Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі по тексу ПАТ) «Азовстальбуд», про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що до 02 вересня 2015 року працював\~\~ в ПАТ«Азовстальбуд» на посаді електрозварника, звільнився на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. На день звільнення підприємство мало перед ним заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2015 року по день звільнення, але розрахунок при звільненні з ним проведений не був. Посилаючись на діюче законодавство, просив суд стягнути з ПАТ «Азовстальбуд» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2015 року по день звільнення, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку з ним. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи до суду не зявилася, про причини неприбуття не повідомив. Проте, надав суду письмові заперечення в яких зазначив, що позов не визнає, не заперечував, що підприємство станом на 08 квітня 2016 року дійсно має борг перед позивачем по заробітній платі в сумі 5521, 98 гривень, у тому числі: за березень 2015 року в сумі 2500 гривень та за квітень 2015 року в сумі 3021 гривні. В обґрунтування заперечень посилається на відсутність вини відповідача за затримку виплати заробітної плати позивачу, вказує, що така затримка стала наслідком тяжкого матеріального становища підприємства в звязку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, де відповідач фактично здійснював господарську діяльність. За звернення відповідача до Торгівельно-Промислової палати України, остання засвідчила настання для ПАТ «Азовстальбуд» обставин непереборної сили, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених діючим законодавством, зокрема, настання відповідальності за несвоєчасну виплату заробітну плату працівнику, згідно ст. 117 КЗпП України. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 233 КзПП України у разі порушення\~\~законодавства про\~\~оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом\~\~про стягнення належної\~\~йому заробітної плати без обмеження будь яким\~\~строком. Згідно до ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до\~ ст. 47 КЗпП України\~\~роботодавець\~\~зобовязаний в день звільнення\~\~видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України. Згідно\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника\~\~виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з трудової книжки серії АС №390359, заповненої на імя [PERSON], [INFO] він з 08 вересня 2013 року по 02 вересня 2015 року працював у ПАТ «Азовстальбуд» на посаді електрозварника 4 розряду. Наказом № 8-к від 02 вересня 2015 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Згідно довідки ПАТ «Азоастальбуд» за № 07/39 від 08.04.2016 року, заборгованість підприємства по заробітній платі перед позивачем [PERSON] станом на 08 квітня 2016 року, становить 5521,98 гривень, у тому числі за березень 2015 року - 2500,00 гривень, за квітнень 2015 року - 3021,98 гривень. Вказану суму заборгованості не спростовано в ході судового розгляду позивачем [PERSON], та відповідачем, а тому суд вважає встановленим факт наявності заборгованості по заробітній платі саме у зазначеному розмірі, і саме зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача з відповідача ПАТ «Азовстальбуд». Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суд також виходить з того, що, обовязок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату, оскільки ст. 117 КЗпП України\~застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Вирішуючи спір в цій частині, суд також керується нормами ст.ст.\~83,\~94,\~97 КЗпП України, ст.ст.\~1,\~15,\~21 Закону України «Про оплату праці»,\~щодо обовязку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника. Така ж позиція викладена в Ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України за № 6-4379св10 від 23.02.2011 року. Таким чином, вважаючи обґрунтованою вимогу позивача [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми виходячи з наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Зокрема, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини, для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді Так, згідно довідки ПАТ «Азовстальбуд» за № 07/4с від 08.04.2016 року, середньоденна заробітна плата працівника [PERSON] становить 275,44 гривні. Вказаний розмір середньоденної заробітної плати позивача, розрахований відповідно до передбаченому п.5 Порядку. Позивач був звільнений 02 вересня 2015 року, але розрахунок з ним не проведено і по теперішній час, що не заперечується відповідачем. Отже середній заробіток розраховуватиметься починаючи з наступного дня після дати звільнення тобто з 03 вересня 2015 року по день постановлення рішення - 15 квітня 2016 року, включно. Як вбачається з довідки ПАТ «Азовтальбуд» № 07/4с від 08.04.2016 року, норма тривалості робочого часу позивача, відповідає сорокагодинному робочому тижню. Відповідно до [PERSON] соціальної політики України №10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік», норма тривалості робочого часу в днях при сорокагодинному робочому тижню становить: з 03 по 30 вересня 2015 року - 20 робочих днів, в жовтні 2015 року - 22 робочих дня, в листопаді -21 день, в грудні - 23 робочих дня. Відповідно до лист [PERSON] соціальної політики України від 20 липня 2015 р. N 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2016 рік», норма тривалості робочого часу в днях при сорокагодинному робочому тижню становить: в січені 2016 року -19 робочих днів, в лютому 2016 року -21 робочий день, в березні 2016 року 22 робочих дня, з 01 по 15 квітня 2016 року 11 робочих днів. Загалом з 03 вересня 2015 року по 15 квітня 2016 року норма тривалості робочого часу в робочих днях становить 159 робочих дня. Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні з 03 вересня 2015 року 2015 року по 15 квітня 2016 року включає 159 днів. Отже середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить: 159 х 275,44 = 43794, 96 гривень. Законних підстав, передбачених ст.117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки спір щодо розміру заборгованості по заробітній платі між сторонами відсутній. Обговорюючи питання, щодо затримки розрахунку не з вини відповідача, суд виходить з наступного. За положеннями статті 117 КЗпП України умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є дійсно наявність вини підприємства. Ураховуючи, що позовні вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Аналізуючи зазначені норми Закону, суд дійшов висновку, що засвідчення форс-мажорних обставини (обставин непереборної сили) здійснюється за порядком визначеним ст.14-1 України «Про торгово-промислові палати в Україні», відповідно до якого, наявність таких обставин для підприємства обовязково підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України. Разом з тим, відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 24 грудня 2014 року № 1695/12.12-03, відповідачу лише розяснено порядок засвідчення форс-мажорних обставин, проте сертифікат про засвідчення таких обставин для ПАТ «Азовстальбуд» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької та Луганської області не видано. Таким чином, відповідачем не надано суду передбачених Законом належних та допустимих доказів на підтвердження наявності для нього форс-мажорних обставин, які б звільняли його від відповідальності сплачувати позивачу компенсацію у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що підстави для не застосування у даних правовідносинах статей 116, 117 КЗпП України відсутні. Отже, в сенсі викладених обставин та наведених норм суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у загальному розмірі 43794, 96 гривень, з утриманням з вказаної суми при її виплаті передбачених законом податків і зборів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника. У відповідності до положень ст.ст.79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача ПАТ «Азовстальбуд» на користь держави судовий збір у розмірі 487 гривні 20 копійок. На підставі ст. ст.\~ 47, 115, 116,117 КЗпП України,

Outcome: approved