Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право власності на квартиру № 136, що розташована за адресою: м. Херсон, вул. Патона, 5, загальною площею 59,0 кв.м. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що в лютому місяці 2017 року вони вирішили оформити спадщину, але виявили, що ними втрачено оригінал свідоцтва про право власності на житло. Вони звернулися до відповідача щодо надання дублікату свідоцтва про право власності на вищевказану квартиру, але їм було відмовлено, оскільки в архіві відсутні приватизаційні документи щодо приватизації громадянами житла. 24.02.2017 року вони звернулися до Другої Херсонської нотаріальної контори щодо прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 08.12.2009 року [PERSON], але їм було відмовлено у звязку з тим, що втрачено оригінал свідоцтва № 3942 про право власності на житло від 29.05.1996 року. На сьогоднішній день вони є власниками вищевказаної квартири, але не можуть в повному обсязі реалізувати право власності, оскільки відсутній оригінал свідоцтва № 3942 про право власності на житло від 29.05.1996 року. 25.09.2017 року позивачі уточнили позовні вимоги та просили визнати за ними право власності по 1/6 частині за кожним на квартиру № 136, що розташована за адресою: м. Херсон, вул. Патона, 5, загальною площею 59,0 кв.м. та за [PERSON] 1/6 частину в порядку спадкування за законом після [PERSON], яка померла 08.12.2009 року. Позивачі та представник в судове засідання надали заяви про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача в судове засідання надала заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 29.05.1996 року № 3942 власниками квартири № 136, загальною площею 59,0 кв.м., що знаходиться за адресою м. Херсон, вул. Патона, 5 є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб [PERSON] є донькою [PERSON] Згідно свідоцтва про шлюб серії І-КГ № 462225, 06.03.1993 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис № 174. Прізвище дружини змінено на «Скидан». Відповідно до актового запису про смерть № 2861 від 08.12.2009 року, зробленого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області [PERSON] померла 08.12.2009 року. Як вбачається з листа від 13.02.2017 року № 759-33 Публічного акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод» щодо надання дублікату свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] в архіві ПАТ «ХСЗ» приватизаційні документи щодо приватизації громадянами житла відсутні. Відповідно до листа Другої Херсонської державної нотаріальної контори від 24.02.2017 року № 350/02-14 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 08.12.2009 року [PERSON], оскільки не надано документів, що підтверджують право власності на квартиру № 136, що знаходиться у м. Херсоні по вул. Патона, 5. Відповідно до довідки КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР від 28.02.2017 року № 708 станом на 31.12.2012 року власниками вищевказаної квартири є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва № 3942 про право власності на житло від 29.05.1996 року, виданого Херсонським суднобудівним заводом згідно розпорядження від 29.05.1996 року № 3138. Згідно довідки про склад сімї від 23.02.2017 року № 180, виданої ПП «Жилсервіс» за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124). Положення Основного закону України переконують у тому, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий розгляд його справи безстороннім судом (стаття 8 Закону № 2453-VI). Одночасно, згідно до ст. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. За статтею 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п.2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 60 ч.1 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.25 ЦК України у момент смерті припиняється цивільна правоздатність. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України право власності є право особи на річ, яке вона здійснює у відповідності до законодавства за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, до ч.1 ст.317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності; до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; до ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця; до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини; до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; до ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах; до ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними; до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням; до ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто; до ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини; до ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців; до ст.1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі; до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; до ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно; до ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved