Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно. У встановлений законом 6-місячний строк його син, позивач по справі, як спадкодавець першої черги за законом звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 11.03.2015 року жінка померлого [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] 12.05.2015 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину на 3/9 частини житлового будинку. 28.11.2016 року приватний нотаріус Воєводина І.М. видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] . Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01.11.2017 року ухвалено встановити факт своєчасного прийняття спадщини [PERSON] спадщини на частину спадкового майна, яке залишилося після смерті її батька [PERSON] , а також внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, виданого [PERSON] 12.05.2015 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу за відповідним реєстровим номером 638, на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , в якому зазначено, що [PERSON] належить 1/3 частка спадкового майна (1/9 квартири), а [PERSON] належить 2/3 частин спадкового майна (2/9 квартири). Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про усунення від права на спадкування дочки спадкодавця [PERSON] , оскільки [PERSON] був непрацездатним інвалідом І категорії, напередодні своєї смерті мав онкологічне захворювання. [PERSON] перебував на диспансерному обліку в КЗ ХООД з 03.12.2012 року. Під час лікування пацієнта відвідувала його дружина, [PERSON] , та син, [PERSON] . На протязі останніх трьох років утриманням свого батька та матері займався позивач, оскільки їх пенсії не вистачало для покриття всіх витрат. Впродовж усього часу позивач забезпечував їх всім необхідним, купував ліки, покращував житлові умови, шляхом ремонту в будинку. У 2013-2014 роках [PERSON] мав нерегулярний мінливий дохід, коштів не вистачало. Їх сім`я була у дуже скрутному становищі. На лікування свого батька позивач взяв в борг у [PERSON] грошові кошти. Витрати на поховання батька також були покритті [PERSON] . Відповідач не приймала участі у житті своїх батьків, не доглядала за своїм батьком та не допомагала по господарству матері, ухилялася від будь-якої допомоги. У зв`язку з цим, позивач просить усунути [PERSON] , [INFO] , від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , що помер [INFO] . Ухвалою суду від 17.10.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за недоведеністю та необґрунтованістю. Зазначила, що жодної обставини, які потрібно довести позивачем не доведено. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування ч.5 ст.1224 ЦК має значення сукупність обставин: перебування спадкодавця у безпорадному стані, ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, за наявності допомоги від інших спадкодавців, наявність можливості надання фізичної та матеріальної допомоги саме з боку цього спадкодавця. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Всі інші докази, які надані позивачем та зазначені в його позовній заяві, як то, забезпечення ним батька ліками, навідування ним його в лікарні, поліпшення житлових умов шляхом ремонту, здійснення витрат на похорони та інше, не стосується предмету доказування і не може бути належними доказами у цій справі. Окрім того, всі вони не є достовірними та належними. Крім того, строк позовної давності на подання позовної заяви у даному випадку сплив 04.11.2017 року, а відповідна позовна заява подана 20.02.2018 року, тобто після спливу позовної давності. [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності. Свої вимоги обґрунтувала тим, що рішенням Херсонського міського суду від 01.11.2017 року задоволено її позов до відповідача, яким визнано факт своєчасного прийняття останньою частини спадкового майна, яке залишилося після смерті її батька [PERSON] , а також вирішено внести зміни до свідоцтва про право на спадщину виданого [PERSON] 12.05.2015 року за реєстровим номером 638, на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , в якому у відповідності до рішення Херсонського міського суду від 11.12.2017 року зазначено, що [PERSON] належить 1/3 частка спадкового майна (1/9 частка квартири), а [PERSON] 2/3 спадкового майна (2/9 частки квартири). 05.12.2017 року [PERSON] звернулася до нотаріуса Воєводіної І.М. з заявою про видачу свідоцтва, однак отримала відповідь, що без згоди та присутності іншого спадкоємця [PERSON] таке свідоцтво не може бути видано. 12.03.2018 року позивач знову звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва, однак знову отримала відповідь про неможливість його видачі у зв`язку з поданням проти [PERSON] позову про усунення від права на спадщину та до вирішення справи по суті. 03.07.2018 року Херсонський міський суд залишив вказаний позов без розгляду у зв`язку із зловживанням позивачем своїми правами. 12.09.2018 року позивач в четвертий раз звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва, однак знову отримала відповідь про неможливість його видачі, у зв`язку із новим поданням проти неї позову про усунення від права на спадщину. Також, нотаріусом знову запропоновано позивачу подати позов про визнання за нею права власності на спадкове майно, мотивуючи тим, що інший спадкоємець не визнає її права власності і це виражається в його не бажанні отримати нове свідоцтво, а тому права [PERSON] потребують захисту у судовому порядку у відповідності до ст.392 ЦК України. У зв`язку з викладеним, позивач просить для внесення змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно визнати за позивачем право власності на спадкове майно, а саме 1/3 частку спадкового майна (1/9 частку) квартири [ADDRESS] ; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину виданого [PERSON] 12.05.2015 року за реєстровим номером 638, на все майно, а саме 2/9 частини квартири [ADDRESS] в частині його права на спадщину на 1/3 спадкового майна, а саме 1/9 частини вищезазначеної квартири. Ухвалою суду від 17.01.2019 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування. Ухвалою суду від 17.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача за первісним позовом представник відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні первісний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, викладених в позові. Зустрічний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, первісний позов не визнав, вважав викладені в ньому позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Зустрічний позов підтримав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що згідно актового запису про народження №299, зробленого 27.04.1982 року міським відділом РАЦС, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 23.01.2001 року, виданого Фондом комунального майна [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] . Згідно актового запису про смерть №2097, зробленого 05.11.2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Правила частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі №712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі №321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19), від 30 травня 2008 року N 7. Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц (провадження №61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З наданих позивачем доказів, а саме: посвідчення серії [NUMBER] від 15.12.1997 року, лікарського свідоцтва про смерть №1476 від 05.11.2014 року, виписку з протоколу висновку експерта №1349 від 29.12.2014 року, довідки Херсонського онкологічного диспансеру від 19.12.2017 року №01-12/1421, в яких зазначено діагноз спадкодавця та яке лікування він отримував, однак, з наданих доказів не вбачається, що спадкодавець, у зв`язку з віком та хворобою був у безпорадному стані, висловлював прохання або бажання про надання допомоги з боку доньки відповідача по справі, а вона свідомо від її надання ухилялася, маючи можливість надавати таку допомогу. Суду позивачем не надано належних, допустимих, достовірних доказів, відповідно судом не встановлено факт того, що спадкодавець, у зв`язку з віком та хворобою був у безпорадному стані, висловлював прохання або бажання про надання допомоги з боку доньки відповідача по справі, а вона свідомо від її надання ухилялася. Тобто, факту навмисного ухилення спадкоємця від надання допомоги безпорадному спадкодавцю з боку відповідача не доведено. Таким чином, дослідивши всі надані докази в сукупності суд дійшов до висновку, що первісні позовні вимоги щодо усунення відповідача від права на спадкування після смерті батька не можуть бути задоволені, оскільки позивач не надав жодних належних, допустимих та достатніх доказів того, що мала місце сукупність обставин: перебування спадкодавця у безпорадному стані, ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, за наявності допомоги від інших спадкодавців, наявність можливості надання фізичної та матеріальної допомоги саме з боку цього спадкодавця. Пояснення свідка [PERSON] , яка підтвердила факт ухилення відповідача від надання допомоги спакодавцю та від участі у його догляді, суд до уваги не приймає як такі, що спростовуються матеріалами справи. Щодо вимог зустрічного позову суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно актового запису про зміну імені №18, складеного 05.05.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні, [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище, ім`я, по-батькові на [PERSON] . З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №39831840 від 11.03.2015 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М. заведено спадкову справу після померлого [INFO] [PERSON] . З матеріалів спадкової справи №3/2015, заведеної 11.03.2015 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М. щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , 1939 р.н., вбачається, що з заявою про прийняття спадщини, після померлого [INFO] [PERSON] , звернулася [INFO] [PERSON] , яка своєю заявою відмовилася від спадщини за законом, після померлого чоловіка, на користь сина спадкодавця [PERSON] 12.05.2015 року звернувся з заявою про прийняття спадщини [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.05.2015 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М., [PERSON] , набув право власності а спадкове майно, яке складається з 1/3 частини трьохкімнатної квартири під номером [ADDRESS] , що належала [PERSON] на праві на праві свідоцтва № [NUMBER] про право на житло, виданого 23.01.2001 року. 05.05.2015 року з заявою про прийняття спадщини, після померлого [INFO] батька [PERSON] , звернулася [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.11.2016 року, видану приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М., відмолено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/9 частку квартири за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з тим, що її заява про прийняття спадщини надійшла після спливу шестимісячного терміну від дня смерті спадкодавця померлого [INFO] [PERSON] , та після видачі свідоцтва про право на спадщину на все майно спадкодавця на ім`я іншого спадкоємця, сина померлого [PERSON] . Видача [PERSON] свідоцтва про право на спадщину можлива лише після внесення змін до Свідоцтва про право на спадщину, виданого 12.05.2015 року на ім`я іншого спадкоємця, [PERSON] , яке у відповідності до ст.1300 ЦК України може бути лише за згодою усіх спадкоємців, або за рішенням суду. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01.11.2017 року встановлено факт своєчасного прийняття [PERSON] спадщини на частину спадкового майна, яке залишилося після смерті її батька [PERSON] . Вирішено внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, виданого [PERSON] 12.05.2015 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М., за реєстровим номером 638, на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , в якому зазначити, що [PERSON] належить 1/3 частка спадкового майна (1/9 частка квартири), а [PERSON] належить 2/3 спадкового майна (2/9 частки квартири). Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON] є донькою померлого [PERSON] . Допитаний у якості свідка [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що спадкодавець хоча і хворів, проте не був у безпорадномі стані. А спадкоємець не ухилявся від спілкування з батьком, проте з урахуванням у неї захворювання та інвалідності не могла надавати йому матеріальної допомоги. Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно зі ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину - це процесуальний нотаріальний акт, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців. Якщо успадковане майно підлягає обов`язковій державній реєстрації, то свідоцтво про право на спадщину є для спадкоємців основним правовстановлюючим документом. Свідоцтво про право на спадщину не створює ніяких нових прав у спадкоємців на майно, а тільки підтверджує вже існуюче право на нього, оскільки право на спадкове майно у них виникає з моменту відкриття спадщини. За приписами ст.1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Згідно вимог ч.3 ст.1300 ЦК України у випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. За змістом ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 « Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У зв`язку з видачею [PERSON] 12.05.2015 року свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку майна померлого [PERSON] було порушено право позивача на спадщину за законом, та з метою захисту прав [PERSON] , яка будучи спадкоємцем померлого [PERSON] у встановленому порядку прийняла спадщину, але позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки, внести зміни відповідно до вимог ЦК України у свідоцтво про право на спадщину без згоди спадкоємця, якому видано це свідоцтво, неможливо, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М. [PERSON] 12 травня 2015 року за реєстровим номером 638 на спадщину після [PERSON] , який помер [INFO] , що складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] , а саме: в частині його права на спадщину на 1/9 частину зазначеної квартири. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/9 частину вказаного майна, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» передбачена можливість розгляду судами справ про визнання права власності на майно. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом. Оскільки позивач [PERSON] , як спадкоємець за законом, від спадщини не відмовилася, прийняла її в установленому законом порядку, вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , а тому за позивачем слід визнати право власності у порядку спадкування за законом на 1/9 частину квартири [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, суд знаходить підстави для висновку про обґрунтованість зустрічних позовних вимог. Щодо заяви представника позивача за первісним позовом про застосування строку позовної давності до зустрічних позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Оскільки, рішення суду від 01.11.2017 року набрало законної сили 14.11.2017 року, а з зустрічним позовом позивач звернувся 07.11.2018 року, тому суд приходить до висновку, що [PERSON] звернулася до суду в межах строку позовної давності. Тому, заява представника позивача\~за первісним\~позовомпро застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved