Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила: визнати недійсним державний акт про право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий № 1223285000:02:014:0259, розташовану по вул. Папаніна на території [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області серії ЯЛ 377929 від 13 грудня 2011 р. та скасувати його державну реєстрацію; визнати недійсним та скасувати рішення [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий № 1223285000:02:014:0259, розташованої по вул. Папаніна на території [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позову зазначила, що 30 жовтня 2011 року померла її мати - [PERSON], яка з 1978 року є землекористувачем земельних ділянок площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,0955 га для ведення особистого селянського господарства (далі - Ділянка). 12 березня 2011 року рішенням відповідача-1 за №47-4/VІ [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га та для ведення особистого господарства площею 0,09 га. Спадкодавець замовила розробку технічної документації, однак внаслідок смерті, оформити необхідні технічні документи та право власності на землю не встигла. На земельній ділянці площею 0,25 га розташований житловий будинок, який [PERSON]С, отримала на підставі договору дарування, виданого 16 жовтня 1978 року Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради за № 76. Відповідно до довідки Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради № 773 від 16 квітня 2014 року, будинок зареєстрований в погосподарській книзі № 29 на 2011-2015 роки, номер обєкта погосподарського обліку 2436-1 на імя [PERSON] Однак право власності на будинок в передбаченому законодавством порядку не було зареєстроване, у звязку з чим, після смерті матері позивач звернулась у 2014 році до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовною заявою про визнання права власності на будинок у порядку спадкування за законом. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Одночасно із вирішенням питання про житловий будинок позивач звернулась до суду із позовом про визнання права власності на земельні ділянки. Під час розгляду справи їй стало відомо, що Ділянка, якою постійно користувалась мати, а пізніше і позивач містить перетин із земельною ділянкою з кадастровим номером №1223285000:02:014:0259. Судом отримано відповідь [PERSON] Держземагентства у Новомосковському районі Дніпропетровської області, що за даними наявними в [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером №1223285000:02:014:0259 не зареєстровано, відомості про оформлення державного акта на вказану земельну ділянку в [PERSON] відсутні. Позовну заяву було залишено без розгляду. 24 листопада 2015 року позивач направила запит до [PERSON] Держземагентства у Новомосковському районі Дніпропетровської області для отримання розяснень, яким чином може реалізувати своє право отримати у власність Ділянку з огляду на наявність перетину з іншою земельною ділянкою. У відповіді від 27 листопада 2015 року №99-28-99.5-216/15-15 зазначено аналогічну позицію викладеній у відповіді, наданій на вимогу суду. Додатково повідомлено, що у разі, якщо суміжні землекористувачі погодять межі земельної ділянки, то перетин із суміжною земельною ділянкою з кадастровим номером №1223285000:02:014:0259 не вплине на державну реєстрацію. В наступному, Рішенням [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 16 жовтня 2015 року №36-41/VІ позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. 13 січня 2016 року позивачем укладено договір № 1604190100002 з Дніпропетровською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі [PERSON], за умовами якого вказаним спеціалістом підготовлено, оформлено та погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Водночас, рішенням № РВ-1200418462016 від 21 листопада 2016 року державним кадастровим реєстратором [PERSON] відмовлено позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру за заявою від 14 листопада 2016 року з підстави перетину ділянки з ділянкою с кадастровим номером №1223285000:02:014:0259. Інформаційним листом від 07 грудня 2016 року № Л-490/0-5898/6-16 Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області зазначило, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером №1223285000:02:014:0259 зареєстроване, більше того 13 грудня 2011 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЛ 377929. Інформаційним листом, наданим Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру на запит від 16 грудня 2016 року визначено, що власником зазначеної земельної ділянки є [PERSON]. Інформаційним листом [PERSON] Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 05 січня 2017 року відмовлено позивачу в отриманні засвідчених належним чином копій документів, на підставі яких внесено відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки №1223285000:02:014:0259, оскільки право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за іншою особою. Позивач вказує, що зазначена частина земельної ділянки входила до складу ділянки площею 0,0955 га, яка знаходилася в постійному користуванні спочатку матері позивача, а потім позивача і включення цієї частини земельної ділянки до ділянки відповідача-2 є помилковим та незаконним. Водночас, згідно викопіювання з кадастрової карти (плану) та іншої картографічної документації Державного земельного кадастру [PERSON] сільської ради на несформовану земельну ділянку, схеми розташування земельної ділянки земельна ділянка з кадастровим номером №1223285000:02:014:0259 має перетин не тільки з ділянкою позивача, а й з земельною ділянкою третьої особи 2 - [PERSON]. За таких обставин позивач та третя особа-2 є суміжними землекористувачами спірної ділянки, та відповідно до вимог діючого законодавства, під час оформлення права власності на вказану ділянку, потенційним власником мало здійснюватись погодження меж земельної ділянки із наступним проставлянням підпису на відповідному акті. Жодного погодження ані позивач, ані [PERSON] не надавали, як і не проставляли власних підписів на будь-яких документах. Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку виготовлений відповідачем-2 з порушенням вимог Земельного кодексу України та Інструкції, тому повинен бути визнаний судом недійсним. Стосовно скасування державної реєстрації державного акту відповідача позивач зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (який набрав чинності з 01.01.2013) записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Ухвалою суду від 05 квітня 2018 року позов в частині визнання недійсним та скасування рішення [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий №1223285000:02:014:0259, розташованої по вул. Папаніна на території [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області залишено без розгляду з огляду на подання позивачем відповідної заяви. Позивач до суду не зявилася, в поданій заяві просила суд розглянути справу у свою відсутність. Позов підтримала. Відповідач-1 до суду не зявився, відзив на позов не надав. В поданій суду заяві не заперечив проти задоволення позову та просив його розглянути у відсутність представника. Відповідач-2 до суду не зявився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив. Заяву про можливість розгляду справи у свою відсутність не надавав. Представник третьої особи-1 в судове засідання не зявився, пояснення на позов не надав. В поданій суду заяві не заперечив проти задоволення позову та просив його розглянути у відсутність представника. Третя особа-2 до суду не зявився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив. Заяву про можливість розгляду справи у свою відсутність не надавав. З урахуванням доказів повторної неявки відповідача-2 та третьої особи-2 суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Під час розгляду справи судом в судових засіданнях 23 березня 2017 року, 25 травня 2017 року, 15 червня 2017 року, 14 липня 2017 року, 06 вересня 2017 року, 20 вересня 2017 року, 03 листопада 2017 року, 29 листопада 2017 року та 06 лютого 2018 року витребовувалися докази у справі. На ухвали суду 03 травня 2017 року, 09 червня 2017 року, 13 червня 2017 року, 14 липня 2017 року, 08 серпня 2017 року, 01 вересня 2017 року, 24 жовтня 2017 року отримано докази та відповіді про відсутність доказів в звязку з їх вилученням правоохоронними органами від відповідних субєктів владних повноважень для перевірки під час розгляду кримінального провадження, та відсутністю доказів у правоохоронних органів на час отримання ухвал суду. Позов, у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянутий за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до позову, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, отримані судом суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 30 жовтня 2011 року померла мати позивача /а.с.10, 11, 16-17/ - [PERSON], яка станом на 2006 рік була землекористувачем земельних ділянок площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,0955 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: вул. Верхня, 5, с. Орлівщина, Новомосковський район, Дніпропетровська область (далі - Ділянка) /а.с.13-14, 135-136, 137-138/. 12 березня 2011 року рішенням [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за №47-4/VІ [PERSON] на підставі п. «в» ч.1 ст.81, 181, п. «г» ч.1 ст.121 ЗК України надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею 0,0955 га /а.с.12/. 30 жовтня 2011 року [PERSON]. Е.С. померла /а.с.15/ Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул. Верхня, буд № 5, що складається з: житлового будинку літ.А-1 загальною площею 37,3 кв.м., житловою площею 15,4 кв.м.; веранди літ.а-1; погрібу; козирку; літньої кухні літ. Б; убиральні літ. В; сараю літ. Г; споруд - № 1-7, споруди І, в порядку спадкування за законом після матері [PERSON], померлої 30 жовтня 2011 року. Визнано за [PERSON] РНОКПП [NUMBER] право забудовника житлового будинку - літ. Д загальною площею 105,2 кв.м., розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул. Верхня, буд № 5, в порядку спадкування за законом після матері [PERSON], померлої 30 жовтня 2011 року /а.с.16-17/. Рішенням, крім іншого, встановлено, що [PERSON] була власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул. Верхня, буд № 5 у відповідності до договору дарування від 16 жовтня 1978 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. За життя [PERSON] не зареєструвала своє право власності на будинок. Рішенням Новомосковської районної ради депутатів від 20 серпня 1982 року № 334 [PERSON] наданий дозвіл на забудову земельної ділянки площею 0,15 га., яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул. Верхня, буд № 5, було видане свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах, затверджений проект. За життя [PERSON] провела будівництво житлового будинку літ. Д загальною площею 105,2 кв.м. Згідно з технічним паспортом, житловий будинок літ. Д незавершений будівництвом: не проведені оздоблювальні роботи, не підключені комунікації, тощо. Оскільки за життя [PERSON] не завершила будівництво, в неї не виникло право власності на зазначений будинок. Згідно з відповіддю [PERSON] Держземагентства у Новомосковському районі Дніпропетровської області № 0-406-0.5-1359/2-15 від 27 серпня 2015 року, за даними наявними в [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером №1223285000:02:014:0259 не зареєстровано, відомості про оформлення державного акта на вказану земельну ділянку в [PERSON] відсутні /а.с.22/. 24 листопада 2015 року позивач направила запит до [PERSON] Держземагентства у Новомосковському районі Дніпропетровської області для отримання розяснень, яким чином може реалізувати своє право отримати у власність Ділянку з огляду на наявність перетину з іншою земельною ділянкою /а.с.19-20/. У відповіді від 27 листопада 2015 року № 99-28-99.5-216/15-15 зазначено аналогічну позицію викладеній у відповіді, наданій на вимогу суду. Додатково повідомлено, що у разі, якщо суміжні землекористувачі погодять межі земельної ділянки, то перетин із суміжною земельною ділянкою з кадастровим номером № 1223285000:02:014:0259 не вплине на державну реєстрацію /а.с.21/. Рішенням [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 16 жовтня 2015 року №36-41/VІ за заявою позивача /а.с.41/ позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0955 га за рахунок земель запасу [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області для ведення селянського господарства за адресою: с. Орлівщина, вул. Верхня, 5 у власність /а.с.42/. 13 січня 2016 року позивачем укладено договір № 1604190100002 з Дніпропетровською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі [PERSON] /а.с.68/, за умовами якого вказаним спеціалістом підготовлено, оформлено та погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність /а.с.27-71/. Водночас, рішенням № РВ-1200418462016 від 21 листопада 2016 року державним кадастровим реєстратором [PERSON] відмовлено позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру за заявою від 14 листопада 2016 року з підстави перетину ділянки з ділянкою с кадастровим номером № 1223285000:02:014:0259 /а.с.23/. Інформаційним листом від 07 грудня 2016 року № Л-490/0-5898/6-16 Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області зазначило, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером № 1223285000:02:014:0259 зареєстроване 13 грудня 2011 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЛ 377929 /а.с.24/. Інформаційним листом, наданим Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру на запит від 16 грудня 2016 року визначено, що власником зазначеної земельної ділянки є [PERSON] /а.с.25/. Інформаційним листом [PERSON] Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 05 січня 2017 року відмовлено позивачу в отриманні засвідчених належним чином копій документів, на підставі яких внесено відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки № 1223285000:02:014:0259, оскільки право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за іншою особою /а.с.26/. З проекту землеустрою, розробленого на замовлення позивача (викопіювання з кадастрової карти /а.с.38/) вбачається, що земельна ділянка що відводиться позивачу має перетин із земельною ділянкою площею кадастровий номер 1223285000:02:014:0259. З листа третьої особи-1 від 06 грудня 2016 № 99-406-99.4-2419/2-16 вбачається, що Державним кадастровим реєстратором було зроблено відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру [PERSON] у звязку з тим, що під час проведення перевірки документації із землеустрою і електронного документа було встановлено знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, частини іншої земельної ділянки, а саме - кадастровий номер 1223285000:02:014:0259. Земельна ділянка знаходиться у власності [PERSON], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія та номер ЯЛ 377929 від 13.12.2011. Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 1223285000:02:014:0259 було перенесено з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру не в повному обсязі. На виконання окремого доручення Голови Держгеокадастру [PERSON] від 11.01.2016 № 6/3-16-0.212 щодо відкриття поземельних книг на земельні ділянки, відомості про які перенесено з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру, але поземельні книги на які не відкрито - [PERSON] Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області було проведено комплекс робіт на виконання вищезазначеного доручення. Таким чином відомості про земельну ділянку 1223285000:02:014:0259 було внесено в повному обсязі. В разі усунення перетину земельної ділянки з кадастровим номером 1223285000:02:014:0259, буде можливо здійснити державну реєстрацію земельної ділянки /а.с.82/. [PERSON] Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 28 квітня 2017 року № 99-406-99.8-1597/2-17 суд повідомлено, що документація із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером 1223285000:02:014:0259, а також державний акт на вказану земельну ділянку, оформлений на імя [PERSON], - в [PERSON] відсутні /а.с.110/. [PERSON] управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 09 червня 2017 року № 9-4-0.221-8518/2-17 суд повідомлено, що за інформацією, наданою відділом у Новомосковському районі [PERSON] управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області документація із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером 1223285000:02:014:0259, а також документи, на підставі яких видано державний акт на вказану земельну ділянку, розташовану за адресою: вул. Папаніна, на території [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області та оформлений на імя [PERSON] у Відділі відсутні. [PERSON] сільської ради № 392/17-01-02 від 13 червня 2017 року суд повідомлено, що рішення [PERSON] сільської ради з 2006 по 2010 роки були вилучені Дніпропетровською природоохоронною прокуратурою згідно з протоколом обшуку від 14 березня 2011 року. Записи в погосподарських книгах за 1993 рік №4 та №5 велись по вул. Крилова та вул. Упорна і записів № 1868 та № 2378 не мають. Листом Державної служби України з питань Геодезії, картографії та кадастру Держгеокадастр № 9-28-0.13-11764/2-17 від 26 липня 2017 року суд повідомлено, що за інформацією [PERSON] управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, документація із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером 1223285000:02:014:0259, а також документи, на підставі яких видано державний акт на право власності на земельну ділянку на імя гр. [PERSON] у відділі у Новомосковському районі [PERSON] управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області відсутні /а.с.146/. З витягу з ДЗК по земельній ділянці з кадастровим номером 1223285000:02:014:0259 вбачається, що право власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,25 га виникло на підставі Рішення органу місцевого самоврядування - Рішення [PERSON] сільської ради від 04 липня 2008 року № 79-16/V. Державний акт від 13 грудня 2011 року ЯЛ 377929 /а.с.149-151/. Доказів узгодження документації з землеустрою між відповідачем та власниками суміжних земельних ділянок матеріали справи не містять. Дослідивши докази в їх сукупності суд приходить до висновку про наявність спору між сторонами з приводу правомірності видачі державного акту, привласнення кадастрового номеру земельній ділянці, яка межує із земельною ділянкою, що перебуває в користуванні відповідача. Вирішуючи позов, суд виходить з таких норм законодавства. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За частинами 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з чч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ч.2 ст.16 ЦК України передбачає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша ст. 55). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту другого постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Згідно зі ст.116 ЗК України, в редакції, чинній на час прийняття рішення про передачу земельної ділянки в приватну власність, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Ст.118 ЗК України визначає, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. За наявності усіх необхідних документів та з урахуванням вищезазначеного акту орган місцевого самоврядування ухвалив рішення про передачу відповідачу земельної ділянки в розмірі, зазначеному в державному акті. Відповідно до пункту 2.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 №43, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 04.06.1999 за №354/3647, роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включають, зокрема, встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки. Згідно зі ст.123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;формування нової земельної ділянки (крім поділу та обєднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У відповідності до з ч. 5 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. Відповідно ч. 6 тієї ж статті, підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій», проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на обєкти нерухомого майна для обєктів будівництва III-V категорії складності, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою. Відповідно до ст. 198 ЗК України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану. Як викладено в листі-розясненні Державного агентства земельних ресурсів України від 26.10.2012 № 17616/27/К3313-12, механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 №376 (далі - Інструкція). Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж. Згідно з пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Згідно зі ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків». Відповідно до ст. 141 ЗК, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Як убачається із проекту землеустрою, складеного на замовлення позивача, акт встановлення меж земельної ділянки, що перебувала в користуванні позивача погоджено з суміжними землекористувачами, при тому, що земельні ділянки пересікаються з земельною ділянкою, переданою на підставі спірного рішення відповідачу-2 та накладаються одна на одну згідно викопіювання з кадастрової карти, що порушує права позивача на належну реєстрацію права власності станом на день розгляду справи. При цьому, ані самого оскаржуваного рішення, ані державного акту, на підставі якого [PERSON] набув права власності на земельну ділянку з відповідним кадастровим номером, акту узгодження меж земельної ділянки, технічної документації з землеустрою на земельну ділянку, рішення ради про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, державного акту про право власності суду не надано та встановити факт належної правової підстави для реєстрації не виявляється можливим, виходячи з отриманих судом відповідей, з яких вбачається, що підставою реєстрації в земельному кадастрі відповідного кадастрового номеру та права власності було рішення відповідача-1. За таких обставин, враховуючи не надання суду доказів на спростування позиції позивача щодо наявності порушень, допущених відповідачем-1 під час передачі у власність спірної земельної ділянки рішенням [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, підтвердження матеріалами справи порушення фактом видачі державного акту права користування позивача, суд доходить до висновку, що саме відповідачем-2 в оскаржуваній частині порушено право позивача на користування земельною ділянкою, а тому вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved