Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON], треті особи на стороні відповідача, відділ Держгеокадастру у Вижницькому районі , Вашківецька міська рада про визначення частки у праві спільної сумісної власності. В позові вказувала, що 27 грудня 2015 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належне її спадкове майно, а саме, на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Вашківці по вул. Н.Яремчука, 1 «а». Також до складу спадщини входить 1/2 частка у праві власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, що розташована в м. Вашківці по вул. Яремчука, 1-А, Вижницького району, Чернівецької області. За життя мати склала заповіт, який не був змінений чи скасований на момент її смерті, посвідчений секретарем виконкому Вашківецької міської ради 24 березня 2011 року та зареєстрований у реєстрі за № 160. Даним заповітом вона усе своє майно, яке буде належати її на день смерті та на яке вона буде мати законне право, заповіла їй. Посилався, що як спадкоємець за заповітом після смерті матері, у встановлений законом строк, прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку спадкового житлового будинку. При визначенні належності майна, що підлягає успадкуванню, було встановлено, що документами підтверджуючими право власності [PERSON] на вищевказану 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку є: Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 119332, виданий на ім'я [PERSON] виконавчим комітетом Вашківецької міської ради 03.11.2010 року та Додаток серії АА 033731 до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 119332 (Список співвласників земельної ділянки), виданий 03.11.2010 року на ім'я [PERSON] та [PERSON], без визначення часток у спільній власності. З вказаних документів вбачається, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку у праві власності на вищевказану земельну ділянку нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори їй було відмовлено у зв'язку із тим, що не визначено частки кожного із співвласників у праві власності, оскільки дана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності. Просила визнати , що частка [PERSON], яка померла 27 грудня 2015 року в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7320510400:02:002:0328, що розташована в м. Вашківці по вул. Яремчука, 1-А, Вижницького району Чернівецької області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯК № 119332, виданого на ім'я [PERSON] виконавчим комітетом Вашківецької міської ради 03.11.2010 року та Додатку серії АА 033731 до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 119332 (Списку співвласників земельної ділянки), виданого 03.11.2010 року, становила 1/2 та припинити право спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку. Позивач в судове засідання не з»явилася. В адресованій суду заяві просить справу розглядати у її відсутність позов підтримує в повному обсязі Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи, Вашківецької міської ради в судове засідання не зявився, хоча повідомлений про день, годину та місце слухання справи належним чином, від нього надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позову не заперечували. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, положеннями ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частинами 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, 27 грудня 2015 року померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належне її спадкове майно, а саме, на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Вашківці по вул. Н.Яремчука, 1 «а». Також до складу спадщини входить 1/2 частка у праві власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, що розташована в м. Вашківці по вул. Яремчука, 1-А, Вижницького району, Чернівецької області. За життя мати склала заповіт, який не був змінений чи скасований на момент її смерті, посвідчений секретарем виконкому Вашківецької міської ради 24 березня 2011 року та зареєстрований у реєстрі за № 160. Даним заповітом вона усе своє майно, яке буде належати її на день смерті та на яке вона буде мати законне право, заповіла їй. Посилався, що як спадкоємець за заповітом після смерті матері, у встановлений законом строк, прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку спадкового житлового будинку. При визначенні належності майна, що підлягає успадкуванню, було встановлено, що документами підтверджуючими право власності [PERSON] на вищевказану 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку є: Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 119332, виданий на ім'я [PERSON] виконавчим комітетом Вашківецької міської ради 03.11.2010 року та Додаток серії АА 033731 до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 119332 (Список співвласників земельної ділянки), виданий 03.11.2010 року на ім'я [PERSON] та [PERSON], без визначення часток у спільній власності. Так, статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту порушених прав визначені уст.16 ЦПК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно положень ч. 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, частиною 1 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Таким чином, положеннями ст. 370 ЦК України врегульовано як питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, так і те, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Крім того, згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як зазначено у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. З частин 4 та 5 статті 89 Земельного кодексу України вбачається, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Щодо поділу земельної ділянки на частки свою позицію висловив і Пленум Верховного суду України, у постанові від 16 квітня 2004 року за № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", зокрема в пункті 21 Постанови, вказав якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Аналіз змісту даних норм закону дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу права на земельну ділянку при переході права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved