Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з наведеним позовом, у якому просив суд Визнати недійсними акт про передачу майна державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] від 23.10.2012 р. за виконавчим провадженням № 266962482 та свідоцтво від 23.11.2012 р. реєстровий № 6093 (номер правочину в Реєстрі правочинів 5328634), виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі вказаного акту про передачу майна, яким було посвідчено факт того, що ПАТ «Український інноваційний банк» є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у м. Одеса по вул. Друга під номером 6, з тих підстав, що такі документи, та обставини їх складання, за переконанням позивача, здійснено з порушенням цивільного законодавства, у зв'язку з чим зазначений акт та свідоцтво є незаконними, порушують права [PERSON] як належного власника та іпотекодателя спірного нерухомого майна. В останнє судове засідання учасники справи не зявились, про час та місце його проведення сповіщені належним чином. Представник позивача у попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав з наведених у позові підстав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представники ПАТ «Укрінбанк» та Київського ВДВСГТУЮ в Одеській області у попередніх судових засіданнях заперечували проти позову та наголошували на тому, що зазначені позивачем підстави не є належними для задоволення заявлених ним вимог, наголошували на дійсності та законності оскаржуваних правочинів та просили суд відмовити у задоволенні позову. Про причини неявки в останнє судове засідання не повідомили, звернулись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності. З викладених обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін на підставі раніше наданих суду доказів та пояснень. Так , 01.06.2011 р. Другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 266962482 щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 12.05.2011 року за реєстром № 2842 про накладення стягнення на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у м. Одеса по вул. Друга під номером 6, та складається в цілому з одного житлового будинку з черепашника літ «А», житловою площею 37,8 кв.м, та надвірних споруд: літ. «Г» - літня кухня, «Д» - сарай, «Е» - вбиральня, «З, И, М, С» -навіси, «К» - гараж», «Н» -т погріб, II - цистерна, № 1-5 - огорожа, III - мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 770 кв. м, яка є у фактичному користуванні та належить [PERSON] Зазначене майно на підставі договору іпотеки від 16.09.2008 р. за реєстровим № 14536 та договору про зміну умов цього договору від 29.09.2009 р. реєстровий № 8016, укладених між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк») та фізичною особою - [PERSON]П, було передано в якості забезпечення зобов'язань Науково-комерційної приватної фірми «ГРАНІКА» за кредитною угодою № 103 від 16.09.2008 року, що було укладено між НКПФ «ГРАНІКА» та Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк»). В ході проведення виконавчих дій на вказане іпотечне нерухоме майно було звернуто стягнення. На підставі заявки на реалізацію арештованого майна від 26.06.2012 р. № 05/24682, відповідно до договору про надання послуг і проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна № 10/233/12/і від 25.06.2012р - торгівельною організацією ПП «СП Юстиція» на 17.08.2012р було призначено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, які не відбулися в зв'язку з відсутністю зареєстрованих покупців. 21.09.2012 р. було призначено повторні прилюдні торги з реалізації зазначеного нерухомого майна, які також не відбулися. 22.10.2012 р. ПАТ «Український інноваційний банк» своєю письмовою заявою виявив бажання залишити за собою нереалізований житловий будинок, в рахунок погашення заборгованості Науково-комерційної приватної фірми «ГРАНІКА» за вказаною кредитною угодою № 103 від 16.09.2008 року. 23.10.2012 р. головним державним виконавцем Другого Київського ВДВС Одеського МУЮ [PERSON] було винесено постанову та складено акт про передачу в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом нотаріусу майна - житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у м. Одеса по вул. Друга під номером 6, розташованих на земельній ділянці площею 770 кв.м, яка є у фактичному користуванні та належить [PERSON] В той же день зазначені постанова та акт були затверджені начальником Другого Київського ВДВС Одеського МУЮ [PERSON] 23.11.2012 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було видано свідоцтво реєстровий № 6093 в порядку ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», яким остання посвідчила, що ПАТ «Український інноваційний банк» є власником зазначеного вище житлового будинку. При цьому слід звернути увагу на наступне. 16.09.2008 р. між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк») та фізичною особою - [PERSON]П, укладено договір іпотеки належного йому на праві власності приватного будинку в якості забезпечення зобов'язань Науково-комерційної приватної фірми «ГРАНІКА» за кредитною угодою № 103 від 16.09.2008 року. Відповідно до положень та умов кредитного договору банк надав позичальнику НКПФ «ГРАНІКА» кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії на термін по 15 вересня 2009 року з лімітом кредитної лінії у розмірі 600000,00 гривень. Строк дії кредитного договору було продовжено на 3 місяці по 15 грудня 2009 року, про що було укладено Додаткову угоду № 2 від 15.09.2009 р. до Кредитної угоди № 103 від 16.09.2008 р. В зв'язку з невиконанням боржником НКПФ «ГРАНІКА» взятих на себе кредитних зобов'язань та неповерненням у встановлений кредитним договором строк грошових коштів, тобто по 15 грудня 2009 року, банком вчинено звернення стягнення на заставне майно - житловий будинок з надвірними спорудами, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Виконавчий напис на договорі іпотеки вчинений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 12.05.2011 року за реєстром № 2842. Як вбачається зі змісту акту та постанови про передачу майна від 23.10.2012 р., разом з іпотечним майном, на яке було звернуто стягнення на підставі виконавчого напису нотаріусу, стягувачу також було передано земельну ділянку, на якій зазначене іпотечне майно було розташовано. Частиною 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 4 тієї ж статті передбачено, що дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону (ч. 3 ст. 62 Закону). Не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уціняється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна, (ч. 5 ст. 62 Закону). У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. (ч. 6 ст. 62 Закону). У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові, (ч. 8 ст. 62 Закону). Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно, (ч. 9 ст. 62 Закону). Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» разом з житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. З викладених норм чинного законодавства випливає, що передача майна боржника стягувачу на підставі ч. 8 ст. 62 Закону України "Про виконавче провадження" є формою двостороннього правочину щодо відчуження майна за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію і за умови добровільного волевиявлення стягувача на прийняття відповідного майна за зазначеною ціною, що оформлюється винесенням постанови та акту державного виконавця про передачу майна, які є підставою для подальшого оформлення стягувачем права власності на майно, тобто, підставою для набуття цивільних прав та обов'язків на відповідне майно. З викладеного слідує, що передача майна боржника стягувачу на підставі ч. 8 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» може бути визнана недійсною з підстав її невідповідності вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України. Відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Так, з наданих суду пояснень та відомостей вбачається, що зазначений правочин не відповідає вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). У разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом, (ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»). У разі відсутності документів, що характеризують об'єкт нерухомості, у зв'язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення таких документів здійснюється у встановленому порядку за рахунок коштів стягувача. У разі якщо стягувач у двадцятиденний строк з дня одержання відповідного повідомлення державного виконавця не авансує витрати, пов'язані з підготовкою документів, що характеризують об'єкт нерухомості, арешт з нього знімається, (ч. 5 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до п. 3.1. Порядку реалізації арештованого майна організатор аукціону проводить аукціон за заявкою державного виконавця, у якій зазначається початкова ціна майна, що виставляється на аукціон. До заявки додаються: 1.копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження також довідка державного виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними; 2.копія акта опису й арешту майна; 3.копії документів, що характеризують майно, та копії правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності або право користування майном; 4.документ, що підтверджує вартість майна (експертний висновок, акт оцінки майна); 5.у разі продажу майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, - довідка про розмір частки державної власності в статутному фонді підприємства-боржника та копія повідомлення Фонду державного майна України про накладення арешту на майно такого боржника; 6.інші необхідні документи, передбачені Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15.12.99 № 74/5. Натомість при передачі спірного житлового будинку на реалізацію з прилюдних торгів, державним виконавцем не було отримано копії документів, що характеризують, та копії правовстановлювальних документів, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою. При цьому, з відповіді ОФ ДП «Центрального державного земельного кадастру від 06.12.2011 р., наданої на запит державного виконавця, останньому було відомо, що за [PERSON], на підставі рішення Одеської міської ради від 10.07.2008 р. № 3282-У, зареєстровано на праві власності земельну ділянку загальною площею 0,0802 га, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Друга, 6, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка, кадастровий № 5110136900:48:002:0002). В порушення п. 3.1. Порядку реалізації арештованого майна до заявки на проведення реалізації майна з прилюдних торгів, державним виконавцем не було надано копії документів, що характеризують, та копії правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою на якій розташований житловий будинок, на який накладалось стягнення. Крім того, разом з житловим будинком фактично було передано на реалізацію неіснуючу земельну ділянку - розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Друга, 6 та загальною площею 770 кв.м. (0,0770 га). Таким чином, правочин щодо відчуження спірного житлового будинку не відповідає вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України оскільки був укладений з порушенням процедури, передбаченої ст. 62 Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, без дотримання імперативних вимог ч. 2 ст. 377 ЦК України. Така позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 р. у справі № 6-116цс12. З урахуванням визнання наявності підстав для визнання недійсним акту державного виконавця від 23.10.2012 р., визнанню недійсним підлягає також свідоцтво від 23.11.2012 р. реєстровий № 6093, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі зазначеного акту державного виконавця від 23.10.2012 р. Крім того, підставою для визнання недійсним свідоцтва від 23.11.2012 р. реєстровий № 6093 вбачається також те, що зазначене свідоцтво було видано не в порядку ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі постанови та акту державного виконавця (у зв'язку з не реалізацію майна з прилюдних торгів), а в порядку ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв'язку із передачею стягувачу присудженого предмету), що не відповідає дійсним обставинам справи та підставам передачі спірного житлового будинку відповідачу, які були зазначені в постанові та акті державного виконавця від 23.10.2012 р. Таким чином позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені таким позивачем судові витрати, в рівних частинах.

Outcome: approved