Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення з них заборгованості за кредитним договором у розмірі 3206,04 доларів США, що за курсом 27,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 8 лютого 2021 року складає 89031,73 грн. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 20 листопада 2006 року укладено кредитний договір DNU0GK00000914, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 49560 доларів США на термін до 20 листопада 2026 року, а відповідач [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язання за договором DNU0GK00000914 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки. У порушення умов договорів відповідачі зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконали. Таким чином, за період з 8 лютого 2018 року по 8 лютого 2021 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором перед банком в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України складає 3% річних від простроченої суми у розмірі 3206,04 доларів США. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 6 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2021 року заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Лабовкіна О.О. про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення, а також витребувано докази у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Козіної А.В. та АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». 4 червня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача [PERSON] - Лабовкін О.О. вказує, що при ухваленні рішення по справі варто врахувати висновок судово-економічної експертизи від 14 липня 2017 року №15/11.3/40, відповідно до якого встановлені порушення законодавства під час укладання кредитного договору за №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року, а також те, що суму заборгованості значно завищено. Вказує, що відповідач жодного разу не зверталася до банку про надання їй кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, а тому збільшення заборгованості позичальника [PERSON] на виплату страхових платежів на загальну суму 2088,40 доларів США є безпідставним. Докази звернення [PERSON] до банку про надання їй кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування відсутні. Крім того, 1 березня 2007 року на рахунок банку було внесено 41897,11 доларів США, тобто 1 березня 2007 року фактично зобов`язання за кредитним договором №DNU0GK00000914 було припинене його виконанням, відбулось повне погашення за кредитним договором. За період кредитних правовідносин між позивачем та відповідачем [PERSON] з моменту укладення кредитного договору за №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року і до моменту проведення судово-економічної експертизи наявна низка порушень, частина яких спричинена безпідставними нарахуваннями сум заборгованості, а інша частина - незрозумілими умовами кредитного договору, які фактично збільшують обсяг зобов`язань відповідача перед банком порівняно з умовами, які чітко вказані у договорі. Вважає позовну заяву незаконною та необґрунтованою у зв`язку з тим, що існують вагомі обставини, які свідчать про незаконність стягнення грошових коштів, які згідно висновку судово-економічної експертизи вже були погашені 1 березня 2007 року та фактично зобов`язання за кредитним договором було припинене його виконанням, сума стягнення заборгованості позивачем надмірно нарахована. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2021 року клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Лабовкіна О.О. про витребування доказів задоволено частково, витребувано докази у АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Каримової Н.С. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 20 листопада 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №DNU0GK00000914, відповідно до п. 1.1. якого, позивач зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 20 листопада 2006 року по 20 листопада 2026 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 42000 доларів США на наступні цілі: купівля двокімнатної квартири, а також у розмірі 7560 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,20% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного Договору. Періодом сплати вважається період з «21» по «28» число кожного місяця (т.1 а.с.11-12). Відповідно до п. 3.2. кредитного договору №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року, згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп.1.1., 2.2.4, 2.3.3 цього Договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,46% на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником щомісяця в період сплати понад зазначену в п. 1.1. суми щомісячного платежу за кредитним договором (у випадку погашення заборгованості шляхом надання щомісячного платежу й установлення його суми в п. 1.1). При встановленні банком у порядку, передбаченому п. 2.3.2 зменшеної процентної ставки, умови даного пункту вважаються скасованими з дати встановлення зменшеної процентної ставки. Пунктом 4.1. кредитного договору №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного Договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року, між позивачем та відповідачем [PERSON] 20 листопада 2006 року було укладено договір поруки № DNU0GK00000914/1, відповідно до п.п. 2, 4 якого, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (т.1 а.с.13). 20 листопада 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки №DNU0GK00000914, за яким іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором від 20 листопада 2006 року №DNU0GK00000914, укладеного між банком та іпотекодавцем (т.1 а.с.83-85). В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , а саме: в житловому будинку літ. А-5 квартира [ADDRESS] , яка складається із: 1- коридор, 2 - ванна, 3 - кухня, 4,5 - житлові, 6,7 - коридори, І - балкон, загальною площею 41,9 м?, житлова площа - 25,6 м? (п. 7. договору іпотеки №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року). За договором особистого страхування №DNU0LK00024287, укладеного 20 листопада 2006 року, Закрите акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування [PERSON] або ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а страхувальник зобов`язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови правил страхування (т.1 а.с.74 зворот-75). Відповідно до п. 5.1. договору особистого страхування №DNU0LK00024287 від 20 листопада 2006 року, цей договір укладено на виконання Договору застави, укладеного між ПриватБанком та страхувальником від 20 листопада 2006 року №DNU0GK00000914 з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 20 листопада 2006 року №DNU0GK00000914. Також 20 листопада 2006 року укладено договір страхування майна №DNU0GK00024286, відповідно до умов якого Закрите акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» зобов`язався у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування [PERSON] або іншій особі, визначеній у цьому договорі страхувальником, на користь якої укладено цей договір, а [PERSON] зобов`язалась своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (т.1 а.с.76-77). Вищезазначений договір укладено на виконання Договору застави, укладеного між ПриватБанком та страхувальником від 20 листопада 2006 року №DNU0GK00000914 з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 20 листопада 2006 року №DNU0GK00000914 (п.5.2. договору страхування майна №DNU0GK00024286 від 20 листопада 2006 року). Як вбачається з пп.1) п. 14.10.1. умов страхування, з якими сторони також ознайомились при укладенні договору страхування майна №DNU0GK00024286 від 20 листопада 2006 року, якщо на момент прийняття рішення про виплату страхового відшкодування у страхувальника існує заборгованість за кредитним договором, строки виконання якої вже настали, страхове відшкодування виплачується вигодонабувачеві і спрямовується на погашення цієї заборгованості. 19 лютого 2007 року між ЗАКРИТИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (продавець), правонаступником якого є позивач, та «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС №1 ПІ-ЕЛ-СІ» (покупець) укладено Договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, зокрема, відступлено права вимоги за договорами, укладеними з позичальником [PERSON] за кредитним договором №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року, договором іпотеки №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року, договором страхування нерухомості №DNU0GK00024286 від 20 листопада 2006 року, договором особистого страхування №DNU0LK00024287 від 20 листопада 2006 року (т.1 а.с.200). 14 квітня 2016 року між «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС №1 ПІ-ЕЛ-СІ» (у якості продавця), ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (у якості покупця) та «ТМФ ТРАСТІ ЛІМІТЕД» (у якості довірчого управителя) укладено Договір викупу (відступлення) прав вимоги, відповідно до умов якого продавець погоджується продати, а покупець погоджується купити відповідні основні іпотечні активи. Сторони домовились, що відповідні основні іпотечні активи продаються відповідно до переліку активів (т.2 а.с.148). Відповідно до переліку активів, позичальником за кредитним договором №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року, договором іпотеки №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року, договором страхування нерухомості №DNU0GK00024286 від 20 листопада 2006 року, договором особистого страхування №DNU0LK00024287 від 20 листопада 2006 року зазначено [PERSON] (т.2 а.с.148 зворот). Станом на час розгляду справи іпотекодержателем нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (т.1 а.с.110-112). 1 вересня 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року, який ухвалою суду від 2 вересня 2020 року залишено без розгляду (т.2 а.с.157-161). З наданої суду копії висновку експерта №15/11.3/40 від 14 липня 2017 року (т.1 а.с.49-66) у цивільній справі №204/6130/16-ц вбачається наступне. За результатами судово-економічної експертизи встановлено, що нарахування відсотків за кредитним договором №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року ПАТ КБ «Приватбанк» здійснювалось за відсотковою ставкою 12% річних за методом нарахування відсотків «Факт/360». Крім того, додатково нараховувалась щомісячна комісія в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту, що складає 84,00 доларів США та призводить до здорожчання кредиту на 2,4% річних. За результатами судово-економічної експертизи встановлено, що по рахунку № [NUMBER] по позичальнику [PERSON] відображено збільшення зобов`язань по кредитному договору №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року на загальну суму 35619,13 доларів США (2088,40 доларів США - страхові платежі + 33530,73 доларів США - підстави для збільшення заборгованості не встановлені), а також у зв`язку з використанням методу нарахування відсотків «Факт/360» зобов`язання за кредитним договором були збільшені на 17162,72 доларів США в порівнянні з методом «Факт/Факт». За результатами експертизи, відповідно до проведених розрахунків при внесенні суми щомісячного платежу, яка буде становити 551,35 доларів США за умови застосування методу нарахування відсотків «Факт/Факт» встановлено: 1) загальна сума, яка підлягає сплаті за період з 20 листопада 2006 року по 24 квітня 2018 року (сукупна вартість кредиту) становить 124763,55 доларів США в тому числі: - сума кредиту 49182 доларів США (42000 доларів США виданий кредит + 7182 долари США кредит на здійснення страхування на наступні 19 років); - сума відсотків за користування кредитом 97505,55 доларів США; - разова винагорода банку - 504 долари США; - щомісячна винагорода - 26376 доларів США; - страхові платежі (сплачені позичальником) - 378 доларів США; 2) кінцевий строк погашення кредиту - 20 січня 2033 року, при цьому останній платіж становитиме - 490,86 доларів США; 3) абсолютне значення подорожчання кредиту - 124763,41 доларів США; 4) реальна відсоткова ставка становить - 17,011%. За результатами судово-економічної експертизи встановлено, що у зв`язку з використанням методу нарахування відсотків «Факт/360» за період кредитування з 20 червня 2008 року по 20 серпня 2035 року, КБ «Приватбанк» була б завищена сума відсотків в порівнянні з нарахуванням відсотків за методом «Факт/Факт» на 14558,72 доларів США (112064,13 доларів США - 97505,41 доларів США) та суму щомісячної винагороди на 2604 долари США (28980 доларів США - 26376 доларів США). За результатами судово-економічної експертизи встановлено, що встановлений кредитним договором №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року розмір ануїтетного платежу - 551,35 долар США не враховує збільшення заборгованості по тілу кредиту при сплаті страхових платежів за рахунок кредитних коштів та призводить до того, що термін користування кредитом збільшується до 20 серпня 2035 року. Тобто, при виконанні усіх умов кредитного договору №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року: щорічного страхування за рахунок кредитних коштів на загальну суму 7182 долари США (378 доларів США х 19 років) та внесенні щомісячного ануїтетного платежу у сумі 551,35 долар США, кінцевий строк погашення кредиту настане лише 20 серпня 2035 року, що не відповідає строку, який зазначено в кредитному договорі №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року - 20 червня 2026 року. Крім того, мотивувальною частиною вказаного висновку експерта №15/11.3/40 від 14 липня 2017 року встановлено, що відповідно до наданої виписки по рахунку № [NUMBER] вбачається, що 1 березня 2007 року була відображена операція по документу №70301L13 на суму 41897,11 доларів США з призначенням платежу «Перерахування коштів згідно договору від 19 лютого 2007», відповідно до якої відбулося повне погашення кредитної заборгованості позичальника [PERSON] по кредитному договору №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року (т.1 а.с.60). Відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала у зв`язку з чим, згідно з наданим банком розрахунком (т.1 а.с.6), заборгованість відповідача за період з 8 лютого 2018 року по 8 лютого 2021 року становить 3206,04 доларів США, яка складається із заборгованості по 3% річних за період з 8 лютого 2018 року по 8 лютого 2021 року у розмірі 3206,04 доларів США із розрахунку, що основна сума заборгованості за договором складає 35590,12 доларів США. 2 березня 2021 року позивачем було направлено на адресу відповідачів повідомлення від 25 лютого 2021 року з вимогою про погашення простроченої заборгованості (т.1 а.с.8-10). Також судом встановлено, що в провадженні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська перебувала цивільна справа №204/6130/16 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», [PERSON] , третя особа Головне управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області, про визнання кредитного договору за № DNU0GK00000914 від 20.11.2006 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] недійсним; визнання Договору Іпотеки №DNU0GK00000914 від 20.11.2006 року укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] недійсним; визнання Договору Поруки № DNU0GK00000914/1 від 20.11.2006 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] недійсним. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року, залишеним без змін апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 2 вересня 2020 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 травня 2018 року змінено, виклавши їх мотивувальну частину у редакції цієї постанови (т.2 а.с.152-156). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. За вимогами статей 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок заборгованості позивачем виконано вірно та сторонами не оспорюється. Отже, враховуючи, що банк використав своє право на пред`явлення до відповідачів вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідачів на користь позивача відповідно до частини другої статті 625 ЦК України підлягає стягненню заборгованість за період з 8 лютого 2018 року по 8 лютого 2021 року у виді 3% річних у розмірі 3206,04 доларів США. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року, відповідно до якої як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Зазначеною постановою визначено, оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Також судом враховується правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі N 761/12665/14-ц від 4 липня 2018 року, про те, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, може внести двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Доводи представника відповідача [PERSON] - Лабовкіна О.О. щодо відсутності заборгованості перед банком судом до уваги не приймаються з огляду на наступне. Так, представник відповідача Лабовкін О.О. посилається на те, що згідно висновку експерта №15/11.3/40 від 14 липня 2017 року, відповідно до наданої виписки по рахунку № [NUMBER] вбачається, що 1 березня 2007 року була відображена операція по документу №70301L13 на суму 41897,11 доларів США з призначенням платежу «Перерахування коштів згідно договору від 19 лютого 2007», відповідно до якої відбулося повне погашення кредитної заборгованості позичальника [PERSON] по кредитному договору №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року. Однак, суд даний висновок прийняти до уваги як належний та допустимий доказ на підтвердження відсутності заборгованості відповідачів перед банком не може, оскільки зі змісту висновку вбачається наступне: для проведення експертизи експерту не були надані документи, що підтверджують видачу готівкових кредитних коштів через касу Банку з підписом позичальника [PERSON] та/або документи, що підтверджують перерахування грошових коштів в адресу страхових компаній; для проведення експертизи не надані будь-які розрахунки реальної відсоткової ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту та сукупної вартості кредиту до Кредитного договору №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року; для проведення експертизи не надана інформація про сплату послуг нотаріуса за посвідчення договору іпотеки; зазначена інформація впливатиме на розрахунок реальної відсоткової ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту та сукупну вартість кредиту в сторону їх збільшення; за результатами експертизи встановлено, що значна сума сплачених коштів у розмірі 51820,46 доларів США не була зарахована в погашення заборгованості по кредитному договору №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року, а здійснювались операції щодо перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] , а умови, приналежність та підстави використання рахунку № [NUMBER] для проведення експертизи не надані; у зв`язку з низькою якістю копій квитанцій, наданих для проведення експертизи, експерту не надається за можливе здійснити порівняння платежів, відповідно до квитанцій наданих позичальником [PERSON] та інформацією про платежі, яка відображена на рахунку у КБ «Приватбанк» (т.1 а.с.60, 63-65). Таким чином, вбачається, що експерту не були надані всі необхідні дані для того, щоб можливо було достеменно встановити відсутність заборгованості боржника [PERSON] перед банком. Відповідачі своїми процесуальними правами розпорядилися на власний розсуд та клопотання про призначення у справі відповідної судової експертизи не заявили, інших належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності заборгованості перед банком суду не надали. Крім того, судом враховується, що банк визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року врахував внесення відповідачем [PERSON] 1 березня 2007 року грошової суми у розмірі 41897,11 доларів США (т.1 а.с.168 на звороті). Також судом не беруться до уваги доводи представника відповідача Лабовкіна О.О. з приводу того, що висновком експерта №15/11.3/40 від 14 липня 2017 року встановлені порушення законодавства під час укладання кредитного договору за №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року, які призвели до безпідставного нарахуваннями сум заборгованості, оскільки кредитний договір № DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року, договір іпотеки №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року та договір поруки № DNU0GK00000914/1 від 20 листопада 2006 року були предметом розгляду у цивільній справі №204/6130/16 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», [PERSON] , третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області, про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки, в межах якої було складено висновок експерта №15/11.3/40 від 14 липня 2017 року, та вони не були визнані недійсними. Разом з цим, судовими рішеннями у цивільній справі №204/6130/16 встановлено, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування. Доводи представника відповідача [PERSON] - Лабовкіна О.О. з приводу того, що відсутні докази звернення [PERSON] до банку про надання їй кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, спростовуються дослідженою в судовому засіданні копією кредитного договору №DNU0GK00000914 від 20 листопада 2006 року, відповідно до п. 1.1. якого, позивач, зокрема, зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 20 листопада 2006 року по 20 листопада 2026 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 7560 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7 даного Договору. Розподіляючи судові витрати судом враховується наступне. Позивач просить солідарно стягнути судовий збір з відповідачів. Проте, суд враховує роз`яснення, викладені у п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», за якими солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем під час подання позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн (т.1 а.с.22), з урахуванням ціни позову у розмірі 89031,73 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі по 1135 грн з кожного.

Outcome: approved