Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що згідно свідоцтва про право власності [NUMBER] від 19.03.2003 їй з відповідачами належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] по справі по ј частині кожному. Вона з чоловіком [PERSON] були зареєстровані в цій квартирі 03.11.1987 року. З 2009 року чоловік в квартирі не проживає, мешкає з іншою жінкою в м.Чернівці, але залишився зареєстрованим в квартирі [ADDRESS] . Донька [PERSON] була зареєстрована в квартирі [INFO] , 16.08.2008 року вона зареєструвала шлюб, 29.05.2009 року знялася з реєстрації та проживає разом з чоловіком за іншою адресою. Донька [PERSON] з 25.08.2010 року зареєстрована та проживає в [ADDRESS] . З травня 2009 року вона проживаю в квартирі одна, підтримує її в належному технічному стані, сплачує комунальні платежі. На теперішній час виникла необхідність переоформити документи на квартиру на неї та з цією метою я звернулася до Волноваської державної нотаріальної контори, де з`ясувалося, що квартира не була зареєстрована в БТІ, тому неможливо оформити будь-яку угоду, а відповідачі не бажають реєструвати квартиру на своє ім`я, так як на теперішній час вони забезпечені іншим житлом, та хочуть оформити її на неї. Вважає, що добросовісно заволоділа квартирою і з 2009 року продовжую відкрито, безперервно володіти нею сама протягом десяти років, тому набула право власності на неї за набувальною давністю. В судове засідання позивач не з`явилася, просила розглядати справу у її відсутності, про що зазначила в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги визнають. Згідно з ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності [NUMBER] від 19.03.2003 квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачці та відповідачам по справі по ј частині кожному. Позивач з чоловіком [PERSON] були зареєстровані в цій квартирі [INFO] . З 2009 року чоловік [PERSON] в квартирі не проживає, мешкає з іншою жінкою в м.Чернівці, але залишився зареєстрованим в квартирі [ADDRESS] . Донька позивачки [PERSON] була зареєстрована в цій квартирі [INFO] , 16.08.2008 року вона зареєструвала шлюб, 29.05.2009 року знялася з реєстрації та проживає разом зі своїм чоловіком за іншою адресою. Донька позивачки [PERSON] з 25.08.2010 року зареєстрована та проживає в [ADDRESS] . З травня 2009 року позивач проживає в квартирі одна, підтримує її в належному технічному стані, сплачує комунальні платежі. На теперішній час у позивачки виникла необхідність переоформити документи на квартиру на своє ім`я. З цією метою вона звернулася до Волноваської державної нотаріальної контори, де з`ясувалося, що квартира не була зареєстрована в БТІ, тому неможливо оформити будь-яку угоду. Відповідачі не бажають реєструвати право власності на квартиру на своє ім`я, так як на теперішній час вони забезпечені іншим житлом За взаємною згодою сторони вирішили оформити право власності на квартиру на позивачку, оскільки вона добросовісно володіла квартирою з 2009 року. Отже, позивач добросовісно заволоділа квартирою і продовжує відкрито, безперервно володіти нею протягом десяти років, тому вона набула право власності на ней за набувальною давністю з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей15,16 ЦК, а також ч. 4ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до п. 9ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації прав. Згідно норм ст. 16 ч. 1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі вищезазначених норм чинного законодавства, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved