Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Позивачка 17.12.2020 року звернулась до суду з позовом, в якому просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] до Держави Катар, з правом перетину кордону, Республіки Туреччина, Об`єднаних Арабських еміратів (ОАЕ), Арабської Республіки Єгипет на період з 01.05.2022 року по 15.06.2022 року; дозволити без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за межі України до Держави Катар, з правом перетину кордону, Республіки Туреччина, Об`єднаних Арабських еміратів (ОАЕ), Арабської Республіки Єгипет на період з 01.05.2022 року по 15.06.2022 року. В обгрунтування позову зазначила, що перебувала у зареєстрованому 30.09.2007 року з відповідачем шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 29.11.2012 року розірвано. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає. Вона має намір разом з дитиною тимчасово виїжджати за кордон для відпочинку та оздоровлення, однак, відповідач відмовляється надати у передбачений законодавством України дозвіл на виїзд малолітньої дитини разом з позивачем за кордон для відпочинку та оздоровлення. Виїзд дитини разом з матір`ю за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, так як дитина цікавиться багатьма речами, займається в різних розвиваючих кружках, фізично та морально зміцнить її, пристосує її до комунікабельності, вивченню язиків, розширить її кругозір. Крім того, дитина хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких необхідне періодичне перебування дитини в санаторії, однак, не зважаючи на вказане, відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, при цьому, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обгрунтовували його відмову не наводить, внаслідок чого змушена звернутись до суду з позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17 березня 2021 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Позивачка в судове засідання не з`явилась, у позовній заяві просила проводити розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, подано заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Позивач та відповідач є батьками малолітньої [PERSON] , яка народилась [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.05.2015 р. (арк. справи 7). 14 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, внаслідок чого остання змінила прізвищше на [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.11.2015 р. (арк. справи 8). З договору на туристичне обслуговування №53-2020 від 21.11.2020 року вбачається, що останній укладено між ТОВ "ТЕЗ ТУР" та [PERSON] на туристичне обслуговування, в якому вказана вартість послуги, дата вильоту, а саме з 10.05.2022 р. по 27.05.2022 року. Висновком виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради від 12.03.2021 року №48, орган опіки та піклування Суворовського району визначено за доцільне тимчасовий виїзд малолітньої [PERSON] , [INFO] за межі України, без згоди батька [PERSON] до Держави Катар, з правом перетину кордону, Республіки Туреччина, Об`єднаних Арабських еміратів (ОАЕ), Арабської Республіки Єгипет на період з 01.05.2022 року по 15.06.2022 року. Виїзд дитини разом з позивачем за кордон на певний час сприятиме розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку особистості, фізично та морально зміцнить її, пристосує її до комунікабельності, розширить її кругозір. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до ч.ч.1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 p., ратифікованої Україною 27 лютого 1991 p., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батьки несуть основну відповідальність забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, східних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною 2 ст. 155 Сімейного кодексу України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки, у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування, суд, не виходячи за межі позовних вимог, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 09 квітня 2021 року.

Outcome: approved