Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним, мотивуючи тим, що 30.07.2015 року він звернувся до ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА» з метою купівлі автомобіля «SsangYonq Karando». Позивачем було перераховано на зазначені відповідачем реквізити, грошові кошти у розмірі 100000 гривень та підписано договір фінансового лізингу № 002516 від 30.07.2015 року. При вивчені договору позивач з'ясував, що, перший платіж у розмірі 100000 гривень включав у себе адміністративний платіж, зазначений у додатку № 1 до договору, та встановлений у розмірі 10 % від вартості предмету лізингу. Позивачу не було роз'яснено зазначені положення договору, та він вважав, що вся сума у розмірі 100000 гривень є частковою платою за автомобіль у повному обсязі, про що також зазначав представник відповідача при укладенні договору. 13.10.2015 року після багаторазових звернень відповідач здійснив часткове повернення позивачу сплачених ним коштів у розмірі 22686,00 грн., а решту не повернув, посилаючись на умови договору. Вважає, що сума адміністративного платежу, у якості винагороди за підготовку документів для укладення договору, є надмірною та вочевидь не відповідає обсягу роботи, та робить витрати на придбання автомобіля значно вищими за його ринкову вартість. Також вважає, що представником відповідача йому навмисно не були роз'яснені істотні умови договору, чим його було введено в оману, та розуміючи усі умови договору під час його підписання, він не погодився би на його укладення. Також зазначає, що умови договору, в порушення Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, та такими, що порушують принцип добросовісності та вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. На підставі зазначеного, просив визнати договір фінансового лізингу № 002516 від 30.07.2015 року недійсним, із застосуванням наслідків недійсності правочину, у зв'язку із чим, просив стягнути з відповідача на його користь сплачені ним кошти у розмірі 77314 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про підтримання позовних вимог, просив справу розглядати у його відсутність. Також не заперечував проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання без поважних причин не з'явився, хоча про день час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 30.07.2015 року між [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА» було укладено договір фінансового лізингу № 002516, з додатками, які є невід'ємними частинами договору, предметом якого є надання Лізингодавцем послуг, спрямованих на придбання предмету лізингу транспортного засобу (спеціального обладнання або механізмів) та передання його у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах передбачених цим договором. Згідно додатку №1 до договору відповідач взяв на себе зобов'язання надати йому послуги, спрямовані на придбання предмету лізингу - транспортного засобу, автомобілю марки «SsangYonq Karando», вартістю 22396,23 євро, що виходячи з курсу гривні на момент підписання договору у розмірі 26,50 грн. за одно євро, складає 620000 грн., а позивач як клієнт зобов'язався сплатити ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА» авансовий платіж у розмірі 50,00 % від вартості предмету лізингу у розмірі 11698,11 євро, адміністративний платіж у розмірі 10 % від вартості предмету лізингу, що складає 2339,62 євро, та комісію за передачу предмету лізингу у розмірі 3 % від вартості предмету лізингу, що складає 701,89 євро. За умовами п.1.7 Договору предмет лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця авансового платежу (50 % від вартості Предмету лізингу), комісії за організацію та оформлення даного договору (10 % від вартості Предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3 % від вартості Предмету лізингу). Як вбачається з умов Договору (п.4.1) сторонами погоджено строк передачі предмету лізингу, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на поточний рахунок Лізингодавця авансового платежу (50 % від вартості Предмету лізингу). На виконання умов договору, позивач 30.07.2015 року перерахував на розрахунковий рахунок ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА» 100 000 грн. авансового платежу, що підтверджується квитанцією № 0.0.416325742.2 від 30.07.2015 року (а.с.12). На вимогу позивача ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА» повернуло частку авансового платежу в розмірі 22686 грн. (а.с.13) Однак відповідачем ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА» в порушення умов договору в обумовлений строк предмет лізингу позивачу в користування переданий не був. Таким чином при укладенні Договору відповідач не мав на меті реального настання правових наслідків, що обумовлені ним. Укладений договір є двостороннім правочином і він укладений на загальних умовах, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що відповідає ч.ч.1- 6 ст.203 ЦК України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. В ст.18 цього Закону наведено перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, який не є вичерпним та визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику); не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. В пунктах 5, 6 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Аналіз змісту договору фінансового лізингу від 30.07.2015 року, укладеного між сторонами дає підстави суду прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях Цивільного кодексу України, повністю виключена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. За змістом ст.808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення-зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець і (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та інших суперечить положенням статті 808 ЦК України. Також Законом України «Про фінансовий лізинг» п.п.1,4 ч.2 ст.10 передбачено, обов'язок лізингодавця надати предмет лізингу, який відповідав би його призначенню, відшкодовувати лізингоодержувачу витрати на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усунення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором. Стаття 11 цього Закону надає право лізингоодержувачу: 1) обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; 2) відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; 3) вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; 4) вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. За положеннями ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Фінансові послуги - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (п.5 ч. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п.11-1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Згідно з п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У Державному реєстрі фінансових установ відсутня інформація про фінансову установу ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА», або отримання нею ліцензії для здійснення фінансової діяльності. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 30.07.2015 року, укладений між сторонами, нотаріально посвідчений не був. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Верховним Судом України висловлена аналогічна правова позиція в постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду, який зобов'язаний привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА» 30.07.2015 року укладено Договір № 002516 фінансового лізингу без відповідного дозволу (ліцензії) та без мети настання правових наслідків, що обумовлені ним та без нотаріального посвідчення, тому позовні вимоги слід задовольнити та визнати недійсним Договір № 002516 фінансового лізингу, укладений 30.07.2015 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА», застосувавши наслідки недійсності правочину стягнувши з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 77314 грн., в зв'язку з повернення відповідачем 13.10.2015 року суми в розмірі 22686,00 грн. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі - 1378 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: approved