Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно їх дитини, [PERSON], [INFO]. При цьому позивач вказує, що 18.10.2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] Від цього шлюбу вони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. 12.01.2011 року шлюб між ними було розірвано. Після чого вона двічі змінювала своє прізвище на підставі свідоцтв про шлюб та на теперішній час має прізвище [PERSON]. Після припинення шлюбних відносин з відповідачем і до теперішнього часу їх неповнолітня донька - [PERSON], [INFO], постійно проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач з донькою не спілкується, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та не відвідує її, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на виховання, не відвідував дитячий садок, не відвідує школу та студію бального танцю «Dance Hall», де займається донька, не виявляючи інтересу до спортивного життя доньки. Позивач вказує, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не відвідує дитину а ні на день її народження, а ні в інші святкові дні, тому просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав. В судовому засіданні позивач та її представник, адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Позивачка пояснила, що з осені 2010 року вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки. Після припинення шлюбних відносин донька постійно проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Вона ніколи не перешкоджала відповідачу спілкуватися з дитиною. В перші роки після припинення стосунків відповідач інколи, не частіше одного разу на місяць, а було і рідше, відвідував дитину, забирав її до своєї матері, де дитиною займалася бабуся. З осені 2013 року відповідач взагалі припинив спілкування з дитиною. У 2014 році, вона вийшла заміж за [PERSON], який став опікуватися дитиною, займатися її вихованням і утриманням родини. За чотири роки сумісного проживання між донькою та чоловіком склалися добрі відносини, дитина називає його батьком. У 2015 році вони з чоловіком хотіли поїхати в Італію на відпочинок, але відповідач не дав згоди на виїзд дитини. Вона ж ніколи не заперечувала проти надання дозволу на виїзд дитини, коли дитина разом з матір'ю відповідача виїжджала в Крим. Крім того, відповідач, будучи зобов'язаним до сплати аліментів, має заборгованість по їх сплаті, оскільки не працює, а оплату аліментів інколи здійснює його мати. Позивач просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав, оскільки він з донькою не спілкується, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться та не відвідує її, життя доньки його взагалі не цікавить, таким чином він нехтує своїми батьківськими обов'язками відносно доньки вже на протязі тривалого часу внаслідок чого дитина його не сприймає як батька. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON], позовні вимоги не визнали. Надали суду відзив на позовну заяву, в якому просять в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що з моменту розірвання шлюбу він неодноразово намагався домовитися із позивачкою щодо визначення часу його спілкування з дитиною, однак, будь-якого разу отримував відмову, ним було повідомлено позивачку про намір звернутися до суду з позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у її вихованні, після чого він дізнався, що позивачка звернулася до суду із заявою про позбавлення його батьківських прав. До цього часу позивачка не дозволяє йому зустрічатися з донькою. Відповідач пояснив, що з осені 2010 року шлюбні стосунки між ним та позивачем були припинені. Після розірвання стосунків їх дочка залишилася проживати з матір'ю. Він став мешкати з батьками, дитину брав і спілкувався з нею. У 2013 році позивач уклала шлюб з іншим чоловіком і на цьому ґрунті вони розсварилися. Позивач йому сказала, щоб він до дитини більше не приходив. Проти спілкування дитини з його матір'ю позивач не заперечувала, але у 2013 році поставила умову, що дитина не повинна спілкуватися з ним. Відповідач визнав, що він дійсно не відвідував дитину у дитячому садочку, школі та у гуртку танців. До школи він приходив лише на 1 вересня, коли донька пішла у 1 клас. Заперечував проти пояснень позивача, що нібито він не дав дозволу на виїзд дитини за кордон, оскільки до нього за цією згодою ніхто не звертався. Аліменти він сплачує з 2011 року за рішенням суду. Офіційно він не працевлаштований, але інколи виїжджає на заробітки за кордон. До середини 2013 року, він з дитиною спілкувався, дзвонив на телефон позивачки, але потім вона стала класти слухавку і не давала спілкуватися з дитиною. Він намагався купувати дитині подарунки, але його мати сказала, що ніяких дарунків від нього позивач приймати не буде. В останнє він був на дні народженні дитини у 2013 році, був з дитиною з півгодини, подарував дарунок та поїхав. Представник третьої особи, органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, Гнєдашова Н.Г., в судове засідання надала рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 27.09.2018 року № 208/22 «Про затвердження висновку щодо позбавлення батьківських прав [PERSON]» та висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до дочки [PERSON], [INFO], в якому ООП вважає, що відсутні підстави, щоб не підтримати позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав по відношенню до дочки [PERSON], [INFO]. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вислухавши думку дитини, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18.10.2008 року, сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 1064 (а.с.6). Від шлюбних відносин вони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 січня 2011 року, шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 25.01.2011 року (а.с.8). 13.12.2013 року, позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]», актовий запис № 61 (а.с.9). 24.10.2014 року, шлюб між позивачкою та [PERSON] був розірваний, актовий запис № 179 (а.с.10). 13.01.2016 року, позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON], актовий запис № 19 (а.с.11). Згідно довідок з місця проживання від 07.09.2017 року, вбачається, що неповнолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). [PERSON] за зазначеною адресою не проживає з січня 2011 року (а.с.13). Згідно розрахунку заборгованості боржника по аліментам від 07.09.2017 року, вбачається, що заборгованість по аліментам станом на 01.09.2017 року складає 22 496,50 грн. (а.с.14). Згідно довідки з дошкільного навчального закладу № 29 «Золотий півник» комбінованого типу Мелітопольської міської ради Запорізької області від 04.09.2017 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], відвідувала дошкільний навчальний заклад № 29 «Золотий півник» комбінованого типу Мелітопольської міської ради Запорізької області групу № 8 в період з червня 2012 року по серпень 2015 року. Батько [PERSON] не опікувався дитиною, його ніхто з вихователів не бачив, не зявлявся в групі та не цікавився успіхами дитини (а.с.15). Згідно інформації Мелітопольської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 Мелітопольської міської ради Запорізької області від 12.09.2017 року, вбачається, що рідний батько учениці 3-В класу Мелітопольської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 ММР ЗО [PERSON], [INFO], [PERSON], упродовж 2016/2017 навчального року не виявляв інтересу до навчання та виховання дитини. Батько не відвідував батьківські збори, виховні заходи та відкриті уроки. Жодного разу не приходив до навчального закладу та не забирав дитину зі школи (а.с.16). Відповідно до характеристики на [PERSON] виданою головою квартального комітету № 51 Мелітопольської міськради народних депутатів 04.11.2017 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS], зарекомендувала себе з позитивної сторони, скарг від сусідів не надходило, має міцні сімейні стосунки бере активну участь у вихованні своїх дітей. Дитина від першого шлюбу, [PERSON], проживає однією сім'єю з матір'ю і вітчимом. Батько [PERSON] з моменту розлучення до дитини не навідувався, матеріальної підтримки не здійснює, вихованням дочки не займається (а.с.17). Згідно інформації дільничного лікаря-педіатра і лікаря загальної практики сімейної медицини Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Мелітопольської міської ради Запорізької області [PERSON] від 27.10.2017 року, вбачається, що дитина [PERSON], [INFO], з народження і до теперішнього часу спостерігається у дільничного лікаря педіатра і лікаря загальної практики сімейної медицини [PERSON] При відвідинах дитини вдома і при оглядах в амбулаторії, батька дитини вона не бачила, була присутня тільки мати (а.с.18). Згідно інформації керівника студії бального танцю «Dance Hall» Палацу культури Залізничників Мелітопольської міської ради Запорізької області Вінник Х.О., вбачається, що рідний батько учениці, студії бального танцю «Dance Hall» Палацу культури Залізничників ММР ЗО, [PERSON], [INFO], [PERSON] упродовж 2014/2017 років не виявляв інтересу до спортивних досягнень дитини. Батько жодного разу не приходив до студії та не забирав дитину. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є чоловіком позивачки. З вересня 2014 року, вони проживають разом однією родиною, шлюб зареєстрували 13.01.2016 року. За весь час сумісного проживання від батька [PERSON] не надходило ніяких знаків уваги до доньки, він не поздоровляв її зі святами, з днем народження, не провідував, не цікавився її життям, здоров'ям та успіхами, не передавав дарунків. Коли вони родиною у 2015 році хотіли поїхати взимку на свята в Італію, то звернулися до відповідача за отриманням дозволу на виїзд дитини, але той відмовився від надання такої згоди. Він сам чув, як дружина розмовляла з відповідачем по телефону щодо надання згоди на виїзд, але той відмовлявся від її надання під різними приводами. За час його сумісного проживання з відповідачкою між ним та [PERSON] склалися добрі стосунки, він піклується про неї, забезпечує родину. Дитина вже давно називає його батьком, свого рідного батька вона не бачила на протязі всього часу проживання їх однією родиною. Вихованням та утриманням дитини займається тільки його дружина і він, відповідач жодного разу не відвідував дитину, хоча дружина ніколи не заперечувала, щоб він приїздив до дочки. [PERSON] періодично відвідує свою бабусю, матір відповідача, між ними існують добрі стосунки і ніхто їй не забороняє проти спілкування з дитиною. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона знайома з позивачем [PERSON] більше 8 років, вони є подругами. Причиною розпаду родини [PERSON], на її думку, стала неадекватна поведінка відповідача, яка виражалася у постійних скандалах в родині, у тому числі при дитині, він не працював, виносив з дому речі, закладав їх у ломбард, займав гроші у різних знайомих, які потім розшукували його за борги. З його поведінки на той час вона зробила висновок, що він приймає наркотики та має певну залежність. Після розірвання стосунків між позивачем та відповідачем у 2011 році, їх сумісна дитина, [PERSON], залишилася проживати з матір'ю, а відповідач переїхав жити до своїх батьків. З часу розірвання стосунків між сторонами, вона не пам'ятає такого, щоб відповідач відвідував дитину, цікавився її життям та здоров'ям, поздоровляв її на день народження, надавав матеріальну допомогу. Вона з позивачкою є відповідач не був на святах, дитина не сприймає відповідача як батька, батьком називає [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає на одній вулиці поруч з позивачем, вони підтримують дружні стосунки з 2011 року. Їй відомо, що позивачка проживає у шлюбі з [PERSON], вони виховують двох дітей. Старша донька позивачки, [PERSON] від першого шлюбу, але за весь час, поки вона знайома з позивачкою, вона жодного разу не бачила батька [PERSON]. Вона побачила його вперше в даному судовому засіданні. Ані [PERSON], ані сама дитина ніколи не говорили при ній про батька [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона мати відповідача, [PERSON] Її син після розірвання шлюбу з позивачкою продовжував спілкуватися з дитиною, забирав її, привозив до її будинку, де вони спілкувалися. Але в подальшому позивачка вийшла заміж і стала перешкоджати йому бачитися з дитиною. Позивачка їй надавала можливість бачитися та спілкуватися з [PERSON], сама привозила їй онуку, але з 2014 року, [PERSON] поставила їй умову, щоб батько не спілкувався з донькою, говорила, що, якщо він буде залишатися з дитиною, то вона не буде їй привозити [PERSON]. Також свідок підтвердила, що її син, відповідач по справі не завжди має заробіток і вона допомагає йому сплачувати аліменти, присудженні за рішенням суду. Також свідок повідомила, що син не приходив до дитини на свята і дні народження, оскільки не хотів травмувати дитину і знав, що його все одне не пустять. З батьком [PERSON] бачилася давно, вона побоюється з ним спілкуватися, оскільки мати забороняє їй бачитись з ним. Сама вона в останнє бачилася з онукою у квітні 2018 року. На травневі свята [PERSON] з нею не схотіла зустрітися. Таким чином, зі свідчень допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що відповідач не спілкується зі своєю донькою на протязі тривалого часу, не цікавиться її життям, здоров'ям, успіхами у навчанні та в інших сферах її життя. Також встановлено, що відповідач не приймає дієвих заходів щодо погашення заборгованості по щомісячним аліментам, як на даний час, так і за минулі роки. Фактично відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню своєї неповнолітньої дитини. Пояснення відповідача та його матері, [PERSON], про перешкоди у спілкуванні з дитиною з боку позивача, суд вважає надуманими, оскільки на їх підтвердження не надано будь-яких допустимих доказів. Так, суду не було представлено ніяких доказів, які б свідчили про наміри відповідача усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною, якщо такі були. До того ж, в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що весь після розірвання стосунків між сторонами вона спілкувалася з онукою, ніхто цьому не перешкоджав, позивачка сама надавала можливість дитині відвідувати бабусю за місцем проживання, де до речі після розірвання шлюбу між сторонами мешкав і відповідач. Таким чином, суд ставиться до показів свідка [PERSON] про нібито перешкоджання позивачки у спілкування її сина з дитиною, критично, оскільки вона є матір'ю, яка може бути зацікавленою у результатах розгляду справи і висловлювалася проти позбавлення відповідача батьківських прав. До того ж ці покази не були підтверджені в суді іншими доказами. Надані суду на дослідження скріншоти зі сторінки соціальної мережі «В контакті», які містять зображення відповідача з дочкою підтверджують ту обставину, що на протязі 2011-2013 років відповідач ще приділяв увагу дитині, спілкувався з нею, відвідував на свята, але не підтверджують виконання ним своїх батьківських обов'язків після 2013 року, оскільки ніяких фотографій з донькою у більш старшому віці ним не надано. При з'ясуванні думки дитини, [PERSON], [INFO], пояснила суду, що вона проживає з матір'ю - [PERSON] та батьком - [PERSON], в неї також є молодша сестричка [PERSON]. Свого батька, [PERSON] вона не пам'ятає, оскільки бачилася з ним дуже давно. Вона пам'ятає, як він привозив її маленькою до бабусі, а сам уходив. За той час поки вони живуть однією родиною з [PERSON], батько до неї не приїздив, не дзвонив, не спілкувався з нею, до школи чи до танцювального гуртку до неї не приходив, дарунків на день народження не дарував. Своїм батьком вона вважає [PERSON]. Також дитина повідомила, що вона часто бачиться з бабусею, [PERSON], спілкується з нею телефоном, але з [PERSON] не бачилася і він з нею не спілкуються. Вона ніколи в родині не чула, щоб мати забороняла їй зустрічатися та спілкуватися з батьком. У дослідженій в судовому засіданні психолого-педагогічній характеристиці на дитину - [PERSON] (9 років), йдеться про те, що малюнки [PERSON] говорять про наявність емоційної напруги, яка виникає під час розмови або необхідності зображення біологічного батька. Не сприйняттям (запереченням) належності до біологічного батька є небажання про нього говорити чи називати його ім'я. Також можна стверджувати, що дитина побоюється бути залишеною з біологічним батьком (на основі негативних емоційних спогадів та хвилювань в період раннього дитинства). В той же час у дослідженій характеристиці психолога у дитини присутні всі ознаки позитивного емоційного фона в родині, рівня тривожності не виявлено до жодного з членів родини. Референтною групою дівчинки є мама, папа, б.[PERSON], д.[PERSON]. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що між дитиною та відповідачем, який є її біологічним батьком, відсутній позитивний емоційний зв'язок і дитина не сприймає його, як батька, сприймаючи своїм батьком [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради № 208/22 від 27.09.2018 затверджено висновок органу опіки та піклування, відповідно до якого, враховуючи, що батько тривалий час свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини, не цікавиться її життям і здоров`ям, орган опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області вважає що відсутні підстави щоб не підтримати позовну заяву [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до дочки [PERSON], [INFO]. Таким чином, судом встановлено, що батько малолітньої дитини - [PERSON] з 2013 року систематично свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї дитини протягом тривалого часу: не виявляє інтересу до життя та здоров'я своєї дитини, її долею не цікавиться, вихованням не займається, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не надає їй допомоги у підготовці до самостійного життя, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов'язання піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Відповідно до ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За приписами п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених наст.164 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських прав. Ухилення від виконання своїх обов'язків - це акт свідомої поведінки, тобто особа має реальну можливість виконати його, або не вчиняє відповідних дій. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не приймав дієвих заходів щодо вчасної сплати аліментів на утримання дитини, внаслідок тривалого часу не сплачував їх, або сплачував не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість по аліментам, на що вказують досліджені у судовому засіданні розрахунки заборгованості по аліментам станом на 01.09.2017 року та станом на 01.06.2018 року, складені державним виконавцем. Тому суд вважає таку поведінку відповідача свідомим ухиленням від обов'язку батька по утриманню дитини. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач по справі [PERSON] свідомо на протязі тривалого часу самоусунувся від виховання доньки та нехтує своїми батьківськими обов'язками щодо виховання та утримання дитини. З огляду на викладене, виходячи в першу чергу з інтересів дитини та приймаючи до уваги висновок ООП про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки - [PERSON] [INFO], суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та законними, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved