Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу № 111, укладений 24.02.1998 між [PERSON] , як продавцем та [PERSON] , як покупцем, про придбання 19/25 частин житлового будинку [ADDRESS] , посвідчений Товарно-сировинною біржею «Власність» за реєстровим №3833. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно письмового договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24 лютого 1998 року, зареєстрованого членами біржі нерухомості «Власність» між [PERSON] , яка в договорі виступала як покупець, та відповідачем по справі [PERSON] , який діяв як продавець, був укладений договір купівлі-продажу № 111, реєстровий № 3833, за яким продавець як власник нерухомого майна за цим договором продав, а позивачка як покупець, купила 19/25 частин житлового будинку [ADDRESS] . Інші 6/25 частин цього будинку належать позивачці на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 09.10.2004, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А.О., реєстровий номер 5066. Згідно пункту 3 договору купівлі-продажу №111 від 24.02.1998 року 19/25 частин будинку [ADDRESS] належали відповідачу на підставі рішення Мелітопольського міського суду від 15.09.1995 року по справі № 2-118, зареєстрованого в Мелітопольському бюро технічної інвентаризації 20.01.1998, реєстровий № 3830. Сторони в цьому договорі свідчать, що продавець [PERSON] , в процесі підписання договору купівлі-продажу отримав від позивачки як покупця визначену сторонами у договорі повну вартість частини житлового будинку в сумі 9475 грн. Станом на 24.02.1998 р. діяла редакція ЦК України (в редакції 1963 р.), та ст.15 Закону України «Про товарну біржу», яка передбачала перелік укладених угод біржами, які не підлягали обов`язковому нотаріальному посвідченню. На той час угода відповідала діючим нормам цивільного законодавства. Станом на час придбання квартири право власності наступало не з моменту підписання Договору куплі-продажу сторонами, а з моменту його реєстрації у відповідних компетентних органах (КП «Мелітопольське МБТІ» з 20.01.1998 р.), що здійснено належним чином. Правовідносини між сторонами виникли до набрання Цивільним Кодексом України 2004 року чинності і не мають продовжуваного характеру, та відповідно до ст.12 Закону України "Про власність", діючого на момент укладення договору купівлі-продажу, позивач набула право власності на майно. Ухвалою суду від 18.08.2020 року відкрито загальне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 23.09.2020 року на 10 годину 45 хвилин. Ухвалою суду від 23.09.2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд на 30.10.2020 року на 09 годину 00 хвилин. У судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача [PERSON] надійшла заява, в яких просить розглядати справу за її відсутності, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено наступне. Відповідно до копії договору купівлі-продажу № 111 від 24.02.1998 року, між [PERSON] , як продавцем та [PERSON] , як покупцем, було укладено угоду про придбання 19/25 частин житлового будинку [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений Товарно-сировинною біржею «Власність» за реєстровим № 3833 /а.с. 8, 8 на звороті/. Таким чином, сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов договору про передачу права власності. Крім того, як вбачається з договору купівлі продажу №5066 від 09.10.2004 року, між [PERSON] як продавцем та [PERSON] , як покупцем, було укладено угоду про придбання 6/25 частин житлового будинку [ADDRESS] /а.с. 9, 9 на звороті/. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Зубовим А.О., що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №184042 від 09.10.2004 року /а.с.10/. Позивачкою здійснено державну реєстрацію будинку [ADDRESS] в установленому порядку, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.10.2004 /а.с. 11/. Враховуючи, що договір купівлі-продажу № 111 від 24.02.1998 року був укладений до 01.10.2004, дані цивільні правовідносини регламентуються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час укладення договору. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, станом на час придбання 19/25 частин будинку, право власності наступало не з моменту підписання Договору купівлі-продажу сторонами, а з моменту його реєстрації у відповідних компетентних органах що було здійснено належним чином, а саме у КП «Мелітопольське МБТІ» 20.01.1998 р за реєстровим № 3830. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частиною третьою статті третьої Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Оскільки договір нотаріально не посвідчено, позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право власності на належну їй 19/25 частин житлового будинку і розпорядитися ними. У зв`язку з тим, що на даний час нотаріально посвідчити угоду неможливо, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивачки шляхом задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved