Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить постановити рішення, яким визначити місце проживання [PERSON], [INFO] разом з його матір'ю- позивачем по справі. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. 11.06.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. 22.04.2014 року шлюб між сторонами було розірвано, та не визначено місця проживання дитини, але за взаємною згодою вона проживає разом з позивачем. Призблизно з 2015 року відповідач почав систематично порушувати встановлену між сторонами домовленість щодо режиму спілкування з дитиною, а саме самовільно забирав дитину з дитячого садка та не давав можливості побачити дитину, дитина не відвідувала дитячий садок. Позивч пропонувала відповідачу укласти договір про визначення місця проживання дитини, але відповідач відмовився від вказаної пропозиції. Відповідач постійно погрожує позивачу, що забере в нею дитину, вона зверталась з приводу цього до правоохоронних органів, але це не дало ніяких результатів. Позивач мешкає в комфортабельній квартирі, де створені всі умови для проживання дитини, займається її вихованням, духовним розвитком та забезпечує її всім необхідним,. Позивач є педагогом, працездатна, спиртними напоями не зловживає, на обліках не перебуває, має постійний стабільний дохід, а відповідач не має постійного доходу. Тому, зважаючи на вік дитини, позивач вважає, що зміна місця проживання дитини може призвести до погіршення психологічного стану. Тому, позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. 13.06.2016 року відповідач звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просить визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з відповідачем. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. 11.06.2010 року між сторонами було укладено шлюб, який в подальшому було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Харкова. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO] Відповідач (позивач за зустрічним позовом) є працевлаштованим, отримує заробітню платню в розмірі 2800 грн., має вільний графік роботи, що дозволить водити дитину до дитячого садка та займатися розвитком його здібностей. Також дитина вже проживала з відповідачем, та вона знаходиться вже у віці, в якому не потребує щоденного материнського догляду. Позивач за зустрічним позовом взмозі забезпечити виховання дитини, не залучаючи до цього інших осіб, проживає у двокмнатній квартирі, де ? належить йому на праві власності, на обліках не перебуває, продовжує надавати дитині матеріальну допомогу, піклується про здоров'я дитини, спиртними напоями не зловживає, а відповідач за зустрічним позовом схильна до неврівноваженої поведінки, що може негативно впливати на дитину. Таким чином, проживання дитини разом зі своїм батьком відповідає його інтересам, оскільки він взмозі забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатись вихованням дитини, а позивач за первісним позовом цього зробити не взмозі. Позивач та її представник [PERSON] за первісним позовом в судовому засіданні свій позов підтримали в повному обсязі, та просили його задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову просили відмовити, посилаючись на те, що позов є необгрунтованим, та його доводи є неприйнятними, та не відповідають дійсності, оскільки позивач в змозі забезпечити дитину всім необхідним, а відповідач працевлаштувався за 15 днів до судового засідання, а дохід її цивільного чоловіка дозволяє утримати її та дитину. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні зустрічну позовну заяву підтримали та просили її задовольнити, а в задоволенні первісної просили відмовити з підстав наведених у зустрічному позові. Представник третьої особи _ Служби у справах дітей Київського району Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином та своєчасно, надав до суду клопотання, в якому просить розглядати справу без участі представника Управління служб, та при винесенні рішення просить врахувати інтереси дитини та письмовий висновок про визначення місця проживання дитини. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 22.04.2014 року. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], який мешкає на даний час з позивачем за адресою: [ADDRESS], а зареєстровані вони за адресою: [ADDRESS]. Позивач є працевлаштованою, працює в ТОВ «Лендстар Ейджент Юкрейн», та її посадовий оклад складає 3370 грн., а сукупний дохід за період з 01.08.2015 року по 31.01.2016 року склав 11 481,31 грн., психіатричних та наркологічних противопоказань не виявлено, характеризується позитивно. Судом встановлено, що дитина відвідує КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №142 ХМР» з 12.08.2014 року по теперішній час, також відвідує консультації з комплексного розвитку, виховання та оздоровлення дитини [PERSON] Відповідачем до матеріалів справи долучені документи, які свідчать, що він також інколи забирає дитину із дитячого садочку, відвідує з дитиною лікарів, сплачує за ліки, та надав матеріальну допомогу, також відповідач є власником ? частини квартири [ADDRESS], в якій він проживає та зареєстрований, характеризується позитивно, та є працевлаштованим у ФОП [PERSON], починаючи з травня 2016 року, психіатричних та наркологічних протипоказань у нього не виявлено. Також до матеріалів справи долучено психологічний висновок на дитину, виготовлений Центром дитячої та підліткової нейропсихології, відповідно до якого дитина знаходиться у емоційному контакті з матір'ю, відчуває з нею захищеність та емоційну близькість. Дитина є здоровою, противопоказань ніяких немає, що підтверджується наданою медичною документацією. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" роз'яснено, що, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Тому посилання відповідача за первісним позовом, що позивач не в змозі утримувати свою дитину на заробітну плату, яку вона отримує, є недоцільним, так само і посилання позивача щодо відповідача за первісним позовом. Згідно із ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком Управління служб у справах дітей ДПСП ХМР від 18.07.2016 року №424, встановлено, що за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON] Вказаний висновок [PERSON] було оскаржено в судовому порядку, але рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2016 року в задоволенні його позову було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11.01.2017 року вказане рішення було залишено без змін. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2ст. 161 СК України). Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Позиція, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України». Тобто для розлучення малолітньої дитини з матір'ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України. При цьому суд не встановив виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю, відповідачем до суду також таких доказів не надано, а посилання відповідача на рапорт та висновок Київського відділу ГУ НП в Харківській області є необгрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що позивач притягувалась до відповідальності, а перевірка по заяві була припинена. Про істотне значення обставин, визначених диспозицією ст. 161 СК України, для правильного вирішення спору про місце проживання дітей, зазначено й у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові № 6-2445цс16 від 14 грудня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Враховуючи рівень матеріального забезпечення позивача за первісним позовом, вік дитини, висновок Управління служб у справах дітей ДПСП ХМР від 18.07.2016 року, суд в інтересах дитини, прийшов до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з його матір'ю, а тому первісні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову суд відмовляє з наведених вище підстав, оскільки визначити місце проживання дитини одночасно з двома батьками неможливо, та позивач за зустрічним позовом не надав достатніх та переконливих доказів того, що існують виключні обставини, за яких дитина може бути розлучені зі своєю матір'ю. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з урахуванням задоволення первісного позову, стягненню з відповідача на користь позивача за первісним позовом підлягає сума судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 60, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 141, 157, 160, 161 Сімейного Кодексу України, суд, -

Outcome: approved