Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регрессу. Просив стягнути з відповідача 3051грн.38коп., з яких 1799грн.31коп. у відшкодування залишку суми сплаченого страхового відшкодування; 631грн.77коп. витрати від інфляції; 31грн.80коп. - 3% річних (процентів за користування коштами), 558грн.50коп. пеня за прострочення грошового зобов»язання. Також просив стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16.09.2013р. о 10год.50хв. по вул.Жмериннській в м.Києві відповідач на автомобільному транспорті «Чері». Д.н.з. [NUMBER], скоїв зіткнення з транспортни засобом «Фіат», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], якому заподів механічні пошкодження. Факт скоєння правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України підтверджується постановою Святошинського райсуду м.Києва від 8.10.2013р. Пошкоджений з вини відповідача автомобіль «Фіат»,д.н.з. [NUMBER] було застраховано позивачем у відповідності з договором страхування транспортного засобу №3129805 від 20.03.2013р., який є додатком та невід»ємною частиною генерального договору №7468427 від 22.11.2010р. Випадок було визнано страховим та на виконання умов договору страхування розрахунковий рахунок Страхувальника було перераховано страхове відшкодування у розмірі 11693грн.70коп. Розрахунок страхового відшкодування зроблено у відповідності з умовами договору на підставі звіту №31/09/13 про оцінку матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля від 20.09.2013р. та рахунку-фактури №ИН-0007559 від 20.08.2013р. Цивільно-правову відповідальність відповідача, в свою чергу, було застраховано АТ «СГ «ТАС», згідно полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/0374314. АТ «СГ «ТАС» було відшкодовано ПрАТ «УАСК АСКА» суму збитку вищевказаним страховим випадком у сумі 9894грн.39коп., що підтверджується угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.11.2014р. (п.1.1.). Таким чином сума, якам підлягає відшкодуванню відповідачем складає 11693грн.70коп.-9894грн.39коп.=1799грн.31коп. Також відповідно до ст.625 ЦК України з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 631грн.77коп. витрати від інфляції, 31,80грн. 3% річних (проценти за користування коштами), 588,50грн. пеня за прострочення грошового зобов»язання. Прострочення наступило 24.01.2015р. - дата повернення листа з повідомленням про заборгованість, адресованого відповідачу на адресу ПрАТ «УАСК АСКА» у зв»язку із закінченням встановленого терміну зберігання. Представник позивача в судове засідання не з»явився, просив розглядати справу у відсутність представника. Відповідач направив до суду письмові заперечення, в яких визнав позов частково, погодився із сумою, яка підлягає відшкодуванню позивачу у розмірі 1799грн.31коп. З позовними вимогами щодо відшкодування витрат від інфляції, 3% річних та пені не погоджується, вважає з урахуванням вимог ч.1 ст.11 ЦПК України посилання позивача на стґ.625 ЦК України є безпідставною. Крім того, він не отримував досудової претензії щодо відшкодування будь-яких грошових коштів на користь позивача. Просив розглядати справу у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. 16.09.2013р. о 10год.50хв. по вул.Жмериннській в м.Києві відповідач на автомобільному транспорті «Чері». Д.н.з. [NUMBER], скоїв зіткнення з транспортни засобом «Фіат», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], якому заподів механічні пошкодження. Факт скоєння правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України підтверджується постановою Святошинського райсуду м.Києва від 8.10.2013р./а.с.33/ Пошкоджений з вини відповідача автомобіль «Фіат», д.н.з. [NUMBER] було застраховано позивачем у відповідності з договором страхування транспортного засобу №3129805 від 20.03.2013р., який є додатком та невід»ємною частиною генерального договору №7468427 від 22.11.2010р./а.с.6-11/ Випадок було визнано страховим та на виконання умов договору страхування розрахунковий рахунок Страхувальника було перераховано страхове відшкодування у розмірі 11693грн.70коп. Розрахунок страхового відшкодування зроблено у відповідності з умовами договору на підставі звіту №31/09/13 про оцінку матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля від 20.09.2013р. та рахунку-фактури №ИН-0007559 від 20.08.2013р./а.с.22-32/ Згідно п.33.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: п.33.1.1. дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; п.33.1.2. вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; п.33.1.3. поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; 33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,-МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Цивільно-правову відповідальність відповідача, в свою чергу, було застраховано АТ «СГ «ТАС», згідно полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/0374314. АТ «СГ «ТАС» було відшкодовано ПрАТ «УАСК АСКА» суму збитку вищевказаним страховим випадком у сумі 9894грн.39коп., що підтверджується угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.11.2014р. (п.1.1.)./а.с.36/. Згідно п. 38.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: п. 38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до вимог ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.60 ЦПК України докази підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що позивач за вих..№2059-17/1 від 22.12.2014р. повідомив відповідача [PERSON] про страховий випадок та необхідності сплатити заборгованість./а.с.37-38/ Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що він не отримував даного повідомлення, оскільки як вбачається з рекомендованого повідомлення воно повернулося за закінченням встановленого строку зберігання, що дає підстави суду дійти висновку про те, що відповідач не отримав повідомлення за власним бажанням./а.с.37-38/ Стосовно позовних вимог щодо стягнення 3% річних, пені та інфляціійних. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Отже, договір про надання послуг (зокрема, страхових) є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до останнього виду грошових зобов'язань належить укладений сторонами договір про надання послуг, оскільки ним установлена ціна договору - страхова сума. Крім того, слід зазначити, що ст. 625 ЦК України розміщена в розд. І "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК України , а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі полісу обов'язкового страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Разом з тим, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання. Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6.06.2012р. (справа 6-49цс12). У зв'язку з чим суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 588грн.50коп. за період з 24.01.2015р. по 26.086.2015р. , 3% річних в розмірі 31грн.80коп., а також інфляційні в розмірі 631грн.77коп. підлягають задоволенню. При цьому суд погоджується з наданим позивачем розрахунком. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і мають бути задоволені.

Outcome: approved