Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що [PERSON], [INFO], щодо належної їй частини квартири [ADDRESS], було складено 02 вересня 2002 року заповіт, відповідно до якого частину зазначеної квартири [PERSON] заповіла [PERSON], яка після шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, строк прийняття якої було поновлено судом. Як зазначає позивач, вона звернулась до П'ятої Київської державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину, проте, державним нотаріусом Коробановою О.В. було винесено постанову від 27 червня 2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії стало ненадання правовстановлюючого документу на спадкове майно. Таким чином, вона не може оформити свої спадкові права на зазначену квартиру з об'єктивних та незалежних від неї причин, а саме у зв'язку з втратою правовстановлюючого документу. Тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити позов та розглядати справу за її відсутності. Від відповідача Київської міської ради до суду надійшли письмові пояснення по справі з проханням розглядати справу за відсутності їх представника та ухвалити рішення на підставі поданих позивачем доказів, згідно норм чинного законодавства (а.с.а.с. 31-32). Від третьої особи П'ятої Київської державної нотаріальної контори надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника (а.с. 53). Врахувавши доводи позивача та вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до даних свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві 06 серпня 2015 року, [NUMBER], бабуся позивача - [PERSON] померла [INFO] (а.с. 6). Встановлено, що 03 вересня 2002 року [PERSON], [INFO], склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори Мельник І.Р., зареєстрованим у реєстрі за № 4-2121, яким належну їй на праві приватної власності частину квартири номер [ADDRESS], заповіла [PERSON] (а.с. 5). З даних свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві [NUMBER], вбачається, що [PERSON] після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 8). Після смерті [PERSON] П'ятою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №797/2015 до майна померлої (а.с.а.с. 37-50). З постанови державного нотаріуса П'ятої Київської державної нотаріальної контори Коробанової О.В. від 27 червня 2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії видно, що позивачу, [PERSON], відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], померлої [INFO], з огляду на те, що оригіналу документу, що підтверджує право власності померлої [PERSON] на вищезазначену частину квартири у спадкоємиці немає (а.с. 7). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності. Відповідно до вимог ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 1233, 1234 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до даних Інформаційної довідки від 19 травня 2017 року КВ-2017 №16303, виданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за ? частина квартири [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 31.12.1997 р. Органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва (розпорядження №3379) (а.с. 49 зв. бік). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності. Відповідно до п.п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Оскільки оригінал документа на право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS], що було зареєстровано у передбачено законодавством порядку, відсутній, що унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємицею [PERSON], то суд вважає за можливе визнати за нею право власності на частину квартири у порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved