Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та уточненням до нього і свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON], від якого залишилася спадщина, а саме житловий будинок «А-1» з прибудовами «а,а1» площею 84 кв.м. та господарськими будівлями і спорудами (Б,В,З,К - сарай; пг - погріб; Г- убиральня; Д - душ; Ж, Л - навіс; №1-4 - огорожа) площею 75 кв.м., які знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем за заповітом є його дружина, [PERSON], яка проживала разом ним за адресою: [ADDRESS] з 17.05.2005 року. Вона прийняла спадщину після померлого [INFO] року [PERSON], шляхом спільного проживання разом з ним у будинку за адресою: [ADDRESS]. 09.07.2014 року вона звернулась з інформаційним запитом до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу [PERSON] стосовно необхідного переліку документів та порядку вчинення дій для успадкування та отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно. Згідно з наданої відповіді від 11.07.2014 року № 46/02-17 для оформлення спадщини на будинок необхідні правовстановлюючі документи - документ, який підтверджує право власності [PERSON] на будинок (свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину, договір купівлі-продажу, дарування, міни, рішення суду та інші). Вказаний будинок був збудований [PERSON] у 1971 році та за життя отримати свідоцтво про право власності він не встиг, тому позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок «А-1» основною площею 49,20 кв. м.; з прибудовами «а» основною площею 25,30 кв.м.; «а1» основною площею 6,8 кв.м. та господарськими будівлями і спорудами: сарай «Б» основною площею 24,20 кв.м.; сарай «В» основною площею 11,20 кв.м., сарай «З» основною площею 10,60 кв.м., сарай «К» основною площею 3,6 кв.м.; «пг» - погріб основною площею 5,90кв.м.; убиральня «Г» основною площею 1,00 кв.м.; «Д» - душ основною площею 2,60 кв.м.; навіс «Ж» основною площею 5,40кв.м., «Л» - навіс, основною площею 16,20 кв.м.; №1-4 - огорожа, «кр» - гараж, які знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:10:010:0003 за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав із зазначених в позові підстав та просив суд їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача Сумської міської ради не з`явився, надали до суду заяву в якій зазначили, що просять справу розглядати без участі їх представника за наявними в справі матеріалами, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що відповідно до договору від 11.01.1967 року [PERSON] за адресою [ADDRESS] було надано у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно, загальною площею 500 кв.м. (а.с.32-33). З технічного паспорту виданого [PERSON] на житловий [ADDRESS] вбачається, що на вказаній земельній ділянці з 1971 року по 1991 рік побудовано житловий будинок «А-1» з прибудовами «а,а1» площею 84 кв.м. та господарськими будівлями і спорудами (Б, В, 3, К - сарай; пг - погріб; Л - убиральня; Д - душ; Ж, Л - навіс; №1-4 - огорожа) площею 75 кв.м., які знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] та присвоєний кадастровий номер 5910/136600:10:010:0003 (а.с. 35-37). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія СМ №065862 від 30.11.2004 року [PERSON] на підставі рішення Сумської міської ради від 25.08.2004 року №911-МР є власником земельної ділянки площею 0,0814 га по [ADDRESS] [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). Після його смерті залишилася спадщина, а саме: житловий будинок «А-1» з прибудовами «а,а1» площею 84 кв.м. та господарськими будівлями і спорудами (Б,В,3,К - сарай; пг - погріб; Л-Убиральня; Д-Душ; Ж, Л- Навіс; №1-4- Огорожа) площею 75 кв.м., які знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] та присвоєний кадастровий номер 5910/136600:10:010:0003, на який за життя [PERSON] не встиг отримати свідоцтво про право власності. Єдиним спадкоємцем за заповітом є його жінка, [PERSON], яка проживала разом ним за адресою: [ADDRESS] з 17.05.2005 року, що підтверджується копією заповіту від 15 вересня 2009 року № 1-2899 (а.с.5), копією свідоцтва про одруження виданого Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції від 27.12.2013 року (а.с.6), копією паспорту [PERSON] (а.с.4). У відповідності до ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За змістом ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 і ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [PERSON] прийняла спадщину після померлого [INFO] року [PERSON], шляхом спільного проживання разом з ним у будинку за адресою: [ADDRESS]. Житловий будинок та надвірні будови за адресою [ADDRESS] побудовані з додержанням архітектурних, санітарних, технічних та протипожежних та інших норм і правил, а також за умови використання виділеної земельної ділянки за її цільовим призначенням, що підтверджується технічним паспортом виготовленим БТІ та державним актом на право власності на земельну ділянку, що підтверджується висновком щодо відповідності будівель та споруд будівельним нормам та правилам та можливості безпечної експлуатації об'єкту (а.с.53-57). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Крім того Пункт 3.1. «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, садових,, дачних будинків, господарських споруд і прибудов до них, то що», затверджених наказом міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.201 Іроку № 91, з змінами, внесеними наказом від 13.06.12року №304, передбачено, що документом, який засвідчує відповідність зазначеного будівництва до. 05.08.1992року індивідуальних житлових будинків, господарських будівель та споруд вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатом технічної інвентаризації. У відповідності до п. 3.2. розділу 3 інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» в редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 404 від 09.08.2012року «Не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992року». Таким чином документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства Юстиції України № 19-32/319, від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. З врахуванням викладеного, суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на житловий будинок [ADDRESS] основною площею 6,8 кв.м. та господарськими будівлями і спорудами: сарай «Б» основною площею 24,20 кв.м.; сарай «В» основною площею 11,20 кв.м., сарай «З» основною площею 10,60 кв.м., сарай «К» основною площею 3,6 кв.м.; «пг» - погріб основною площею 5,90кв.м.; убиральня «Г» основною площею 1,00 кв.м.; «Д» - душ основною площею 2,60 кв.м.; навіс «Ж» основною площею 5,40кв.м., «Л» - навіс, основною площею 16,20 кв.м.; №1-4 - огорожа, «кр» - гараж, які знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:10:010:0003, в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року.

Outcome: approved