Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить змінити місце проживання неповнолітньої дитини: сина - [PERSON], [INFO], визначене рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 20.12.2006 р. в цивільній справі № 2-2421, визначивши його місце проживання з ним. Визначити місце проживання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] з ним. Свої вимоги мотивує тим, що 08.11.2005 року між ним та відповідачкою по справі був укладений шлюб, від якого вони мають сина, [PERSON]. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 20.12.2006 р., шлюб з відповідачкою було розірвано, а неповнолітню дитину: залишено на вихованні з відповідачкою. Після розірвання шлюбу, а саме з кінця 2008 р. і до квітня 2010 р., вони відновили свої стосунки і перебували у фактичних подружніх відносинах, проживали однією сім'єю та вели спільне господарство. Під час перебування у фактичних подружніх відносинах, у них народився ще один син - [PERSON], [INFO]. В квітні 2010 р. вони припинили фактичні подружні відносини і з того часу остання разом з неповнолітніми дітьми проживала по місцю своєї реєстрації - [ADDRESS]. В березні 2011 р. відповідачка за власної ініціативи та своєї доброї волі передала йому на виховання та проживання дітей. Таким чином, починаючи з березня 2011 р. і по даний час, неповнолітні сини [PERSON] та [PERSON] фактично постійно проживають разом з ним, знаходиться на його вихованні та повному утриманні, їм забезпечені належні умови для проживання, виховання, та розвитку. Заперечень стосовно теперішнього місця проживання дітей відповідачка не висловлювала і не висловлює, при цьому з дітьми взагалі не спілкується, їх життям, здоров'ям та розвитком не цікавиться. Самі діти також не заперечують проти того, щоб і надалі проживати з ним. В зв'язку із реєстрацією повторного шлюбу відповідачка змінила своє прізвище [PERSON] на [PERSON]. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідачка була повідомлена вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомила, заперечення проти позову не подала, суд, за згодою позивачки, вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не прибув , надіславу до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечив. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст.15 Закону України "Про охорону дитинства". Відповідно до вимог ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.11.2005 року, який за рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 20 грудня 2006 року було розірвано (а.с. 7, 8), та від якого мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Рішенням суду сина залишено на виховання матері. З кінця квітня 2008 року та до квітня 2010 року сторони поновили стосунки та перебували у фактичних шлюбних відносинах під час яких у них народився син, [PERSON] (а.с.10). Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, діти з 2011 року по даний час проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 702 від 12.03.2015 року виданою виконавчим комітетом Городницької селищної ради (а.с.11). З висновку органу опіки та піклування Новоград-Волинської районної державної адміністрації від 29.10.2014 року (а.с. 14-15) слідує, що виходячи з інтересів малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON], орган опіки та піклування вважає за доцільним проживання малолітніх дітей в біологічній сім`ї громадянина [PERSON], [INFO], жителя смт. Городниця Новоград-Волинського району Житомирської області. Суд погоджується з даним висновком органу опіки і піклування. Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Однак суд знаходить, що в даному випадку має місце виняткова ситуація, яка дає суду підстави для передачі двох малолітніх дітей на виховання батькові. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері і батька, у п.1 ст.9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ч.4 ст.150 СК України батьки повинні поважати дитину. Статтею 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Частиною 1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того,здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Незважаючи на те, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області визначено місце проживання сина, [PERSON] з відповідачем, з часу постановлення рішення воно носить для сторін формальний характер, оскільки дитина фактично проживає з позивачем. Відповідач не подала суду належних доказів неможливості виконання вказаного рішення, , що розуміється судом, як її небажання протягом тривалого часу належним чином виконувати свої батьківські обов`язки по утриманню та вихованню дитини. З урахуванням встановлених судом обставин та поданих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved