Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку №100 по вулиці Рози Люксембург у м.Херсоні. мотивуючи тим, що їй належить спірний будинок, в якому зареєстрована відповідач яка є донькою позивача та з 2013 року у спірному житловому приміщенні не проживає. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та дали пояснення аналогічні викладеним в позові обставинам. Позивач вказала, що відповідач не проживає в спірному домоволодінні з 2013 року без поважних причин. Проти розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення не заперечувала. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що відповідач [PERSON] є донькою позивача та у 2013 році зібрала свої речі та покинула будинок позивача у невідомому напрямку, залишив їй свого сина. За комунальні послуги не сплачує, всі витрати несе позивач, її речі у спірному домоволодінні відсутні, випадки того, що позивач перешкоджала відповідачеві проживати у квартирі їм невідомі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась - про місце, дату та\~ час розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до вимог чинного законодавства, про причини неявки суд не повідомила. В звязку з цим суд на підставі ст.ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, заслухав пояснення позивача, її представника, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, та допитавши свідків, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Спірне житло належить на праві власності позивачеві [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про право приватної власності №106 від 13.12.2002 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Комсомольської районної ради народних депутатів №172 від 13.12.2002 року "Про індивідуальне житлове будівництво, в обмін договору купівлі-продажу від 09.04.1991 року на ціле", яке зареєстровано в ХМБТІ в реєстрову книгу №111 за реєстровим №317 27.12.2002 року (арк. справи 7). За відомостями домової книги у будинку № 100 по вулиці Рози Люксембург у м. Херсоні зареєстрована відповідач [PERSON] з 22.01.2002 року (арк. справи 8). Відповідно до актів про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 23.06.2016 р., складеного [PERSON], [PERSON], [PERSON] та від 13.12.2016 р. складеного [PERSON], [PERSON] за адресою: м. Херсон, вул. Р. Люксембург, буд. 100 зареєстрована, однак з 2013 року не проживає, участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та (або) речей повсякденного використання, які б їй належали відсутні (арк. справи 9). Відсутність речей відповідача та її не проживання за вказаною адресою достовірно більше ніж 1 рік підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], у суду не має сумнівів щодо достовірності та правдивості фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутня, їх показання обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим суду доказам. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого\~ майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені, \~спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мала обєктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод їй позивач не чинила, майно та речі відповідача в квартирі відсутні, поважних причин для її відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. Відсутність відповідача за місцем мешкання понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірному домоволодінні з 2013 року, без поважних причин, втратила право користування житловим приміщенням, в звязку з чим підлягає визнанню такою в судовому порядку. На\~ підставі викладеного,

Outcome: approved