Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовними вимогами до відповідача, третіх осіб, які в процесі розгляду справи уточняла. З урахуванням ухвали суду від 16.01.2020 про залишення без розгляду частини позовних вимог, остаточна редакція позову складає вимоги про скасування державної реєстрації права власності Зеленської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області та права постійного користування територіальної громади Зеленської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування будівель закладів культурно-просвітницького обслуговування в с Зелене, Верховинського району, Івано-Франківської області, кадастровий номер 2620884001:01:002:0149, які зареєстровано Верховинською селищною радою в державному реєстрі прав 20.12.2017, номер запису про право: 24164993 та 24165094; понесені судові витрати просить покласти на відповідача. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що після смерті чоловіка [PERSON] вона як дружина яка постійно проживала з ним, прийняла спадщину, зокрема і земельні ділянки, загальною площею 0,5836 га, які належали покійному на підставі Державного акту серії І-ІФ №028135 від 21.02.2000. Набути право власності на земельні ділянки шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину не виявилося можливим, оскільки державний акт старого взірця. При виготовленні технічної документації на земельні ділянки згідно даного державного акту, двом земельним ділянкам, а саме площею 0,25 га та 0,1823 га присвоєно кадастрові номери. Щодо земельної ділянки, яка позначена на державному акті під №2 площею 0,1194 га, державним реєстратором було відмовлено у здійсненні її державної реєстрації, оскільки встановлено, що на її площу частково накладається, а саме перетин становить 9,1296 %, земельна ділянка, яка перебуває у власності Зеленської сільської ради та на праві постійного користування територіальної громади Зеленської сільської ради з кадастровим номером 2620884001:01:002:0149, площею 0,15 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування будівель закладів культурно-просвітницького обслуговування. Зазначає, що земельною ділянкою площею 0,1194 га її чоловік та вона користувалися починаючи з 1993 року і по даний час, в тих самих межах, які існують зараз. Будь які рішення про вилучення частини спірної земельної ділянки не приймалися. Вважає, що в такий спосіб порушено її право на набуття у встановленому законом порядку права власності на належну їй земельну ділянку. А тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 10.12.2018 прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із стадії підготовчого засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву, третім особам - пояснення на позов. Відзиву на позов в порядку визначеному чинним ЦПК України у встановлений судом процесуальний строк, від відповідача до суду не надходило. Третьою особою Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області 28.12.2018 надано пояснення на позов, згідно яких роз`яснено порядок здійснення державної реєстрації земельної ділянки. Зокрема зазначено, що згідно ч.1, 2 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Згідно ч.6 цієї ж статті, підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є зокрема знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. При вирішенні спору покладається на розсуд суду. Ухвалою суду від 27 лютого 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі. На підставі ухвали суду від 11 березня 2019 задоволено клопотання представника позивача про витребування з Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області доказів. Ухвалою суду від 24 липня 2019 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 05.09.2019 призначено по справі земельно-технічну експертизу, на час проведення якої зупинено провадження у справі. На підставі ухвали суду від 11.12.2019 поновлено провадження в справі та призначено справу до розгляду. Ухвалою суду від 22.01.2020 в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи відмовлено. Представник позивача [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, додатково пояснив, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1194 га на підставі державного акту від 21.02.2000, який ніким не оспорений та не скасований. Крім цього, на частину земельних ділянок, зазначених у акті, позивач оформила кадастрові номери, зареєструвала право власності відповідно до чинних норм законодавства. Протягом останніх 20 років вона та її чоловік володіли та постійно користувалися цією земельною ділянкою, площею 0,1194 га, така земельна ділянка у встановленому порядку не вилучалася, а тому шляхом здійснення реєстрації відповідачем права власності на спірну земельну ділянку, що накладається на ділянку позивача, порушується її право на вільне користування, володіння та розпорядження майном. Просить позов задовольнити. Представники відповідача Зеленської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, Палюга І. В. та Манченко О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Вказали, що Державний акт серії І-ІФ №028135 від 21.02.2000 містить виправлення, що не допускається згідно чинної на той час Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю. Крім цього, рішення органу місцевого самоврядування щодо надання земельної ділянки площею 0,1194 га, чи то [PERSON] , чи [PERSON] не має. На підставі цього вважають, що такий документ не може посвідчувати право власності позивача на земельну ділянку, площею 0,1194 га. При цьому вказали, що можливо є встановленим факт перебування у титульному володіння чоловіка позивача вказаної земельної ділянки, якою саме площею не доведено. Також вважають неналежним та недопустимим доказом висновок судової земельно-технічної експертизи, оскільки проведений з порушенням вимог чинного законодавства. Зокрема, експертом самовільно залучено до участі в проведенні експертизи інженера-геодезиста без відповідної ухвали суду та проведено експертне дослідження поверхнево зі слів позивача на підставі фактичного користування належною їй земельною ділянкою та самостійного визначення поворотних точок меж земельної ділянки, площею 0,1194 га на місцевості, без врахування обставин перенесення позивачем огорожі у глиб своєї ділянки та тим самим збільшення площі земельної ділянки Зеленської сільської ради. Просять в задоволенні позову відмовити. Представники третіх осіб, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, Верховинської селищної ради у судове засідання не з`явилися повторно, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Попередньо, Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області 28.12.2018 та Верховинською селищною радою 02.07.2019 було подано заяви про розгляд справи без їх участі. А тому суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представників третіх осіб. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши судового експерта, спеціаліста, свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд ухвалює рішення про наступне. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з статей 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с.13-14 том 1) на праві власності Зеленській сільській раді Верховинського району Івано-Франківської області, номер запису про право 24164993, та праві постійного користування земельною ділянкою, Територіальній громаді Зеленської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, номер запису про право 24165094, що вчинені Верховинською селищною радою в державному реєстрі прав 20.12.2017, належить земельна ділянка площею 0,15 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель закладів культурно-просвітницького обслуговування, кадастровий номер 2620884001:01:002:0149, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Також, як встановлено з проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування територіальній громаді в особі Зеленської сільської ради для будівництва та обслуговування будівель закладів культурно-просвітницького обслуговування на території, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 2620884001:01:002:0149, а саме опису меж і погоджень, така земельна ділянка по межі від точки Д до точки Е межує із земельною ділянкою гр. [PERSON] . Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ІФ №028135 виданого Зеленською сільською радою народних депутатів 21.02.2000 (а.с.7 том 1), який містить виправлення завірені печаткою Зеленської сільської ради, [PERSON] належить на праві власності дві земельні ділянки площею 0,4645 га та 0,1194 га в с. Зелене, Верховинського району, Івано-Франківської області. При цьому, державний акт містить запис про передання у приватну власність земельної ділянки площею 0,4645 га для обслуговування будівель та ведення особистого підсобного господарства на підставі рішення Зеленської сільської ради від 15.12.1993 №19. Щодо іншої земельної ділянки, площею 0,1194 га, міститься запис затверджений мокрою печаткою Зеленської сільської ради та підписом посадової особи, про її надання на підставі рішення сесії сільської ради без номеру та дати. В судовому засіданні встановлено, що на даний час вказаний державний акт ніким не оспорювався, жодного рішення про його скасування чи визнання недійсним, незаконним, або його виготовлення, отримання внаслідок вчинення протиправних дій, суду не представлено. Не являється даний правовстановлюючий документ предметом оскарження і в межах заявлених позовних вимог. А тому суд виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до вимог ст.13 ЦПК України будучи позбавленим можливості виходу за межі заявлених позовних вимог та надання оцінки законності правовстановлюючого документу, не приймає до уваги та не перевіряє будь які доводи сторони відповідача щодо незаконності Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ІФ №028135 виданого Зеленською сільською радою народних депутатів 21.02.2000, в тому числі і щодо наявності виправлень у державному акті. Також, у суду відсутні підстави вважати вказаний документ неналежним чи недопустимим доказом, оскільки судом оглянуто в судовому засіданні долучений позивачем його оригінал, а також витребувану архівну копію із Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, які містять ідентичні записи про перебування у власності саме позивача земельної ділянки площею 0,1194 га. Крім цього, суд не приймає до уваги доводів сторони позивача про набуття позивачем у власність земельної ділянки, площею 0,1194 га, в порядку спадкування після смерті чоловіка, оскільки такі обставини не підтверджені в ході судового розгляду жодними доказами. В той же час встановлено, що на підставі вказаного правовстановлюючого документу, позивачем [PERSON] у 2018 році виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,4645 га в натурі (на місцевості) та в подальшому здійснено державну реєстрацію земельних ділянок площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2620884001:01:002:0158, а також земельну ділянку площею 0,1823 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2620884001:01:002:0159, в с Зелене, Верховинського району, Івано-Франківської області (а.с.17-22 том 1). Щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, площею 0,1194 га позивачу відмовлено рішенням державного кадастрового реєстратора від 02.05.2018 (а.с.12 том 1) з підстав знаходження в межах цієї земельної ділянки іншої земельної ділянки, кадастровий номер 2620884001:01:002:0149, площа накладення якої становить 9,1296%. У відповідності до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частин 1, 2, пункту «а» частини 4 статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України). Крім цього, частиною 1 статті 393 ЦК України визначено, що правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Крім цього, відповідно до ст.5 ЗК України, принципами земельного законодавства України, серед інших, є забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення раціонального використання та охорони земель. Відповідно до положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи. Державна реєстрація таких земельних ділянок може бути здійснена також без подання заяв зазначених осіб центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У разі відсутності у зазначеного органу документації із землеустрою з визначенням координат поворотних точок меж земельних ділянок цей орган забезпечує організацію проведення робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок і здійснення державної реєстрації таких земельних ділянок. Також, згідно п.10 цього ж розділу, документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Відповідно до стаття 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, право власності на які згідно до ст. 126 цього Кодексу оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, що передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виготовляється відповідно до статті 55 Закону України «Про землеустрій» та проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України від 18.05.2010 за № 376, встановлення меж земельної ділянки в натурі (місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Комплекс робіт із встановлення відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо - геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (місцевості) та закріплення їх на місцевості межовими знаками. З наведених правових норм убачається, що право власності особи на земельну ділянку, яке виникло до прийняття чинного земельного законодавства, яке передбачає нові правила закріплення її на місцевості, визначенні її розмірів, конфігурації, поворотних точок, присвоєння кадастрового номера тощо, не може вважатися припиненим чи не існуючим внаслідок відсутності у відповідному правовстановлюючому документів відповідних вихідних даних. Разом з тим, законодавець передбачив право особи на приведення такої документації у відповідність із вимогами чинного земельного законодавства шляхом виготовлення технічної документації щодо відновлення меж такої земельної ділянки. При цьому, нового вирішення питання про передачу у власність земельної ділянки не передбачається. Крім цього, виходячи із засад непорушності права власності фізичної особи на нерухоме майно, в тому числі земельну ділянку, ніхто не вправі без відповідних на те законодавчих підстав неправомірно втручатися у таке право власності, в тому числі шляхом реєстрації права комунальної, державної чи приватної власності за рахунок земельної ділянки, яка уже перебуває у власності особи та у встановленому порядку із такої власності не вилучена. У випадку такого неправомірного втручання порушене майнове право особи підлягає судовому захисту шляхом визнання скасування державної реєстрації права на земельну ділянку, щодо якої уже виникло право власності в іншої особи. Як уже встановлено судом, на підставі державного акту від 21.02.2000 про право власності на землю позивачем розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок, за результатами розгляду якої їй відмовлено у державній реєстрації земельної ділянки площею 0,1194 га з підстав накладення на неї іншої земельної ділянки, кадастровий номер 2620884001:01:002:0149. Підставою прийняття такого рішення був висновок щодо перевірки електронного документа (а.с.12), яким встановлено площу співпадіння земельних ділянок 9,1296%. Також, згідно з викопіюванням з кадастрової карти в с.Зелене [PERSON] , наданого начальником Відділу у Верховинському районі Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області (а.с.182 том 1) та кадастрового плану (а.с.183 том 1), перетин земельної ділянки [PERSON] з ділянкою територія будинку культури з кадастровим номером 2620884001:01:002:0149 складає 0,0105 га в одному документі, та 0,0106 га в іншому. Крім цього, згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи №880 (а.с.196-205 том 1), додатку до висновку: складеного ситуаційного плану взаємного розташування земельної ділянки [PERSON] та земельної ділянки, яка зареєстрована за Зеленською сільською радою, вбачається факт накладання площею 0,0105 га земельної ділянки, яка знаходиться в постійному користуванні Зеленської сільської ради (з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель закладів культурно-просвітницького обслуговування, площею 0,1500 га, кадастровий номер 2620884001:01:002:0149) та земельної ділянки [PERSON] , якою вона фактично користується. За таких обставин, оскільки позивачем набуто у власність земельну ділянку, площею 0,1194 га до моменту державної реєстрації права власності та права постійного користування відповідачем на земельну ділянку, кадастровий номер 2620884001:01:002:0149, визначення її конфігурації, площі та меж, формування кадастрового номеру, і внаслідок такої реєстрації порушено право позивача на вільне володіння, користування, розпорядження майном шляхом накладення частини земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача та відповідне безпідставне зменшення площі земельної ділянки позивача, що позбавляє її можливості погодити технічну документацію щодо визначення меж та розмірів на цю земельну ділянку, здійснити державну реєстрацію права власності, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог. А тому позов слід задовольнити. Одночасно, судом не приймаються доводи сторони відповідача щодо недоведеності позивачем факту перебування у її власності чи користуванні земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою, кадастровий номер 2620884001:01:002:0149 через відсутність у державному акті вихідних даних про конфігурацію, розміри та місце розташування земельної ділянки. Як уже зазначено судом, відсутність таких вихідних даних у правовстановлюючих документах, виданих до 2004 року не може бути підставою для висновку про відсутність в особи права власності щодо конкретної земельної ділянки. В той же час, в кожному конкретному випадку місце розташування, розміри земельної ділянки можуть встановлюватися іншими доказами у справі. Дійсно, як вбачається із державного акту, ситуаційного плану до висновку експертизи (а.с.204 том 1), а також кадастрового плану, акту визначення та погодження меж земельної ділянки здобутих в процесі виготовлення позивачем технічної документації (а.с.15,16 том 1), конфігурація, розміри земельної ділянки на даний час не відповідають зазначеним у державному акті про право власності на земельну ділянку. Крім цього, площа земельної ділянки на даний час є меншою від зазначеної в акті. В той же час, з усіх перерахованих документів вбачається, що вказана земельна ділянка з однієї сторони має ширшу межу, якою прилягає до земель сільської ради, на яких розташований будинок культури (клуб). Також, із технічної документації щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер 2620884001:01:002:0149 вбачається, що погоджуючи межі своєї земельної ділянки, Зеленська сільська рада зазначала своїм межівником по межі від Д до Е саме [PERSON] . Крім цього, допитана в судовому засіданні судовий експерт Юзвенко Р.В. суду показала, що під час експертного дослідження земельних ділянок, були присутні сторони у справі. В ході огляду представник Зеленської сільської ради не заперечувала, що зазначена в державному акті земельна ділянка, площею 0,1194 га розташована по межі із земельною ділянкою під будинком культури. До цього ж, допитана в судовому засіданні в якості свідка представник відповідача [PERSON] суду підтвердила факт присутності під час проведення експертного дослідження та не заперечувала факт користування [PERSON] земельною ділянкою, яка межує із земельною ділянкою під будинком культури, зазначила лише про наявність спору з приводу місця проходження межі між цими земельними ділянками. За таких обставин, суд вважає доведеним факт, що належна на праві власності земельна ділянка, площею 0,1194 га, розташовується саме по межі Д-Е земельної ділянки Зеленської сільської ради, кадастровий номер 2620884001:01:002:0149, а розбіжності у її розмірах, конфігурації виникли внаслідок різних підходів у здійсненні геодезичних вимірювань в різні періоди часу. Крім цього, судом не приймаються до уваги доводи відповідача щодо перенесень позивачем огорожі у глиб своєї земельної ділянки шляхом збільшення фактичної площі суміжної із нею земельної ділянки Зеленської сільської ради на момент проведення експертизи, не врахування цих обставин експертом, з наступних мотивів. Як вбачається із ситуаційного плану до висновку судової земельно-технічної експертизи (а.с.204 том 1), на момент проведення експертного дослідження площа накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача складала 0,0105 га, а площа земельної ділянки, що перебувала у фактичному користуванні позивача 0,1160 га, що істотно є менша від площі, зазначеної у державному акті. Окрім цього, в судовому засіданні безспірно встановлено, що вказана земельна ділянка з інших боків оточена приватизованими земельними ділянками та дорогою, тобто її зміщення в будь яку сторону є неможливим. З наведеного випливає, що факт перенесення огорожі позивачем у глибину своєї ділянки на момент експертного дослідження жодним чином не може впливати на доведеність факту накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача, оскільки навіть в цьому разі висновком експертизи підтверджується обставина накладення земельних ділянок, площею 0,0105 га. В той же час, слід зазначити, що у випадку перенесення огорожі згідно представлених відповідачами актів від 27.02.2020 на 5,2 м в глибину ділянки сільської ради, не потребує спеціальних знань висновок суду про те, що в такому разі площа накладення земельних ділянок лише б збільшилася. До того ж суд враховує, що відповідачі доводять факт перенесення позивачем огорожі безпосередньо перед проведенням експертного дослідження, в той час, як факт накладення земельних ділянок зафіксований і іншими дослідженими судом доказами, зокрема рішенням державного реєстратора про відмову у реєстрації земельної ділянки позивача, висновком щодо перевірки електронного документа, викопіюванням з кадастрової карти в с.Зелене [PERSON] . Вказані обставини дають суду підстави для висновку, що перенесення позивачем огорожі вглиб своєї ділянки жодним чином не могло порушити права відповідача або створити вихідні дані для помилкових висновків про накладання одна на одну земельних ділянок. Разом з тим суд вважає, що для висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, розмір накладення земельних ділянок має для суду факультативне значення, в той час як основними та достатніми обставинами для доведеності позовних вимог є встановлення факту самого накладення земельних ділянок, і що таке накладення порушує право позивача. Такі факти встановлені судом не лише висновком судової земельно-технічної експертизи, а і іншими доказами, а тому обставини перенесення позивачем огорожі на момент експертного дослідження для суду істотного значення не мають. Також суд не приймає доводи сторони позивача щодо неналежності та недопустимості доказу - висновку судової земельно-технічної експертизи виходячи з наступного. Відповідно до ст.7 Закону України «Про експертизу», судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. Згідно з п. 4.1 розділу IV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерств юстиції України 08.10.1998 № 53/5, керівник експертної установи розглядає отримані матеріали і доручає відповідному структурному підрозділу експертної установи організувати проведення експертизи. При цьому він може безпосередньо призначити експерта та встановити строк виконання експертизи відповідно до вимог цієї Інструкції або передати вирішення цих питань заступнику керівника експертної установи чи керівникові підрозділу. Якщо в експертній установі не проводяться певні види експертиз та відсутні фахівці з певної галузі спеціальних знань, керівник експертної установи повідомляє про це орган (особу), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), та повертає матеріали справи без виконання. Як вбачається з ухвали Верховинського районного суду від 05.09.2019 проведення земельно-технічної експертизи доручено експертній установі СП «Західно-Український експертно-консультативний центр» (а.с.185 том 1). З висновку судової земельно-технічної експертизи №880 (а.с.197 том 1), а саме вступу, вбачається, що виконання судової земельно-технічної експертизи доручено судовому експерту СП «Західно Український експертно-консультативний центр» Юзвенко Р .В та інженеру-геодезисту Піхало В.О. При цьому, допитані в судовому засіданні експерт та спеціаліст підтвердили суду, що перебувають у трудових відносинах із СП «Західно-Український експертно-консультативний центр», яким керівником підприємства було доручено проведення експертизи. За таких обставин, оскільки ухвалою суду проведення експертизи доручалося експертній установі, а не безпосередньо експерту Юзвенко Р.В. , така експертиза проведена відповідними фахівцями експертної установи, тому у суду відсутні підстави для висновку про порушення процедури призначення та проведення експертизи, а відтак і про недопустимість отриманого доказу. Також безпідставними є твердження сторони відповідача про неналежність доказу - висновку експертизи через самостійне створення інженером-геодезистом поворотних точок меж земельної ділянки позивача, оскільки, як пояснила в судовому засіданні експерт, у зв`язку із відсутністю вихідних документів розташування земельної ділянки позивача згідно з правовстановлюючими документами не перевірялося, а лише зафіксовано з участю сторін місце, розмір та конфігурацію земельної ділянки, якою позивач фактично користувалася на момент огляду. Крім цього, задовольняючи позовні вимоги суд не приймає до уваги, як належні, залучені позивачем докази, а саме показання свідків [PERSON] , [PERSON] , оскільки на переконання суду показаннями свідків не можуть підтверджуватися факти перебування у власності, володінні, користуванні тієї чи іншої земельної ділянки, її розмірів, конфігурації, інші обставини, що мають істотне значення для вирішення даної цивільної справі. У зв`язку із задоволенням позовних вимог слід вирішити питання про розподіл понесених позивачем судових витрат. Понесені позивачем витрати на оплату експертизи та сплату судового збору слід повністю покласти на відповідача. В той же час, з врахуванням поданих представником позивача [PERSON] , [PERSON] доказів понесення стороною позивача витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги на загальну суму 4 000 грн., однак виходячи із засад співмірності понесених витрат із обсягом послуг наданих адвокатом, складністю послуг, часом затраченим на виконання наданих послуг, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги в розмірі 3000 грн. 00 коп.

Outcome: approved