Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, з врахуванням заяви (вх. № 9821 від 29.03.2016 року, а.с. 59-60), про визнання за нею, [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 23.07.2014 року розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину, [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, 17.07.2012 року за спільні кошти позивачем та [PERSON] придбано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Особистого житла позивач з дочкою не мають. Таким чином, позивач на підставі норм сімейного законодавства звернулася до суду з даним позовом за захистом свого права, шляхом поділу майна подружжя. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання, призначене на 20.01.2016 року не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 40). В судовому засіданні 11.02.2016 року, 29.03.2016 року та 05.04.2016 року відповідач та його адвокат проти задоволення позовних вимог заперечили частково та просили визнати за позивачем 1/8 частку спірної квартири, про що надано письмові заперечення (а.с. 42, 62-63). В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що спірна квартира придбана на особисті кошти [PERSON], оскільки з метою купівлі двокімнатної квартири останнім продано однокімнатну, яка була його особистою приватною власністю, так як придбана до шлюбу. Сторони взагалі не мали кошти на придбання квартири. Позивач працювала періодично. У відповідача також невеликий дохід. Згодом батьки відповідача вирішили допомогти подружжю, покращити житлові умови та придбати двокімнатну квартиру. В результаті продажу однокімнатної квартири відповідач отримав 150893,00 грн., при цьому батьки [PERSON] додали необхідну суму в розмірі 52300,00 грн., яка може вважатися спільною сумісною власністю подружжя, оскільки надані для сім'ї. Таким чином, відповідач вважає, що позивач має право лише на 1/8 частку спірної квартири. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, відповідача та його адвоката, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.07.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 21.07.2007 року у Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції (актовий запис № 529), розірвано (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 16.12.2008 року, виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис за № 2646 (а.с. 13). Під час перебування у шлюбі сторонами придбано квартиру. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 17.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 3824, квартира під [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 7-10). Продаж квартири, за домовленістю сторін вчинено за 202300,00 грн. (п. 3 вищевказаного договору). Вищевказане також підтверджується Витягом про реєстрацію прав № 34865290 від 18.07.2012 року Обласного комунального підприємства «Кіровоградське об'єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 11), Витягом з Державного реєстру правочинів № 11581156 від 17.07.2012 року (а.с. 12), архівною довідкою № 20122 від 17.03.2016 року Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 61) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 56649364 від 05.04.2016 року (а.с. 66-67), Тобто зазначений об'єкт нерухомого майна придбаний сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями частин 1, 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначені норми матеріального права презюмують факт спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя. Отже обов'язок спростувати презумпцію спільності майна лежить на відповідачеві, який її оспорює. У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За частиною 7 цієї статті, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідач обґрунтовує свої заперечення тим, його батьки до шлюбу 11.07.2007 року купили йому однокімнатну квартиру [ADDRESS] за договором купівлі-продажу квартири від 11.07.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1024 (а.с. 51). Згідно п. 2.1. договору купівлі-продажу квартири від 11.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Кріпким Ю.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1024, продаж вищевказаної квартири за домовленістю сторін вчинено за 19100,00 грн., які отримані продавцями від покупця під час оформлення цього договору. Посилання відповідача на угоду про завдаток від 05.03.2007 року в якій зазначено, що покупець та продавець досягли згоди, що квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] продається за 101000,00 грн. (а.с. 50) є безпідставними, так як в даному випадку ця угода не має правового значення. Судом приймається до уваги лише нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири від 11.07.2007 року, в якому сторони досягли істотної умови договору щодо вартості об'єкта купівлі-продажу в сумі 19100,00 грн. [PERSON] стверджує, що враховуючи доходи сторін (а.с. 55-56), спірна квартира придбана за кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS], а отже є його особистою приватною власністю, і лише 52300,00 грн., яких не вистачало для придбання квартири [ADDRESS], можна вважати спільною сумісною власністю подружжя, так як ці кошти були надані його батьками для його сім'ї. Відповідно до положень статтей 10 і 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених ним обставин. Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що однокімнатна квартира, яка належала відповідачеві продана в період шлюбу за 150893,00 грн., що підтверджується інформацією по квартирі [ADDRESS] наданої приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Драною І.В. за № 8/01-16 від 18.01.2016 року (а.с. 54). Згідно інформації нотаріуса договір купівлі-продажу вчинено 23.07.2012 року. За договором купівлі-продажу квартири від 17.07.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3824, квартира під [ADDRESS], спірна квартира придбана 202300,00 грн. При зверненні до суду позивачем надано звіт про оцінку майна № RS42-151116-020 за яким ринкова вартість спірної квартири складає 512236,00 грн. (а.с. 23). Тобто, зважаючи на вартість квартири на сьогоднішній день та суми, за які продана однокімнатна та придбана спірна квартири, доводи відповідача, що квартира придбана за його особисті кошти є лише припущеннями. Крім того, непереконливою є позиція відповідача щодо решти коштів (52300,00 грн.), яких після продажу однокімнатної квартири не вистачало не покупку двокімнатної. За поясненнями відповідача у сторін не було своїх коштів на придбання житла. Кошти і на однокімнатну квартиру і решту на двокімнатну дали його батьки. При цьому, решту він вважає надану для сім'ї. Також заслуговує на увагу і та обставина, що однокімнатна квартира була продана (23.07.2012 року) пізніше, ніж укладено договір купівлі-продажу двокімнатної квартири (17.07.2012 року). Таким чином, позивачем не доведено належним чином, а судом при розгляді справи не встановлено того, що кошти на придбання квартири належали відповідачеві особисто, оскільки докази, надані відповідачем на підтвердження своїх заперечень ґрунтуються на припущеннях. А тому судом встановлено, що квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена в постанові № 11 від 21.12.2007 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". За звітом про оцінку майна № RS42-151116-020 двокімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], ринкова вартість майна складає 512236,00 грн. (а.с. 23). Відповідно до вимог частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Крім того, суд виходить з положень частин 5, 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України, згідно яких учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Сукупність перерахованих принципів регулювання сімейних відносин вказує необхідність дотримання рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя, враховуючи також те, що на утриманні позивача є малолітня дитина, яка проживає з позивачем, що не заперечується відповідачем. Частиною 3 статті 372 Цивільного кодекс України визначено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, суд вважає, що квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], підлягає поділу за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України, а позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, а саме: стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved