядку, визначеному законодавством України, що діяло на момент отримання нерухомого майна у власність, вищевказану земельну ділянку, але їй не було присвоєно кадастрового номеру, внаслідок чого відсутня можливість отримання витягу з Державного земельного кадастру, подання якого для оформлення спадщини є обов'язковим. Це позбавляє її можливості посвідчити її право власності на спадкове майно у вигляді даної земельної ділянки в нотаріальному порядку. Іншим шляхом, ніж в судовому порядку, вона не має можливості захистити своє право на спадщину у вигляді вищевказаної земельної ділянки, яка належала [PERSON], на праві приватної власності на момент його смерті. Тому вона змушена для захисту своїх прав звернутися з даним позовом до суду і просить визнати за нею право власності на успадковане майно - земельну ділянку площею 0,048га, розташовану на території Славутицької міської ради, що належала за життя [PERSON]. У судове засідання позивач не з,явилася, до суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позовні вимоги обґрунтовує долученими до позовної заяви документами. Відповідач і її представник у судове засідання не з,вилися, до суду подали письмі заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з,явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, надали до суду письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримали. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши письмові докази прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] (позивач) знаходилася у шлюбі з [PERSON] з 06 лютого 1960 року, який був зареєстрований у міському бюро ЗАГСу м. Томськ Російської Федерації, актовий запис № 455, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], видане 09.07.1964 року (а.с.10). За час їх шлюбу у них народилася дочка [PERSON] [INFO]. [INFO] року у м. Славутичі Київської області помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 03 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції Київської області (а.с.11). З наданих документів і копії спадкової справи вбачається, що серед спадкоємців першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON], залишилася позивач - [PERSON], його дружина та [PERSON], його дочка. Відповідно довідки № 2263 форми № 3, яка видана 04 грудня 2013 року КП «ЖКЦ» м. Славутич [PERSON], на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). З спадкової справи вбачається, що 22 листопада 2013 рок позивач подала до державного нотаріуса Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області заяву про прийняття спадщини, за якою було відкрито спадкову справу № 55358142 (номер у спадковому реєстрі), номер у нотаріуса 91/2013. Відповідач [PERSON], у встановленому законом порядку відмовилася від прийняття спадщини та подала відповідну заяву до державного нотаріуса у межах встановленого законом шестимісячного строку. Тобто судом зроблено висновок, що спадкоємцями першої черги за законом, були вчинені дії, які свідчать про прийняття позивачем спадщини [PERSON], та про відмову [PERSON], від прийняття спадщини, у встановленому законом порядку у відповідності до вимог ст. ст. 1268 - 1270 ЦК України. Після смерті [PERSON], залишилося спадкове майно у вигляді належної йому разом з сторонами на праві спільної сумісної власності частки житлового приміщення - квартири [ADDRESS] (а.с.12), та земельної ділянки площею 0,048га (а.с.19,20), розташованої на території Славутицької міської ради, належної йому на праві приватної власності у відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-КВ № 084840, виданого 01 липня 1999 року на підставі рішення виконкому Славутицької міської ради народних депутатів Київської області № 836 від 30.12.1997 року. На даний час у Славутицький міській державній нотаріальній конторі Київської області за відкритою спадковою справою позивачу - [PERSON], посвідчено право на спадщину [PERSON], у вигляді частки належної йому на праві спільної сумісної власності житлового приміщення - квартири [ADDRESS], у розмірі 1/3 частки вищевказаного нерухомого майна (а.с.17). Дані обставини підтверджуються доданим до матеріалів справи Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 лютого 2014 року(а.с.18). В той же з матеріалів справи вбачається, що позивач позбавлена можливості оформити своє право на спадщину у встановленому законом порядку через нотаріуса, на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 0,048га, розташованої на території Славутицької міської ради, оскільки відповідно до п.п.4.20 п.4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року «Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. Відповідно запиту нотаріуса до Відділу Держземагенства у м. Славутичі Київської області щодо видачі витягів, надійшов лист № 29 від 25.11.2013 року, відповідно до якого зазначено, що витяг з Державного земельного кадастру видати неможливо, оскільки земельній ділянці не було присвоєно кадастровий номер, а технічна документація, на підставі якої визначається кадастровий номер та вносяться відомості до Державного реєстру земель, на померлу людину не виготовляється(а.с.21,22,23). Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За ч.3 ст.3З Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч. 4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вищенаведені обставини свідчать, що спадкодавцем за життя було отримано у власність у порядку, визначеному законодавством України, що діяло на момент отримання нерухомого майна у власність, вищевказану земельну ділянку, але їй не було присвоєно кадастрового номеру, внаслідок чого відсутня можливість отримання витягу з Державного земельного кадастру, подання якого для оформлення спадщини є обов'язковим. Це позбавляє позивача можливості посвідчити її право власності на спадкове майно у вигляді даної земельної ділянки в нотаріальному порядку. Враховуючи те, що після смерті спадкодавця залишилося двоє спадкоємців першої черги за законом, один з яких відмовився від прийняття спадщини, позивач має право щоб суд визнав за нею право власності на спадкове майно у вигляді вищевказаної земельної ділянки. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Відповідно до копії посвідчення позивача, вона звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідачів.

Outcome: approved