Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою і просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON], [INFO], мотивуючи тим, що вона є тіткою та хресною мамою неповнолітньої [PERSON] [INFO] року її сестра [PERSON] народила дитину, дівчинку, відомості про батька дитини були записані в свідоцтво про народження зі слів матері, внаслідок чого вона має статус матері одиначки. Деякий час після народження дитини її сестра проживала в смт.Бучмани Олевського району у будинку дядька та деякий час опікувалася дочкою, хоча часто лишала дитину в неї, так як нібито їздила по справах в інші міста, а з червня місяця 2017 року фактично покинула свою дитину на неї та поїхала проживати до смт.Нові Білокоровичі до невідомого їй чоловіка, на телефонні дзвінки не реагувала, а потім взагалі перестала відповідати. З того чого часу вона жодного разу не поцікавилася дитиною, її здоров'ям та справами, не надавала матеріальної допомоги на утримання дитини, не цікавилася про фізичний та духовний розвиток. Позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Представник органу опіки та піклування Білокоровицької сільської ради вважає за необхідне позов задовольнити, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. При цьому повідомив, що з відповідачкою проводилися профілактична роз'яснювальна робота, яка результатів не дала. Мати і надалі не спілкується з дитиною, не утримує її фінансово, не турбується про фізичний і духовний розвиток дитини. Вислухавши пояснення позивача та її представника, думку представника органу опіки та піклування Білокоровицької сільської ради, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO]. Малолітня дитина проживає у сім'ї своєї тітки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 01.06.2017 року по даний час, що стверджується довідкою Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області та актом про проживання дитини в сім'ї позивача (а.с.12, 13). З довідки Бучманівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №87 від 04.07.2018 року вбачається, що учениця 4 класу [PERSON] матеріально забезпечується та утримується за рахунок [PERSON], яка за власні кошти купує канцелярське приладдя в школу для навчання дитини, забезпечує харчування дитини в шкільній їдальні (власними коштами), відвідує батьківські збори, постійно цікавиться навчанням та вихованням [PERSON], дитина завжди приходить в школу чисто одягнена, доглянута завдяки турботі і небайдужості про зовнішній вигляд [PERSON] Дитина за місцем навчання характеризується позитивно, хоча й мати дівчинки [PERSON] не приділяє належної уваги вихованню дитини, не цікавиться навчанням дитини в школі. Згідно довідки-характеристики на відповідачку видану Білокоровицькою сільською радою Олевського району Житомирської області №593 від 04.07.2018 року, остання характеризуються з негативної сторони, має шкідливі звички, при вживанні алкогольних напоїв стає агресивною, безвідповідальна, постійно змінює місце проживання, не займається вихованням дитини і взагалі не приймає участі у житті дитини, неодноразово запрошувалася на засідання адміністративної комісії по питанню виховання та утримання дитини, але на шлях виправлення так і не стала. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 5 Сімейного кодексу України встановлено, що держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частинами 6-10 ст. 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 150 СК України встановлені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема вони зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Водночас статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Зокрема, якщо вона чи він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як випливає з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно висновку орган опіки та піклування Білокоровицької сільської ради від 26.06.2018 року доцільно позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно її малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Зваживши доводи, докази, надані суду, встановлені в судовому засіданні обставини, приймаючи до уваги письмовий висновок органу опіки та піклування, суд вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її дочки, оскільки відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов'язків без поважних причин. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку буде відповідати інтересам дитини. Разом з тим, згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Положення частин 2, 3 ст. 166 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частина 3 ст. 181 та ст. 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджується в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. В разі присудження аліментів в частині від доходу розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність у платника рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). В даному випадку суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати малолітню дитину, чим ставить її у складне матеріальне становище та порушує її право на достатній життєвий рівень, а тому аліменти на утримання малолітньої дитини повинні бути стягнуті з відповідача в судовому порядку, згідно вимог ст. 183 СК України, у частці від заробітку, а саме у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України». У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, отже згідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved