Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, за яким просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка на протязі значного періоду часу не спілкується із сином, не цікавиться його здоров`ям, матеріальним забезпеченням, навчанням та загалі не бере участь у його житті, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. 23.11.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просила позов задовольнити частково, стягнути з неї аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, в іншій частині відмовити. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач надала суду заяву про розгляд заяви у її відсутність, позов визнала в частині позбавлення батьківських прав. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 15.10.2004 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується відміткою у паспорті позивача відділу РАЦС Комунарського РУЮ м. Запоріжжя, актовий запис №512. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя 08.04.2005 року, актовий запис №358, від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2008 року по справі №2-1774/08, шлюб між сторонами було розірвано. Після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , залишився проживати разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] .. 02.10.2009 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 02.10.2009 року, актовий запис №487. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2005 року, було стягнуто з [PERSON] на користь відповідача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від всіх видів його доходів до повноліття дитини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2013 року по справі №336/3026/13-ц було звільнено [PERSON] від сплати аліментів. Зі свого боку, позивач в первісному позові щодо звільнення його від сплати аліментів, просив стягнути з відповідачки аліменти на утримання сину у розмірі ј частини від усіх видів заробітку. Одночасно з розглядом вищевказаної справи, позивачем був пред`явлений окремий позов до відповідачки щодо позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] .. Позивач залишив свої вимоги в частині стягнення аліментів без розгляду. Відповідачка відмовилась визнавати позовну заяву про позбавлення батьківських прав та звернулась до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району з приводу встановлення їй часу для зустрічей із дитиною. Відповідно до розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 24.04.2013 року за вих.. №268р, розглянувши заяву та надані документи [PERSON] , їй було право зустрічатись з малолітнім сином [PERSON] у суботу два рази на місяць з 10.00 до 17.00 за попередньою домовленістю з батьком. В зв`язку з чим позивачем було подано заяву про залишення позову про позбавлення батьківських прав без розгляду. Однак, ставлення ставлення відповідача до сина не змінилось, вона надалі продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до довідки про склад сім`ї №49 від 19.03.2013 року, яка видана на ім`я [PERSON] , [INFO] , в тому, що вона проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] та має склад сім`ї : [PERSON] , [INFO] (чоловік), [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (син). Відповідно до довідки з Запорізького навально-виховного комплексу №68 Запорізької міської ради Запорізької області від 14.12.2016 та 20.05.2020 року, [PERSON] , [INFO] , навчається в Запорізькому навчально-виховному комплексі №68 з 01 вересня 2011 року. За період його навчання в школі ним опікується [PERSON] - батько дитини та його дружина. Його мати - [PERSON] хлопцем не цікавиться, до школи ніколи не з`являлась та не з`являється. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №04-2617-11208 від 19.06.2019 року, за відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради місця проживання [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 20.06.2005 по теперішній час. Відповідно до Акту Голови правління ОСББ «МК-38» комісія в складі мешканців буд 38. По [ADDRESS] , в результаті обстеження встановлено, що [PERSON] , 1980 р.н. за цією адресою фактично не проживає з 25.08.2007 та не з`являється по теперішній час. Відповідно до довідки з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №8» «Про стан здоров`я дитини» від 02.10.2020 року за вих. №1480/01-10, дитина [PERSON] , 2005 р.н., спостерігається у лікаря педіатра амбулаторії №3 Підприємства з народження. З травня 2008 року дитина мешкає за адресою : [ADDRESS] . У разі хвороби дитини за медичною допомогою до лікаря-педіатра КНП «ЦПМСД №8» звертається батько та його дружина [PERSON] . На профілактичні огляди, щеплення з дитиною звертались також батько та його дружина [PERSON] . Особисто мати дитини [PERSON] - [PERSON] з дитиною за медичною допомогою до лікаря-педіатра Підприємства не зверталась з травня 2008 року. Вищенаведені обставини дають підстави вважати, що на протязі значного часу відповідачка не спілкується з сином, не цікавиться його здоров`ям, матеріальним забезпеченням, навчанням та взагалі не бере участь у його житті. Крім того, відповідно до Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1980 р.н., відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, розглянувши матеріали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя стосовно цивільної справи №336/6471/20 провадження №2/336/3430/20 про позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітнього [PERSON] , враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської по Шевченківському району від 03.06.2021 року протокол №18, пояснення [PERSON] , [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] , 2005 р.н., вважає доцільним позбавити її батьківських прав. Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі протягом тривалого часу не займається вихованням своєї неповнолітньої дитини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не проявляє до дитини батьківської уваги та турботи. При цьому суду не було надано доказів, які свідчили б про те, що відповідач був позбавлений можливості виконувати обов`язки по вихованню дитини. Як передбачено ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частинами 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У роз`ясненнях, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та ст.182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Як зазначає позивач, саме він займається безпосереднім утриманням дитини сторін, яка проживає разом з ним, шо, власне, не оспорювалося й відповідачем. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача є обґрунтованими та законними, зважаючи на те, що у суду відсутні підстави вважати, що у відповідача немає змоги надавати допомогу своїй дитині. При визначені розміру утримання суд враховує матеріальне становище, стан здоров`я сторін, їх дитини (доказів інвалідізації, обмеження працездатності чи перебування когось на лікарському обліку суду надано не було). З урахуванням фактичних обставин та виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір аліментів повинен складати 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 30.10.2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Розподіл витрат на судовий збір судом вирішується згідно ст. 141 ЦПК України, зокрема, судовий збір, сплачений позивачем у сумі 840,80 гривень, підлягає стягненню з відповідача на його користь в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved