Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, просила суд визнати домоволодіння [ADDRESS], земельну ділянку для обслуговування домоволодіння [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, визнати право власності на ? частку домоволодіння [ADDRESS], ? частку земельної ділянки для обслуговування домоволодіння [ADDRESS] та на всі будівельні матеріали, які були використані при переобладнанні будинку та господарських прибудов. Відповідачі звернулись до суду із з зустрічним позовом до позивача, в якому з урахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, просили суд про визнання права власності в порядку спадкування на 2/3 частки домоволодіння [ADDRESS], на 2/3 частки земельної ділянки для обслуговування домоволодіння [ADDRESS], які належали їх батьку [PERSON], який помер [INFO], про визнання права власності на 2/3 частину будівельних матеріалів, які були використані при будівлі нежитлової прибудови літ А1-1, гаражу літ Ж, сараю літ. Б відкритої веранди літ «д» вселення та визначення порядку користування домоволодінням [ADDRESS], у зв'язку з тим, що позивач перешкоджає їм в користуванні власністю, яка весь час належала їх родині. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлений позов, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач з 19.11.2011 року перебувала в шлюбі з [PERSON], який помер [INFO]. За час шлюбу та спільного проживання з ним однією сім'єю до шлюбу з 2008 року, за її особисті кошти було зроблено капітальний ремонт житлового будинку та господарських будівель домоволодіння [ADDRESS], яке належало чоловіку на праві особистої приватної власності. Зазначений будинок був в аварійному стані, навіть завалилась прибудова. Під час сумісного проживання в період з 2008 р. по 2015 роки за її особисті кошти, які вона зняла з свого депозитного рахунку, за рахунок її заробітної плати та пенсії, яка була значно вища ніж доход [PERSON], її вихідної допомоги при звільненні на пенсію було виконано капітальний ремонт домоволодіння, яке перебувало в аварійному стані. А саме в 2008 році було зроблено стяжку будинку, зроблені підготовчі роботи по газифікації, в веранді замінили підлогу, замінили вхідні двері на металеві, в 2011 році газифіковано будинок зроблено систему опалення, в період з 2012 р. по 2014 роки, замість зруйнованої прибудови побудували нову А1-1 з фундаментом із шлакоблоку, дерев'яним перекриттям, шифером, більшу за розмірами за попередню, із якої зробили ванну кімнату, гараж та сарай. В новій прибудові виконали внутрішні роботи. Так в ванній кімнаті стіни зробили із гипсокартону, з утеплювачем, оздобили пластиком, були придбані унітаз, ванна, тумба під умивальник. В гаражі виконані штукатурні роботи, побілка, стеля підбитий крагисом . Сарай - зроблена штукатурка. Квитанції на будівельні матеріали в матеріалах справи, зроблено електрифікацію Також було зроблено нову електрифікацію будинку. В 2012- 2014 роках було зроблено літню веранду на яку були використані ліс, ондулін, цегла. В будинку та новобудовах були замінені віконні блоки, двері, починаючи від вхідних та всі міжкімнатні. В 2014 році, коли закінчили робити систему опалення, зробили капітальний ремонт внутрішніх приміщень. В житлових кімнатах замінили електропроводку, було знято стару штукатурку та відштукатурили приміщення знову . Були використані на стіни клей стартова та фінішна шпаклівка. В 2012 році також було зроблено літній душ. Була збудована нова огорожа. Зазначену прибудову А1-1, літню веранду, сарай не було оформлено у відповідності із законом, тому що не встигли до смерті чоловіка. Для виконання будівельних та оздоблювальних робіт наймались робітники, їх роботу оплачувала вона власним коштом. За свої особисті кошти вона покупала будівельні матеріали. Наявність у неї особистих коштів, на момент будівництва та їх використання підтверджуються банківською довідкою про наявність у неї на той час депозиту в іноземній валюті, який вона закрила в час виконання будівельних робіт в спірному домоволодінні. Ці кошти від продажу її особистої квартири 12000 доларів США, як вона поклала на депозит. Також вона в 2011 році отримала вихідну допомогу при звільненні на пенсію 41000 грн., яку також використала на будівництво спірного домоволодіння Після оформлення пенсії продовжувала працювати. Проживали сім'єю, вели спільний бюджет з 2008 року до дня його смерті, але її доход значно перевищував доход [PERSON]. Так він отримував 25000 на рік, а вона 72000 грн. До його доходу також можна віднести плату за оренду земельної ділянки, 50% від якої він віддавав брату. Бюджет у них був спільний, але на будівництво були використані її власні кошти. У [PERSON] власних коштів не було, тому що після розірвання шлюбу він все майно залишив першій дружині та дочкам. Таким чином вона вважає, що за час їх сумісного проживання спірне домоволодіння, яке належало її чоловіку в наслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя, а також її особистих затрат (вкладених особистих коштів) істотно збільшився у своїй вартості, а тому просить визнати домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право на ? його частку. За період спільного подружнього життя ними було приватизовано земельну ділянку для обслуговування зазначеного домоволодіння, яку було оформлено на ім'я [PERSON] як власника домоволодіння, але ж вона вважає його спільною сумісною власністю, як набуте в період шлюбу і тому що на оформлення права власності на цю землю були використані спільні кошти подружжя, а тому просить визнати за нею право власності на ? частку земельної ділянки. Враховуючи, що прибудова та частина господарських будівель, яка була збудована за час спільного життя подружжя не були здані в експлуатацію і зазначені як самовільно вистроєні будівлі, то просить визнати за нею право власності на будівельні матеріали, які були використані для їх забудови, перелік яких зазначено в квитанціях про їх придбання наданих суду. Позивач не визнає зустрічний позов, та просить відмовити в його задоволенні тому що вважає частку відповідачів в спірному майні меншою за 2/3 так як вважає доведеним , що будинок став спільною сумісною власністю подружжя, земельна ділянка придбана в період шлюбу і вона має право на ? частина домоволодіння як на об'єкти спільної сумісної власності. Стверджує, що всі оригінали документів, які вона мала, в тому числі і на спірну земельну ділянку і на будинок в с.Новокраснівка вона надала до нотаріальної контори, а тому не чинить перешкод відповідачам в отриманні свідоцтва про право на спадщину. Вважає неможливим сумісне проживання з відповідачами, тому що вони неприязно ставляться до неї і заперечує проти визначення порядку користування житловим будинком. В судовому засіданні відповідачі та їх представник заперечували проти задоволення первісного позову з тих підстав, що спірне домоволодіння батько отримав в спадщину від їх бабусі, воно не було в аварійному стані, просто тривалий час там ніхто не проживав. Доводи позивача про капітальний ремонт будинку не підтверджені доказами. Житлова площа будинку не збільшилась, збільшилась лише площа господарських будівель, перебудована лише прибудова А1-1, але ці переобладнання визнані техніком БТІ самовільним будівництвом не можуть бути враховані. Всі переобладнання [PERSON] зробив до шлюбу з позивачкою, в період з 2008 р. по 2010 роки, і вони не є істотними, позивачка не просила суд встановити факт сумісного проживання з спадкодавцем без шлюбу, що виключає визнання їх об'єктами права спільної сумісної власності. Експертним шляхом та іншими доказами не доведено, що вартість будинку внаслідок спільної праці чи вкладення особистих коштів [PERSON] істотно збільшилась. Відомостей про його вартість до шлюбу з [PERSON] не встановлена, а тому неможливо порівняти. Батько відповідачів мав особисті кошти на переобладнання будинку та багато міг робити своїми руками. Він працював, отримував пенсію, отримував орендну плату за землю та отримав кошти за майновий пай в сумі близько 13000 гривень, які використав на ремонт будинку. [PERSON] не довела, що кошти з її депозитного рахунку та інші були використані саме на капітальний ремонт будинку. Капітального ремонту будинку в розумінні цього слова не було. Був поточний ремонт який не дає підстав для визнання спірного домоволодіння об'єктом спільної власності. Надані квитанції про вартість будівельних матеріалів, на яких не зазначена особа - покупець не є належними доказами, також позивачем не доведено, що ці матеріали дійсно використані при перебудові чи ремонті спірного будинку. В ході технічного огляду будинку спеціалістом БТІ дата забудови та матеріал із якого вони зроблені визначалась зі слів позивача, що не є коректним, а тому ці відомості також не можуть бути використані як доказ часу забудови та використання будівельних матеріалів. Нежила перебудова літ.А1-1, сарай літ.Б, гараж літ.Ж, відкрита веранда літ.»д» визнані самовільно збудованими та не прийнятими в експлуатацію, а тому ці об'єкти не можуть бути визнані об'єктом права власності. Земельна ділянка для обслуговування жилого будинку була приватизована батьком відповідачів в період шлюбу з [PERSON], але ж на період отримання права власності на землю набрала чинності норма, яка визнавала приватизовану земельну ділянку, набуту під час шлюбу, особистою власністю одного з подружжя, а тому зазначена земельна ділянка була особистою приватною власністю батька відповідачів. Заперечуючи проти первісного позову, відповідачі та їх представник просили задовольнити зустрічні позовні вимоги. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що вони як дочки є спадкоємцями 1 черги за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Окрім них спадкоємцем 1 черги є його дружина [PERSON] Вони своєчасно звернулись до нотаріальної контори про прийняття спадщини після його смерті. В видачі їм свідоцтва про спадщину їм було відмовлено в усній формі тому що [PERSON] звернулась з зазначеним позовом до суду. Домовленості про розподіл всього спадкового майна між ними та [PERSON] не досягнута. Об'єкти, зазначені в первісному позові позивачем (земельна ділянка та домоволодіння) входять до спадкової маси. Позивачка утримує у себе оригінали документів на землю та на домоволодіння в с.Новокраснівка, а тому вони не можуть реалізувати соє право на спадщину нотаріально, тому звертаються до суду. Враховуючи, що спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, вони мають право отримати у власність т користування ту частку в натурі, яка відповідає їх частці в праві спільної часткової власності. Вони мають право на 2/3 частки спірного домоволодіння та земельної ділянки, якими бажають володіти та користуватись. Позивачка чинить перешкоди в користуванні ними спірним майном. Просять визначити порядок користування домоволодінням, виділивши їм для проживання житлові кімнати в будинку 1-3,1-4, кімнату 1-5 - виділити [PERSON], а решту залишити в спільному користуванні. Також просять виділити їм в користування частку земельної ділянки. Вимоги про виділ в натурі не заявляють, тому що на земельній ділянці є самочинне будівництво, що перешкоджає виділенню часток в натурі. Вислухавши доводи сторін та їх представників, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Володіючи правом порушувати цивільний процес, заінтересовані особи наділені можливістю визначати межі судового захисту, оскільки ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних (юридичних) осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України обов'язок доказування покладений на сторони, які повинні довести ті обставини на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Вирішуючи позовні вимоги про визнання домоволодіння в [ADDRESS] та визнання земельної ділянки для його обслуговування спільною сумісною власністю подружжя судом встановлено, згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] що 19.11.2011 року Приморським ВДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області за актовим записом №561 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. (а.с.6) Згідно з відомостями, викладеними в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 17 липня 2015 року, що [INFO] у віці 63 років помер [PERSON]. (а.с.7) На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 січня 2000 року р-р 168 [PERSON] отримав в спадщину від [PERSON], яка померла [INFO] жилий будинок із шлакоблоку та цегли жилою площею 56.5 кв.м літ.А-1 з надвірними побудовами: нежила прибудова А1, сараї В,К,Б, уборна -Г, літня кухня Д, гараж Е, підвал К/п, розташовані на земельній ділянці Новокраснівської сільської ради в [ADDRESS], яке зареєстроване в Володарському БТІ за №58 від 28.01.2000 року (а.с.15-16) Відповідно до пояснень сторін , та Державного акту на право власності на земельну ділянку від 27 липня 2012 року встановлено, що 27 липня 2012 року [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0,2500га в [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER], в порядку (а.с.8-9) На момент набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, 27.07.2012 року, він перебував в шлюбі з позивачем [PERSON], але ж, враховуючи, що 22.06.2012 року набув чинності Закон України №4766-VI від 12.05.2012 року, яким ст.57 СК України доповнено ч.5, якою встановлено, що земельна ділянка, набута дружиною чи чоловіком за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні або одержана із земель державної комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України є особистою приватною власністю одного з подружжя, що виключає визнання спірної земельної ділянки сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнання за позивачем права власності на її ? частку. Що стосується позовних вимог в частині визнання спірного будинку сумісною власністю подружжя та визнання за позивачем права власності на його ? частину суд вважає доведеним, що спірне домоволодіння в [ADDRESS] було набуто [PERSON] в порядку спадкування і до шлюбу з [PERSON], а тому, відповідно до ст. 57 СК України вважається його особистою приватною власністю. Відповідно до ст.62 СК України встановлено, що якщо майно дружини або чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат, або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] отримав в спадщину житловий будинок жилий будинок із шлакоблоку та цегли жилою площею 56.5 кв.м літ.А-1 (5 жилих кімнат,коридор, кухня, сені) з надвірними побудовами: нежила прибудова А1, сараї В,К,Б, уборна -Г, літня кухня Д, гараж Е, підвал К/п. Згідно відомостей ,викладених в інвентарній справі КП «Нікольського БТІ» №6853 на будинок [ADDRESS] встановлено, що рішенням виконкому Новокраснівської сільської ради Володарського району від 10.01.2008 року №2 було задоволено заяву [PERSON] та надано дозвіл на перейменування житлової кімнати 1-6 в кухню, а кухню 1-7 в підсобне приміщення в житловому домі по [ADDRESS], на підставі якого , згідно експлікації внутрішніх площ жилого будинку А-1 до плану будинку зазначені відомості були внесені до технічної документації будинку . Згідно з технічним паспортом(а.с.10-14), та відомостями інвентарної книги БТІ на 09.01.2008 року спірне домоволодіння складалось з житлового будинку загальною площею внутрішніх приміщень 84.7 кв.м., загальна площа жилих приміщень 62 кв.м, жилою площею 47.5 кв.м. підсобною 14.5кв.м та площі приміщень які не входять в загальну 22.7кв.м. Будинок складався із коридору 4 житлових кімнат, кухні, підсобного приміщення, сіней, а також надвірними побудовами : нежилі прибудови А1-1,а-1, сараїв В,К, гаражу Е, літньої кухні Д , погребу К/п колодязю Ж та огорожею №1. Інвентарна вартість будинку та господарських будівель не визначена. Згідно технічного паспорту (а.с.189-194) та відомостям інвентарної книги БТІ на 30.05.2016 року спірне домоволодіння складається з житлового будинку А-1 загальна площа внутрішніх приміщень будинку 86.1кв.м.,корисна 73.3кв.м., житлова - 47.3кв.м. допоміжна 26 кв.м., площа літніх приміщень 12.8кв.м. Будинок складається з коридору, 4 житлових кімнат, кухні, санвузлу, сіней та навісу, а також надвірними побудовами: нежитлова прибудова А1-1, а-1 сіней, а2-1 навісу,а1 ганку, Б-сараю, В- сіннику,Г-вбиральні , Д -літньої кухні,д1 відкритої веранди, гаражу-Ж, ж/е оглядової ями, К -сараю, к/п погрібу, З-душу, Л-колодязю, №1-ворота, №2-5- огорожа. Інвентарна вартість домоволодіння не визначена. В технічній документації зазначено, що будівлі А1-1- нежила прибудова,Б-сарай,Ж-гараж, д1-веранда збудовані самовільно. Згідно довідки Новокраснівської сільської ради, що міститься в інвентарній справі, рішенням виконкому від 26.11.2015 року [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS]. Згідно висновку про вартість майна ( а.с.41) ринкова вартість житлового будинку , що належить [PERSON] в [ADDRESS] на 18.01.2016 року складає 48796 грн. Аналізуючи технічну документацію на будинок, судом встановлено, що у вказаному будинку під час проживання позивача з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та в шлюбі проводились будівельні та ремонтні роботи по благоустрою будинку. Проте, як вбачається з зазначених документів житлова площа будинку спірного будинку після проведення ремонтних та будівельних робіт не істотно збільшилась, а тому підстав визнавати спірний жилий будинок спільною сумісною власністю подружжя відповідно до ст. 62 СК України немає. Суд зазначає, що роблячи висновок, не приймає до уваги об'єкти самовільного будівництва А1-1,Б,Ж, д1. На підставі наданих позивачем доказів суд не може зробити висновок про те , що за рахунок проведених переобладнань та ремонтних робіт житловий будинок , що належав на праві особистої власності [PERSON] істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат, або затрат другого з подружжя, тому що судова будівельно-технічна експертиза по справі не проводилась і позивач заперечувала проти її призначення. Що ж стосується доводів щодо участі позивача у збільшенні цінності будинку за рахунок його ремонту, будівництва та поліпшення допоміжних приміщень, то відповідно до згаданих норм матеріального права, роз'яснень Пленуму Верховного Суду України N 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» (пп. 4, 5) така участь дає право вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування вввитрат на будівництво. Суд не приймає доводи позивача ,що під час сумісного проживання позивача в шлюбі з [PERSON] було проведено капітальний ремонт будинку, тому що відповідно до терміну «капітальний ремонт», що встановлений Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 N 76 під капітальним ремонтом будинку визнається комплекс ремонтно-будівельних робіт, пов'язаних з відновленням або поліпшенням експлуатаційних показників будинку, із заміною або відновленням несучих або огороджувальних конструкцій, інженерного обладнання та обладнання протипожежного захисту без зміни будівельних габаритів об'єкта та його техніко-економічних показників. Суд вважає, що під термін «капітальний ремонт» із переліку проведених робіт підпадає лише роботи по відновленню та реконструкції нежитлової прибудови А1-1, але ж зазначені ремонтно-будівельні роботи цього об'єкту проведені в порушення ч.4,5 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності №3038-VI, яким встановлено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Зазначена прибудова, збудована без дозволу виконкому місцевої ради, без проектної документації в порушення вимог п.1.4.1,3.7.8 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 N 76,зазначений об'єкт будівництва не здавалась в експлуатацію і не пройшла державну реєстрацію, та визначена в технічній документації як самочинне будівництво, власник будинку [PERSON] не звертався до компетентних органів з питанням узаконення самочинного будівництва, а тому за життя власника майна право власності на цю забудову не виникло, а тому вона не може бути визнана об'єктом права спільної сумісної власності. З цих же підстав суд не може визнати об'єктами спільної сумісної власності об'єкти самочинного будівництва збудовані під час сумісного проживання в шлюбі [PERSON] та [PERSON] - Б-сарай,Ж-гараж, д1-веранда, що розташовані на одній земельній ділянці з житловим будинком, призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, є приналежністю будинку як основної речі і не є самостійними нерухомими об'єктами. Така позиція суду грунтується також на положеннях ст.331 ч. 2,3 ЦК України та п.15 Постанови Пленуму ВССУ згідно якої до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає. У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна Показання допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про проведення ремонтно-будівельних робіт на території спірного домоволодіння, існування депозитного рахунку у [PERSON], та довідка про її дохід не спростовують викладених висновків суду про неможливість визнання домоволодіння сумісною власністю подружжя та визнання за позивачем права власності на його 1\\2 частину. Вирішуючи позов в частині визнання за позивачем права власності на всі будівельні матеріали, використані при виконанні ремонтно-будівельних робіт, згідно наданих квитанцій, що підтверджують придбання будівельних матеріалів, суд вважає що ці вимоги також не підлягають задоволенню із наступних підстав. Згідно ст.31 ЦПК України позивач, користуючись своїм правом визначати межі судового захисту, має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, до початку розгляду справи по суті, шляхом подання письмової заяви, змінити предмет або підставу позову. Згідно з п.3 Постанови Верховного Суду України №14 від 1812.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК України та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Позивач в ході судового розгляду, скориставшись правом збільшити розмір позовних вимог щодо визнання права власності на будівельні матеріали, не конкретизувала які саме будівельні матеріали слід визнати її власністю, де вони знаходяться, у яких будівельно-ремонтних роботах , об'єктах використані. Виходячи із змісту ст.10,11 ЦПК України, вищезазначеної постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення в цивільних справах», суд не може самостійно вийти за межі заявлених вимог та на свій розсуд сформулювати та розширити позовні вимоги. Окрім того, на підставі лише показань свідків, квитанцій на придбання будівельних матеріалів, без узгодження з висновками спеціаліста або експерта про їх використання при виконанні яких-саме робіт, суд не може зробити висновок які саме матеріали із зазначених в квитанціях,були використані при будівництві, яких саме об'єктів, та обсяг проведених робіт. Проти призначення судової будівельно-технічної експертизи позивач заперечувала. Таким чином на підставі викладеного в частині цих вимог позов також слід залишити без задоволення. Розглядаючи зустрічні позовні вимоги, в заявлених межах, на підставі наданих доказів , суд вважає, що вони не підлягають задоволенню в повному обсязі із наступних підстав. Відповідачі в своєму зустрічному позові просили суд визнати за ними право власності в порядку спадкування після смерті їх батька [PERSON], який помер [INFO], на спірне домоволодіння, земельну ділянку для обслуговування житлового будинку,будівельні матеріали в розмірі 2\\3 частки зазначеного майна на праві спільної власності. Сторонами не оспорювалось та це підтверджено свідоцтвами про народження відповідачів, свідоцтвом про шлюб [PERSON], що вони є дочками спадкодавця [PERSON] і у відсутність заповіту являються ,відповідно до ст.1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом. Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №41154860 від 06.08.2015 року встановлено, що 06.08.2015 року приватним нотаріусом Чичековою О.А. заведено спадкову справу №57784224 після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Сторонами визнається, що ,відповідно до ст.61 ЦПК України, не потребує доказуванню, що відповідачі своєчасно звернулись до нотаріальної контори за прийняттям спадщини після смерті батька. Главою 86 ЦК України, Законом України « Про нотаріат» визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Така ж правова позиція викладена в Листі ВССУ 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до якої відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, може бути підставою для відмови у позові, Дослідивши надані відповідачами докази, суд вважає, що відповідачами не доведено в ході судового розгляду неможливість реалізувати своє право на спадщину в нотаріальному порядку. Крім того, на думку суду, позовні вимоги про передачу в порядку спадкування частини спадкового майна в сумісну власність відповідачів без визначення частки кожного, суперечить нормам ЦК України, що регулюють спадкові правовідносини. Так, згідно ст.ст.1296, 1297 ЦК України встановлено, що при прийнятті спадщини кількома спадкоємцями, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Зазначені обставини є підставою для відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання права власності на 2\\3 частки спадкового майна. Враховуючи, що об'єкти спадщини (житловий будинок, земельна ділянка) відносяться до нерухомого майна, то право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту видачі йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, та державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 1297 ЦК України, стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Таким чином, зустрічні позовні вимоги про вселення та визначення порядку користування домоволодінням та земельною ділянкою, визнання права власності на частку будівельних матеріалів використаних на об'єкти самочинного будівництва на території спірного домоволодіння, є похідними від визнання права власності і не можуть бути задоволені до оформлення відповідачами права на спадщину на нерухоме майно у встановленому законом порядку. Судові витрати по первісному позову складаються із судового збору. При зверненні з позовом позивачем не визначено ціну позову та сплачено судовий збір із заявлених вимог майнового характеру в мінімальному розмірі в сумі 551.21 грн., при тому що заявлені вимоги декілька вимог майнового характеру щодо двох об'єктів права власності (будинок, вартість якого визначена згідно висновку спеціалісту в 48796 грн. та земельна ділянка, вартість якої відсутня). З урахуванням заявлених вимог суд визначає судовий збір за первісним позов 827 грн., 551.21 грн. із якого оплачена позивачем. Недоплачена сума складає 275.60 грн. В подальшому позивачем збільшено обсяг позовних вимог майнового характеру про визнання права власності на будівельні матеріали, які не оплачені судовим збором та ціна позову не визначена. Враховуючи, що ціна позову не була визначена позивачем при зверненні до суду, суд, відповідно до ст.6 Закону «Про судовий збір», ст. 82 ЦПК України, визначив розмір судового збору за позовом про збільшення позовних вимог 551.20 грн., у зв'язку із чим з позивача, відповідно до ст.88 ЦПК слід стягнути недоплачений судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в сумі 827 гривень. Судові витрати за зустрічним позовом складаються із судового збору. Ціна позову за зустрічними позовними вимогами була заявлена в 140000 грн. за вимоги майнового характеру та оплачено відповідачами при зверненні з позовом по 700 грн. судового збору кожним. При збільшенні позовних вимог, відповідачами були окрім вимог майнового характеру про визнання права власності на будівельні матеріали, заявлені вимоги немайнового характеру про визначення порядку користування та вселення які відповідно до ст.6 Закону України «Про судовий збір» підлягають оплаті кожним з позивачів за зустрічним позовом за ставками за вимоги майнового характеру, пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом, за вимоги немайнового характеру, заявленими кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру, та за кожну вимогу немайнового характеру окремо. На підставі викладеного судовий збір за вимоги майнового характеру при збільшенні позовних вимог складає із вимог майнового характеру в мінімальному розмірі по 551.20 грн. з кожного позивача за зустрічним позовом. За 2 додаткові вимоги немайнового характеру - по 1102.40 грн. (551.20*2) з кожного позивача за зустрічним позовом, а всього 1653 грн. з кожного позивача за зустрічним позовом. Перевіряючи, відповідно до ст.9 Закону України « Про судовий збір» зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, судом було встановлено, що при подачі зустрічної позовної заяви про збільшення позовних вимог позивачами за зустрічним позовом було сплачено судовий збір кожним по 551.20 грн. на рахунок Голосіївського районного суду м. Київа, при тому що відповідно до ст.9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Таким чином він не може бути врахований як сплачений за місцем розгляду справи, а тому з [PERSON] та [PERSON] слід достягнути судовий збір по 1653 грн. з кожної, відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved