Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, вказуючи в позові, що 15 березня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Центр Фінансової Допомоги «Експерт» в особі менеджера [PERSON], діючої на підставі Доручення №57 від 01 жовтня 2009 року було укладено Угоду №02634, предметом якої є надання можливості, не визначених в угоді і положенні умовах, які є невід'ємними, стати Партнером секції програми ЦФД «Експерт» Розвиток, метою якої є купівля Партнером секції програми товару, зазначеного в Положенні ЦФД «Експерт» Розвиток. Метою укладення вказаного Договору було отримання позики, вартістю 80000 грн., у зв'язку з відсутністю повної суми вартості товару, який позивачка хотіла придбати. З цією метою [PERSON] здійснювався активний пошук організацій, що могли б надати необхідну суму на найбільш вигідних умовах. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала з підстав зазначених в ньому. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлені через засоби масової інформації. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Центр Фінансової Допомоги «Експерт» 15 березня 2010 року було укладено Угоду № 02634 , предметом якої є надання можливості, не визначених в угоді і положенні умовах, які є невід'ємними, стати Партнером секції програми ЦФД «Експерт» Розвиток, метою якої є купівля Партнером секції програми товару, зазначеного в Положенні ЦФД «Експерт» Розвиток (а.с.18). Відповідно до даного договору позивачка сплатила внески в розмірі 24390,71 грн., що підтверджується оглянутими судом копіями квитанцій із зазначенням отримувача. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає в тому числі у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Аналізуючи умови оспорюваної угоди від 15 березня 2010 року, яка укладена між сторонами, суд враховує, що даний договір за своєю правовою природою є договором надання послуг, за умовами договору позивач зобов'язується сплачувати відповідачу не за одержання товару чи послуги, а фактично за можливість одержання права на купівлю товару, який має бути отриманий в майбутньому не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми. Також, право позивача одержати товар залежить від розміру фонду і внесення коштів іншими учасниками товариства, при цьому право на придбання товару, а саме легковий автомобіль, надається у невизначеному майбутньому, виходячи зі змісту договору та додаткових угод до нього, відсутній порядковий номер учасника та відомості про кількість зареєстрованих учасників, що не дає можливості визначити строк отримання права на придбання товару. Зі змісту постанови Верховного Суду України від 23 травня 2012 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-35цс12), яка є обов'язковою для всіх судів, вбачається, що суди зобов'язані привести свою практику у відповідність з цим рішенням (ст. 360-7 ЦПК України) та вказано, що сплата коштів не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, формування особою без залучення власних коштів групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи, є такою, що вводить споживача в оману. На підставі вимог ст.216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. За таких обставин суд, з'ясувавши факт нікчемності правочину, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення сплачених на виконання умов договору коштів. Враховуючи викладене та

Outcome: approved