Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області з позовом до Надлацької сільської ради Кіровоградської області, [PERSON] про визнання права на спадкову земельну ділянку та спадковий будинок, згідно якого [INFO] помер рідний дід по материнській лінії позивачки [PERSON] . До складу спадкового майна відноситься будинок [ADDRESS] та земельна ділянка, на якій цей будинок знаходиться площею 0,2500 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка була надана за життя [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку КР №078711 від 05 вересня 2008 року під кадастровим номером 3523682901:51:000:0016. Після смерті діда позивачка фактично прийняла спадщину, а її представник звернувся до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на зазначене нерухоме майно. Постановою Новоархангельської державної нотаріальної контори №314/02-31 від 06.10.2020 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку було відмовлено через розбіжності кадастрових номерів, зазначених в Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку 3523682901:51:000:0016 та у витязі із Державного земельного кадастру 3523682900:51:000:0331. Крім того постановою Новоархангельської державної нотаріальної контори №329/02-31 від 13.10.2020 року, було відмовлено і в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок через втрату оригінала свідоцтва про право власності на будинок [ADDRESS] . Оскільки вирішити спір в добровільному порядку неможливо позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом, просила визнати за нею право приватної власності на земельну ділянку під кадастровим номером 3523682900:51:000:0331 та на будинок [ADDRESS] . Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 19.02.2021 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків. 22.02.2021 року позивачка на виконання ухвали суду надіслала заяву на виконання недоліків та квитанцію про доплату судового збору. В підготовче судове засідання позивачка не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача - Надлацької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, надіслав до суду заяву в якій просив розглянути цивільну справу у відсутність її представника. Співвідповідач - [PERSON] до суду не з`явився, причини неявки суду не відомі, повідомлений в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України, але зворотнє поштове повідомлення повернулось з відміткою «за закінченням терміну зберігання». На повторний запит суду, виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради м. Кривий Ріг, повідомив, що за відомостями Реєстру територіальної громади м. Кривого Рогу, станом на 11.06.2021 року [PERSON] , як зареєстрований не значиться. Враховуючи викладені обставини, відповідач [PERSON] був повідомлений в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення про його викли на сайті Судової влади. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, тому суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Із заяв позивача та представника відповідача вбачається, що вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, звернулись до суду із заявами про слухання справи у їх відсутність, тому підстав для відкладення судового засідання суд не вбачає. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є правовідносини щодо визнання права власності в порядку спадкування, які регулюються нормами ЗК України та ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що позивачка одержала постанову №314/02-31 від 06.10.2020 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо земельної ділянки, яка належала її діду [PERSON] , через те, що в пред`явленому позивачкою Державному акті про право приватної власності на земельну ділянку, виданому на ім`я [PERSON] , та в отриманому на запит нотаріуса витязі з Державного земельного кадастру кадастровий номер спадкової земельної ділянки 3523682900:51:000:0331 не співпадає з тим, що вказаний в Державному акті 3523682901:51:000:0016 (а.с. 12-13). Крім того встановлено, що позивачка отримала постанову №329/02-31 від 13.10.2020 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо спадкового будинку, який належав її діду [PERSON] , оскільки для оформлення спадщини їй необхідно було пред`явити правовстановлюючий документ на будинок, однак оригінал свідоцтва про право власності на будинок було втрачено. У зв`язку з неподанням нотаріусу необхідної інформації та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, оформити свідоцтво про право на спадщину не вважалось за можливе (а.с. 24-25). Тобто, нотаріусом було відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] внаслідок неподання нотаріусу необхідної інформації та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Cвідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Згідно роз`яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане виконавчим комітетом Надлацької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області за актовим записом №8, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 8). У померлого [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із права приватної власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), наданої на ім`я [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку КР №078711 від 05 вересня 2008 року з кадастровим номером 3523682901:51:000:0016 (а.с.14). Згідно відповіді начальника відділу у Новоархангельському районі ГУ ДГК у Кіровоградській області №123/117-19 від 11.03.2019 року на запит державного нотаріуса вищезгаданий кадастровий номер 3523682901:51:000:0016 було присвоєно іншій земельній ділянці на території Надлацької сільської ради. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державний земельний кадастр» присвоєння при реєстрації земельної ділянки вже внесеного в Державний земельний кадастр кадастрового номеру не вважається за можливе (а.с. 99). Після виготовлення обмінного файлу для внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), надану на ім`я [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку КР №078711 від 05 вересня 2008 року, при реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі їй автоматично було присвоєно новий кадастровий номер 3523682900:51:000:0331, про що свідчить витяг з ДЗК НВ-3509266202019 від 05.06.2019 року (а.с. 15-17). З довідки №870 від 30.09.2019 року, виданої виконкомом Надлацької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області селищної ради вбачається, що [PERSON] , 1935 року народження, уродженець с. Леніна Маловисківського району Кіровоградської області до дня смерті [INFO] , проживав і був зареєстрований по [ADDRESS] (а.с. 34). Згідно довідки №27 від 06.02.2008 року, виданої Ульянівським комунальним МБТІ, домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] , на підставі свідоцтва № 98/1 про право власності на будинок від 20.11.2007 року (а.с. 27-28). В дослідженій судом копії технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , складеного 20.11.2007року власником також зазначено [PERSON] (а.с. 29-31). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.07.2011 року, виданого повторно, [PERSON] , [INFO] є матір`ю позивачки (а.с. 9). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.09.2011 року, виданого повторно вбачається, що [PERSON] , одружилась із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 10). Від шлюбу народилась позивачка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтвом про народження [NUMBER] від 01.06.1983 року, яка після одруження з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.04.2003 року (а.с. 11). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 3 ст.1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Нормами статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ст. 81 Земельного кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі і шляхом прийняття спадщини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням його права власності, оскільки унеможливлює оформити спадщину та визнання такого права з боку держави перед іншими суб`єктами цивільних та інших правовідносин. Позивач не має іншої можливості захистити своє майнове право, окрім як в судовому порядку, за положеннями ст.16 ЦК України його право підлягає захисту судом і заявлений позивачем спосіб такого захисту відповідає способу відновлення цих прав. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки матеріали справи містять належні докази, що свідчать про наявність достатніх правових підстав для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,25 га, яка розташована по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, з кадастровим номером 3523682900:51:000:0331, так само як і права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] та відсутності можливості у позивача у позасудовому порядку оформити спадщину. При цьому, суд зазначає, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Зважаючи на те, що на підставі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, однак такі вимоги позивачем не заявлені, то понесені витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, суд вважає, що понесені позивачкою витрати по оплаті судового збору залишити за нею у зв`язку з її проханням зазначеним в позовній заяві. Підстав для допущення до негайного виконання судового рішення немає. Враховуючи викладене та

Outcome: approved