Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому вказала, що з 07 жовтня 2011 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від спільного життя з яким вони мають одного малолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Подружні стосунки з відповідачем припинені з травня цього року, після чого вони почали мешкати окремо. Враховуючи це, позивач бажає отримувати матеріальну допомогу на утримання сина на підставі рішення суду. Можливість для надання матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач має. На теперішній час він працює та має заробіток, хоча офіційно він працевлаштованим не є. З доходів відповідача ніяких утримань на користь інших осіб не проваджується. Просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви і до досягнення дитиною віку повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась. Надала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутності (а.с. 17). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких пояснень по справі або заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав: Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4), 07 жовтня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ровеньківського міського управління юстиції у Луганській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] за актовим записом №240. Від спільного життя сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із п.3 ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. З відповідача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечує.

Outcome: approved