Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги обгрунтовувала тим, що її мати була власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , проте отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом вона не може через відсутність правовстановлюючих документів на будинок. ЇЇ брат [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь позивача. Посилаючись на викладене просила визнати за нею право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач Чорнухинська селищна рада надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за відсутності їх представника, заперечень до позову не мають, позовні вимоги визнають. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача на ім`я [PERSON] де в графі батьки записано матір [PERSON] , та копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 11.07.1970 року Лубенським райбюро ЗАГС Полтавської області на ім`я [PERSON] . Із копії заповіту, посвідченого секретарем виконкому Мелехівської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області 09.08.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №253, вбачається, що житловий будинок із господарськими будівлями [PERSON] , яка померла [INFO] , заповіла [PERSON] (а.с.15). Брат позивача [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь позивача [PERSON] , що підтверджується заявою від 07.08.2019 року. Підтверджується матеріалами справи те, що на підставі ст.1222 ЦК України позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] [INFO] в м.Устюжна Вологодської області Російської Федерації, позивач позбавлена можливості оформити права на спадкове майно за відсутності правовстановлюючих документів. [INFO] в м.Устюжна Вологодської області Російської Федерації померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 27 жовтня 2009 року управлінням ЗАГС Вологодської області Устюженского територіального відділу ЗАГС. Позивач позбавлена змоги оформити права на спадкове майно, а саме житловий будинок розташований по [ADDRESS] , за відсутності правовстановлюючих документів на вищевказане майно, що стало підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій (а.с.20). Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У разі якщо спадкодавець, якому належало майно на території України, мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається на підставі Закону України "Про міжнародне приватне право". Відповідно до ст.ст.70, 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. 22 січня 1993 року підписано Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах. 10 листопада 1994 року Верховною Радою України ратифіковано цю Конвенцію та 14 квітня 1995 року вона набула чинності для України. Зазначена Конвенція застосовується у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном. Конвенція закріплює право громадян кожної із Договірних Сторін щодо успадковування на територіях інших Договірних Сторін майна чи прав за законом чи заповітом на рівних умовах і в тому ж обсязі, що і власні громадяни. Відповідно до п. 2 ст. 45 Конвенції, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. Згідно зі ст. 48 зазначеної Конвенції, провадження по справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони, на території якої знаходиться майно. Положення пунктів 1 і 2 цієї статті застосовуються також при розгляді спорів, що виникають у зв`язку з провадженням по справах про спадщину. Оскільки позивач [PERSON] фактично прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] проте оформити право на житловий будинок в нотаріальному порядку не може через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] , тому необхідно визнати за нею право власності на житловий будинок, який є предметом розгляду у справі.

Outcome: approved