Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд : -Визнати недійсним договір позики укладений від імені [PERSON] з [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком Олександром Борисовичем, 29.05.2018 року за номером 484; -Визнати недійсним іпотечний договір укладений від імені [PERSON] з [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком Олександром Борисовичем 29.05.2018 року за номером 485, предметом якого є квартира [ADDRESS] , загальною площею 171,8 кв.м.; -Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюка Олександра Борисовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 41325367 від 29.05.2018 року про державну реєстрацію іпотеки; -Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюка Олександра Борисовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 41324702 від 29.05.2018 року про державну реєстрацію заборони; -Визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений від імені [PERSON] з [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком Олександром Борисовичем 09.07.2018 року за № 631, предметом якого є квартира [ADDRESS] загальною площею 171,8 кв.м.; -Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 41961944 від 09.07.2018 року, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком Олександром Борисовичем про державну реєстрацію права власності; -Скасувати запис в реєстрі речових прав на нерухоме майно № 26951043 про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] загальною площею 171,8 кв.м.. -Визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 171,8 кв.м. та витребувати квартиру [ADDRESS] загальною площею 171,8 кв.м. із незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] . Позивач та її представник до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення якого повідомлені належним чином. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення якого повідомлений належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та заяву про визнання позовних вимог. Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення якого повідомлений належним чином. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] загальною площею 171,8 кв.м., яка складається з п`яти житлових кімнат житловою площею 126,1 кв.м. на підставі договору купівлі - продажу від 21.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського МНО Осінцевою В.М. за № 1985. З інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 144808819 позивачу стало відомо, що власником квартири зареєстрований [PERSON] (номер запису про право власності - [NUMBER] ). Державну реєстрацію було проведено приватним нотаріусом Київського МНО Гнідюком Олександром Борисовичем (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і.н.41961944 від 09.07.2018 о 13:56:09) на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя № 631 посвідченого в цей же день 09.07.2018 року цим же нотаріусом Гнідюком О.Б. Також з інформаційної довідки вбачається що 29.05.2018 році о 15:58:40 було здійснено реєстраційну дію (номер запису 26358021). 12.11.2018 року з розширеної інформаційної довідки позивач дізналась, що 29.05.2018 року від її імені з [PERSON] був укладений договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком Олександром Борисовичем 29.05.2018 року за номером 484 на суму 1 300 000, 00 грн зі строком виконання - до 02.07.2018 року;та іпотечний договір, укладений від її імені в забезпечення виконання договору позики, посвідчений цим же приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком Олександром Борисовичем за номером 485 від 29.05.2018 року, предметом якого є квартира [ADDRESS] загальною площею 171,8 кв.м.. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Ефективними способами захисту її майнових прав згідно зі ст. 16 ЦК України є 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення (повернення сторін у первісний стан); 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1, 2 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 215 ЦК України встановлено поняття та правові підстави недійсності правочину: 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 216 ЦК України, встановлені правові наслідки недійсності правочину: 1. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 2. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. 3. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. 4. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. 5. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Позов мотивований тим, що позивач договорів з відповідачем не укладала, а договір позики грошей, договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладені від її імені, проте, які вона не підписувала повинні бути визнані недійсними на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України у зв`язку з недодержанням вимоги ч. 3 ст. 203. З метою встановлення вищезазначених фактів, а саме того чи підписувала позивач договори із відповідачем ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.01.2020 року по справі призначена судова почеркознавча експертиза. Почеркознавча експертиза проведена не була, у зв`язку із тим, що відповідач [PERSON] та предстваник [PERSON] подали заяви про відновлення провадження у зв`язку із визнання відповідачем позову. Таким чином відповідач фактично визнав факт того, що позивач договори не підписувала. У свої постанові від 22 квітня 2015 року у справі 6-48цс15 виходив Верховний Суд України і саме такі правові позиції послідовно висловлює Касаційний Цивільний Суд у складі Верховного суду в аналогічних справах, коли договори, укладені від імені осіб ними насправді ними не підписувались. Зокрема, у Постановах ВС від 11 липня 2018 року (Справа № 404/814/16-ц; провадження № 61-20229св18); від 12 листопада 2018 року (Справа № 336/6035/15-ц; провадження № 61-29112св18). В порядку застосування наслідків недійсності правочинів (повернення сторін у первісний стан), право власності на спірну квартиру повинне бути поновлено за позивачем [PERSON] . Оскільки грошових коштів від відповідача позивач не отримувала, то повернення у первісний стан можливе лише щодо позивача. Крім того, рішення приватного нотаріуса Гнідюка Олександра Борисовича про вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна позивача підлягають скасуванню, оскільки вчинені на підставі недійсних правочинів з порушенням порядку вчинення нотаріальних дій та порушили право власності позивача. Незаконність його дій полягає у тому, що в порушення норми ст. 43 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчинив нотаріальну дію із посвідчення оскаржуваних правочинів за відсутністю [PERSON] з використанням невірних персональних даних та даних документу що посвідчує особу. Нотаріус також порушив вимоги ст. 55 ЗУ «Про нотаріат», оскільки при посвідченні угоди про заставу нерухомого майна не перевірив наявність документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки з 2012 року, позивач не здійснювала реєстрацію нерухомого майна після прийняття нового закону про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у новоствореному реєстрі. Також нотаріус грубо порушив вимоги щодо вимог територіальності посвідчення договору застави майно. Так, згідно з ч. 4 ст. 55 ЗУ «Про нотаріат», посвідчення правочинів щодо відчуження, іпотеки житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, а також правочинів щодо відчуження, застави транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину. Майно перебуває в Приморському районі м. Одеси, а жодна зі сторін не перебувала в м. Києві, тому здійснення нотаріусом нотаріальних дій із посвідчення спірних правочинів суперечать закону. Стаття 387 ЦК України передбачене право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння. Так, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 388 передбачене право власника на витребування майна навіть від добросовісного набувача. 1. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. 3. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, наряду з визнанням правочинів недійсними, застосуванням наслідків недійсності правочинів, скасуванням реєстраційних дій, способами захисту, які відновлять порушене невизнане та оспорене право власності позивача є також визнання права власності на квартиру та витребування її від із незаконного володіння відповідача. Крім того відповідач [PERSON] подав заяву, згідно якої визнав позов в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з постановою № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved