Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень від 30.03.2017 року, позивач посилається на те, що йому та його матері, на підставі свідоцтва про право власності, належить по ? частині квартири №246 за адресою: м.Дніпро, вул. Запорізьке шосе, буд. 2-а. 15.11.2016 року мати позивача померла, після чого позивач звернувся до третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де він отримав відмову у звязку з відсутню правовстановлюючих документів на квартиру. Нотаріусом було зроблено запит до КП ДМБТІ та витяги з реєстрів, з яких вбачається, що власниками квартири є позивач та його померла мати. Позивачу було повідомлено, що в реєстрі є запис про накладення заборони на відчуження на ? частину спірної квартири, яка належала померлій, підстава договір довічного утримання від 28.06.2012, посвідчений державним нотаріусом Сьомої держнотконтори. Набувачем за договором довічного утримання є відповідач. Позивач звернувся до Управління житлового господарства ДМР з заявою про видачу дублікату свідоцтва про право власності, однак йому було відмовлено. 31.05.2017 року від представника позивача надійшла заява про залишення без розгляду позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири №246 за адресою: м.Дніпро, вул. Запорізьке шосе, буд. 2-а. Решту позовних вимог: визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири №246 за адресою: м.Дніпро, вул. Запорізьке шосе, буд. 2-а в порядку спадкування за законом після смерті матері та скасування заборони на нерухоме майно просить задовольнити в повному обсязі. Представник позивача звернувся до суду з заявою, щодо розгляду справи та прийняття рішення по суті без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день і час судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, у звязку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 224 ЦПК України. Треті особи Третя дніпровська державна нотаріальна контора та Сьома дніпровська державна нотаріальна контора про день, час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено з матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право власності від 13.12.2005 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради та зареєстрованого КП ДМБТІ 06.02.2006 року, реєстраційний номер 13759311, позивачу [PERSON] та його матері [PERSON] належить квартира №246 за адресою: м.Дніпро, вул. Запорізьке шосе, буд. 2-а. 15 листопада 2016 року мати позивача померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №736034, виданого Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 31.01.2017 року. Після смерті матері відкрилась спадщина на ? частину квартири 246 за адресою: м.Дніпро, вул. Запорізьке шосе, буд. 2-а. Позивач звернувся до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте, на час відкриття спадщини у позивача були відсутні правовстановлюючі документи на спірну квартиру. Згідно відповіді з КП ДМБТІ від 16.02.2017 року, право власності на квартиру №246 за адресою: м.Дніпро, вул. Запорізьке шосе, буд. 2-а зареєстровано за позивачем та його померлою матірю по ? частині за кожним. Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 24.02.2017 року власниками квартири №246 за адресою: м.Дніпро, вул. Запорізьке шосе, буд. 2-а є позивач та його померла мати. Також у вказаній Довідці містяться відомості щодо заборони на нерухоме майно, а саме: на квартиру №246 за адресою: м.Дніпро, вул. Запорізьке шосе, буд. 2-а, зробленого Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою за №2-2245 на підставі договору довічного утримання. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Частиною 4 ст.334 ЦК України встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Станом на 28.06.2012 року діяла постанова КМУ від 26.10.2011 року за N 1141 «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», прийнята на виконання положень частини третьої статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Відповідно до зазначеної Постанови право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та виникає у особи тільки після внесення відповідної інформації до зазначеного реєстру. Нормою ст.182 ЦК України передбачена обовязкова державна реєстрація права власності на нерухомі речі, його виникнення, перехід та припинення. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють державні реєстратори згідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Отже, право власності на ? частину спірної квартири, згідно наданих доказів, зареєстровано за померлою [PERSON], а тому позивач є спадкоємцем першої черги після смерті матері та за ним слід визнати право власності на ? частину квартири №246 за адресою: м.Дніпро, вул. Запорізьке шосе, буд. 2-а в прядку спадкування за законом. Також суд вважає, що слід скасувати заборону на нерухоме майно на спірну квартиру, оскільки таке обтяження порушує права позивача на отримання спадщини та подальшої реєстрації права власності спірної квартири. Разом з тим слід зазначити, що обтяження спірного майна проведено на підставі договору довічного утримання, виданого 28.06.2012 року Сьомою дніпропетровської нотаріальною конторою, серії 2-2241, де субєктом обтяження є [PERSON] Але вказаний договір жодним чином не було зареєстровано у встановленому законом порядку та у [PERSON] не виникло право власності на спірну квартиру, яке виникає з моменту його державної реєстрації реєстрації. Таким чином позивач та його померла мати на теперішній час є власниками спірної квартири по ? частині у кожного. З огляду на викладене та враховуючи, що за відповідачем право власності на спірну квартиру у встановленому порядку не зареєстровано на підставі договору довічного утримання, а обтяження квартири, яка в рівних частина належить позивачеві та його померлій матері, обмежує позивача, як спадкоємця після померлої матері першої черги спадкування, у здійсненні його прав та свобод на здійснення свого права власності на майно, тому слід визнати за ним право власності на ? частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 15.11.2016 року та скасувати заборону на нерухоме майно ? частину квартири №246 за адресою: м.Дніпро, вул. Запорізьке шосе, буд. 2-а, реєстраційний номер обтяження 12677056. Крім цього на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача оплачений ним при подачі позову судовий збір у розмірі 1000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved