Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом (підстави якого змінила), покликаючись на те, що 11.11.2009р. помер її чоловік [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно житловий будинок, розташований за адресою: с.Вуйковичі, вул.Садова, 17, Мостиського району Львівської області. Стверджує, що спірний будинок був побудований ще у 1955 році, однак жодних рішень органів місцевого самоврядування щодо будівництва такого не збереглися. Вказує, що станом на 1991р. будинок належав до суспільної групи «робітничий двір», головою господарства вважалася [PERSON]. 12.04.1994р. померла [PERSON], яка за свого життя своїм майном не розпорядилася. Зазначає, що після смерті останньої [PERSON] у відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР спадщину прийняв, оскільки проживав на момент смерті з нею та вступив в управління її спадковим майном. Стверджує, що ще за життя, 16.03.1998р., [PERSON] склав заповіт, яким усе свої майно заповів їй (позивачці). Зазначає, що звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак не може в позасудовому порядку оформити право власності на вказаний житловий будинок, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя не оформив право власності на таке. З огляду на наведені обставини просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на вищевказаний індивідуальний житловий будинок. Позивач [PERSON]в судове засідання не зявилася, однак в матеріалах справи міститься ордер про надання правової допомоги, згідно якого її інтереси представлятиме представник - адвокат [PERSON] Також в матеріалах справи міститься заява [PERSON], в якій така зазначає, що підтримує позовні вимоги свого довірителя, просить розглядати справу за без її (представника) участі. Представник відповідача\~ Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності та проти позову не заперечує. Представник третьої\~особи\~в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, проте надіслав\~заяву-повідомленнявід 11.12.2018р. та копію спадкової справи №178/2010, заведеної після смерті [PERSON], а також інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 10.12.2018р. №54425366, з якої слідує, що спадкова справа після смерті [PERSON],\~яка померла\~11.04.1994р.,\~не заводилась. У ч.4\~ст.206 ЦПК України\~зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Судом встановлено, що [PERSON], першій дружині чоловіка позивача [PERSON], належав житловий будинок №17 по вул.Садовій в с.Вуйковичі Мостиського району Львівської області, 1955 року будівництва, який належав до суспільної групи «робітничий двір». Так, судом встановлено, що 12.04.1994 році померла [PERSON], перша дружина чоловіка позивача [PERSON]. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.1\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7\~Спадкові відносини в Україні регулюються\~Цивільним кодексом України 2003 року\~(ЦК),\~законами України "Про нотаріат", «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності\~ЦК\~і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно\~ст. 524 ЦК УРСР\~в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до\~ст. 548 ЦК Української РСР\~для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст.\~548,\~549 ЦК Української РСР 1963 року\~(діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за\~ст. 549 ЦК УРСР\~спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] померла у 1994 році, відповідно до\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~на вказані правовідносини поширюється дія\~ЦК УРСР від 1963 року. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на спірний житловий будинок). Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв'язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Як вбачається із матеріалів справи, єдиним спадкоємцем за законом, зокрема спадкоємцем першої черги спадкування за законом, який у встановлений законом строк не звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак здійснював догляд за спірним будинковолодінням, проводив поточні ремонти, обробляв землю був чоловік останньої (чоловік позивача) [PERSON]. У відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії останнього як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що останній вчинив дії, які свідчать про прийняття спадщини (спірного будинковолодіння). Як вбачається із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право власності на спадщину) №54425366 від 10.12.2018р. спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла 11.04.1994р. не заводилась. Судом не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом у встановлені законом строки вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавиці [PERSON] Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавиці [PERSON] майно успадкував саме чоловік позивача [PERSON] 11.11.2009р. відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] (чоловіка позивача). До складу\~спадщини спадкодавця\~[PERSON] входить право власності спірний житловий будинок розташований по вул.Садовій, 17, в с.Вуйковичі Мостиського району Львівської області. Спадкодавець [PERSON] за життя розпорядився усім своїм майном, склавши 16.03.2000р. заповіт на імя своєї дружини [PERSON] (позивача). Згідно довідки, виданої виконкомом Мостиської міської ради Львівської області за №857 від 23.08.2018р. слідує, що [PERSON], який помер 11.11.2009р., на час смерті був зареєстрований та проживав в [INFO]. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом даної спадщини та у встановлені законом строки звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] В той же час, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв'язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Діти спадкодавця [PERSON], [PERSON] та внучка [PERSON] не є в розумінні ст.1241 Цивільного кодексу України спадкоємцями, яким би належало право на обовязкову частку в спадщині. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть і заповіту спадкодавця [PERSON]; довідкою Мостиської міської ради про склад сімї на час смерті спадкодавця [PERSON] від 23.08.2018р.; довідкою з Мостиського державного відділу РАЦС ГТУЮ у Львівській області від 30.08.2018р.; виписками з по господарських книг по с.Вуйковичі Мостиського району Львівської області від 14.08.2018р.; листом-повідомленням про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачам через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок від 13.08.2018р.; копіями сторінок із спадкової справи №178/2010, заведеної після смерті [PERSON]; копією технічного паспорта на спірний будинок; іншими матеріалами справи. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1\~ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23\~Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування за законом. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81\~цього\~Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. З огляду на те, що на час відкриття спадщини спадкодавець [PERSON] був фактичним власником спірного майна, хоча і не оформив право власності на таке, то суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права власності на вищевказаний будинок в порядку спадкування після смерті останнього, оскільки вона є спадкоємцем за заповітом і прийняла спадщину, а інших можливих спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку в спадщині не має. На підставі викладеного,

Outcome: approved