Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, уточненим в ході слухання справи, в якому просить суд визнати за ним право власності на наступне нерухоме майно: будівлю станції технічного обслуговування літ. Е-2, будівлю вбиральні літ. Ж, паркан № 4,3, хвіртку № 5, замощення І, ІІ, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], обслуговуючий садового-городній кооператив "Моторобудівник - 2" на належних йому земельних ділянках № [NUMBER]. В позові пояснив, що на підставі договору купівлі-продажу серія ВМТ № 438779, посвідченого 03.08.2009 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 1710, та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 911915, йому належить земельна ділянка площею 0,0629 га, розташована за адресою: [ADDRESS], обслуговуючий садово-городній кооператив «Моторобудівник - 2», земельна ділянка № [NUMBER]. На підставі договору купівлі-продажу серія ВМТ № 438780, посвідченого 03.08.2009 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 1711, та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 911353, йому належить земельна ділянка площею 0,0611 га, розташована за адресою: [ADDRESS], обслуговуючий садово-городній кооператив «Моторобудівник - 2», земельна ділянка № [NUMBER]. 28.11.2012 року рішенням Запорізької міської ради № 95/1 було затверджене містобудівне обґрунтування станції технічного обслуговування автомобілів по [ADDRESS], на виконання якого позивачем була побудована станція технічного обслуговування автомобілів по [ADDRESS]. Згідно технічного висновку за результатами обстеження будівельних конструкцій будівлі СТО, зазначена будівля придатна для експлуатації та забезпечує безпечні для життя умови. Для оформлення свого права власності на будівлю СТО позивач звертався до відповідача з питанням про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, але департаментом архітектури та містобудування було відмовлено з посиланням на відповідність функціонального призначення земельної ділянки діючій містобудівній документації, і у внесенні змін у містобудівну документацію йому також було відмовлено. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, пояснила, що позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право власності на вказані будівлі, оскільки, виконавши всі залежні від нього дії, не може отримати рішення міської ради про зміну цільового призначення своїх земельних ділянок, про що звертається ще з 2010 року та отримує відповіді про те, що проект такого рішення було підготовлено Головним управлянням архітектури та містобудування ще в 2010 році для розгляду на черговій сесії Запорізької міської ради, але до теперішнього часу питання не вирішується. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином у відповідності до вимог ч.5 ст. 76 ЦПК України. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, про що свідчать повідомлення про отримання судової повістки, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи за його відсутність суд не просив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою представника позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи. Треті особи: [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти позовних вимог не заперечують. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, надані сторонами та наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, ч.1 ст. 392 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Поняття права власності визначено ч.1 ст. 316 ЦК України, згідно з якою правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Рішеннями Запорізької міської ради № 75/3 від 29.12.2010 року та № 95/1 від 28.11.2012 року надано згоду [PERSON] на розроблення та затверджено містобудівне обґрунтування розташування станції технічного обслуговування автомобілів по [ADDRESS] та містобудівні умови та обмеження розташування станції технічного обслуговування автомобілів по [ADDRESS]. Згідно заяви [PERSON] та [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за № 5250 від 23.11.2010 року, останні не заперечують проти будівництва станції технічного обслуговування [PERSON] на належній йому земельній ділянці, що знаходиться на території садівничого товариства «Моторобудівник - 2» Частиною 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно ч.1,2 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна) або з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно технічного висновку за результатами обстеження будівельних конструкцій будівлі споруди СТО на земельній ділянці [ADDRESS] у зв'язку із вводом в експлуатацію, обстеження не виявило деформацій і пошкоджень, порушень виробництва будівельних робіт не виявлено, будівля СТО гідна для експлуатації і забезпечує безпеку для життя умови, протипожежні умови відповідні, на підставі результатів технічного дослідження споруди дані приміщення знаходяться в нормальному стані та гідні для експлуатації за призначенням (а.с.24-30). Частинами 1,2 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, судом встановлено, що право власності на спірне нерухоме майно належить позивачеві, однак за відсутності правовстановлюючих документів на вказане майно та відсутності можливості їх отримати в позасудовому порядку, відсутності порушення прав інших осіб, суд задовольняє позов.

Outcome: approved