Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність позову тим, що вони із відповідачем є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] . У 2012 році відповідач залишила сім`ю та поїхала на постійне місце проживання до Черкаської області. З того часу відповідач не цікавиться дитиною, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не приймає участі у його вихованні, не цікавиться станом його здоров`я, не дбає про його утримання, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з ним, не проявляє будь-якої батьківської турботи, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо утримання та виховання сина, що є підставою для позбавлення її батьківських прав стосовно її дитини [PERSON] , [INFO] , а також стягнення із неї на користь позивача аліментів на утримання їх спільної дитини у розмір ј частки заробітку її доходу але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати пред`явлення позову і до повноліття дитини. У визначений судом строк відповідач не надала до суду відзиву. У судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, що у ньому наведені, просив суд позов задовольнити. Представник органу опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , 2003 року народження, підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Ухвалою суду від 23.09.2019 вирішено здійснювати заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника органу опіки та піклування, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження (а.с. 8) є [PERSON] та [PERSON] . За відомостями органу місцевого самоврядування (довідка видана Липовецькою міською радою від 16.01.2019 за № 198), син [PERSON] проживає біля батька за адресою: [ADDRESS] ,та перебуває на його утриманні (а.с.13). Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини складеного 17.01.2019 комісією міської ради та затвердженого головою Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області, встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм батьком [PERSON] та перебуває на його утриманні. Мати [PERSON] з 2012 року участі у вихованні та утриманні свого сина [PERSON] не приймає, вона виїхала та проживає у Черкаській області (а.с.11). Відповідно до довідки виданої комунальним закладом «Центр первинної медико - санітарної допомоги» Липовецької районної ради №70, мати [PERSON] на медичні огляди з дитиною [PERSON] не приходила та здоров`ям дитини не цікавиться з 2012 року (а.с.12). Згідно із довідкою №07 від 16.01.2019 виданою Липовецькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ст. № 2, мати дитини [PERSON] , з 2012 року не бере участі у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , який навчається в 10-А класі, в питаннях, що стосуються навчального закладу, який відвідує дитина (а.с.10). Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] було предметом розгляду Липовецькою райдержадміністрацією Вінницької області, за наслідками якого було складено висновок від 04.06.2019 , відповідно до якого визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд, оцінивши усі зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що обставини наведені позивачем у позовній заяві доведені належними, допустимими та достовірними доказами, а їх зв`язок у сукупності є достатнім на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За таких обставин, суд вважає, що достатні усі правові підстави для застосування крайніх заходів впливу до відповідача шляхом позбавлення її батьківських прав, отож позов в цій частині підлягає до задоволення. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з такого. Відповідно до ч.2, 3 ст.166 С України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 ч.1 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правилами ч.2, 3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1 статті 182 СК України. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як було встановлено відповідач не надала заперечень проти позову, не повідомила про наявність обставин, що мають істотне значення, які підлягають з`ясуванню при вирішенні питання щодо визначення розміру аліментів. За встановлених у ході судового розгляду обставин, обставин передбачених ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що відповідач спроможна надавати утримання своїй дитині у частці від її заробітку доходу, яка має складати ј частки щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов у цій частині також підлягає до задоволення. Відповідно до ст.180, 191 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved