Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визначення частки майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, підставність якого обґрунтувала з огляду на таке. Вона являється однією із п'яти співласників будинку № 25 (раніше №89), що розташований по вулиці Героїв Майдану ( раніше вулиця Леніна), в місті Липовець, Вінницької області. Іншими співвласниками являються її дочки - [PERSON], [PERSON], її чоловік -[PERSON], який помер 26.11.2014 року, свекруха - [PERSON], яка померла 19.01.2014 року. Даний будинок належить співвласникам на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 червня 1995 року, яке видане районною радою народних депутатів Липовецького району, Вінницької області згідно з розпорядженням № 129-р від 21 червня 1995 року. Після смерті свекрухи ніхто із спадкоємців до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. Її частка у спільній сумісній власності не визначена, вона не має можливості визначити обсяг своїх прав на майно, розпорядитись ним. Здійснити поділ нерухомого майна за домовленістю між співвласниками не можливо, оскільки двоє із співвласників померли, а за їх життя договір про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, укладеним не був. Оскільки згідно чинного законодавства у разі поділу майна частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, й інше не встановлено домовленістю між ними, просить визначити, що її - [PERSON] частка в будинку № 25 (раніше № 89) по вулиці Героїв Майдану ( раніше вулиця Леніна) в місті Липовець, Вінницької області становить 1/5. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд позов задовольнити, а розгляд справи просила проводити за її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали суду заяви, в яких вказали, що не заперечують проти задоволення позову просили суд розгляд справи здійснювати за їх відсутності. Враховуючи те, що сторони, скористались своїм правом врегульованим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування технічними засобами, що відповідає правилам ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами та давши їм оцінку, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що житловий будинок № 25 (раніше № 89) по вулиці Героїв Майдану (раніше вулиця Леніна) в місті Липовець, Липовецького району Вінницької області, є об'єктом спільної сумісної власності п'яти осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В підтвердження чого є: свідоцтво про право власності на житло, що видане 21 червня 1995 року Липовецькою районною радою народних депутатів, Липовецького району, Вінницької області згідно з розпорядженням від 21 червня 1995 року за №129-р та зареєстроване Вінницьким ОО БТІ у відповідності до положень, які діяли на час реєстрації; рішенням Липовецької міської ради, Липовецького району Вінницької області №88 від 31.07.2014 року, в силу якого затверджено нове впорядкування нумерації будинків по вулицях [PERSON] та [PERSON] згідно з додатками 1, 2 та будинку, який був під №89 по вулиці Леніна, присвоєно № 25 по вулиці Героїв Майдану в місті Липовець (а. с. 7, 11). Співвласник [PERSON] померла 19.01.2014 року в с. Ярунь Новоград-Волинського району, Житомирської області ( свідоцтво про смерть серія І-АМ № 226275, видане відділом РАЦС Липовецького районного управління юстиції ( а. с. 5). Співвласник [PERSON] помер 28.11.2014 року в місті Липовець, Липовецького району Вінницької області, на що вказує свідоцтво про смерть серія 1-АМ № 310602, видане відділом ДРАЦС реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції, Вінницької області ( а. с. 6). Правовідносини, що є предметом даного спору регулюються Главою 26 „Право спільної власності Книги третьої Цивільного кодексу України. На підставі ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст. 369 ЦК України). В силу ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними (ч.1 ст.372 ЦК України). У разі поділу майні, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч.2 ст.370 ЦК України). Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.4 ст.372 ЦК України). На підставі ч.3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється. У даному об'єкті, а саме в житловому будинку № 25 (раніше № 89) по вулиці Героїв Майдану (раніше вулиця Леніна) в місті Липовець, Липовецького району, наявний факт відсутності існування ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпоряджатися нею. Здійснити поділ нерухомого майна за домовленістю між його співвласниками неможливо, оскільки двоє із співвласників померли, а за їх життя договір про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, укладений не був. Так як у разі поділу майна частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними й інше не встановлено домовленістю між співвласниками та законом, суд вважає, що частка позивача у справі спільної сумісної власності становить 1/5, а тому її позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, відповідачі позов визнали, не заперечували проти його задоволення. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб ( не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачами позовних вимог та виносить рішення, з урахуванням певних встановлених судом обставин, про його часткове задоволення. На підставі ст.ст. 25, 346, 369, 372 ЦК України,

Outcome: approved