Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги ти, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщини на квартиру [ADDRESS] , під час оформлення якої з`ясувалося, що зазначене нерухоме майно перебуває під арештом на підставі постанови АА 169012 Рубіжанського ВДВС. Згідно листа Рубіжанського МВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 19.08.2020 року № 16783, виконавчий документ, за яким накладено арешт на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , на виконанні не перебуває та встановити факт його надходження неможливо у зв`язку із знищенням книг реєстрації вхідної кореспонденції, відповідно до вимог порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. У зв`язку з тим, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права, просив суд скасувати заборону та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна архівний запис про арешт квартири [ADDRESS] , зареєстрований 01.12.2015 року Рубіжанською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження 2648087 на підставі постанови Рубіжанського ВДВС МУЮ від 05.05.2003 року АА 169012. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, представник позивача надала до суду письмове пояснення, в якому зазначила що позивач не дотримався вимог ст. 255 ЦК України, не направив поштовим відправленням нотаріусу Рубіжанського нотаріального округу заяву про відмову від спадщини до закінчення шестимісячного строку, а тому вважається таким що прийняв спадщину. Однак оскільки на нерухоме майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадину затримується до зняття такого арешту зі спадкового майна. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини не явки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, питання щодо задоволення позовних вимог залишила на розсуд суду. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. 23.11.2020 року, згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , станом на 01.10.2019 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України, довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 01.10.2029 року, виданою 12.03.2020 року Центром надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради Луганської області за № 3583, та свідоцтвом про народження від 05.09.1985 року серії [NUMBER] , відповідний запис № 811 (а.с.12, 15,76,77-зворот, 78). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , станом на 01.10.2019 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України, довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 01.10.2029 року, виданою 12.03.2020 року Центром надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради Луганської області за № 3583, та свідоцтвом про народження від 14.05.1987 року, виданим Рубіжанським відділом ЗАГС Ворошиловградської області, відповідний актовий запис № 407 (а.с.59, 61). З 22.12.1984 року [PERSON] та [PERSON] , яка станом на 01.10.2019 року була зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , перебували у шлюбі, що підтверджується паспортом громадянки України, довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 01.10.2029 року, виданою 12.03.2020 року Центром надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради Луганської області за № 3583, та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 22.12.1984 року виконкомом Нижньопокровської сільської ради Старобільського району Ворошиловградської області відповідний запис № 04 (а.с. 72-зворот-74, 75-зворот ). [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 02.10.2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по містах Рубіжне та Хрустальний Головного територіального управління юстиції у Луганській області про що складено відповідний актовий запис № 424 та довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 01.10.2029 року, виданою 12.03.2020 року Центром надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради Луганської області за № 3583 (а.с. 6, 60-зворот, 61-зворот). Згідно реєстраційного посвідчення Рубіжанського «БТІ» від 09.01.1998 року за реєстровим номером № 58 власником квартири [ADDRESS] є гр. [PERSON] на підставі рішення Рубіжанського міськвиконкому від 23.12.1992 року № 717/4, що також підтверджується технічним паспортом, виданим Рубіжанським «БТІ» від 08.06.1988 року (а.с.8, 9-10). Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 206437 серії АА № 169012 від 05.05.2003 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження квартири [ADDRESS] , оскільки на примусовому виконанні перебував В/Л 1-516, виданий 24.05.2002 року Лисичанським судом про стягнення з [PERSON] на користь держави 1 425,39 грн. (а.с.14). Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , накладено арешт на підставі постанови Рубіжанського ВДВС серії АА № 169012 від 05.05.2003 року, реєстраційний номер обтяжень 2648087 (а.с.7). Згідно інформації Рубіжанського МВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 19.08.2020 року № 16783 встановлено, що в ході перевірки відомостей АСВП, ВП-спецрозділ, ВД/ВП (архів) та журналів обліку вхідної кореспонденції станом на 18.08.2020 року на примусовому виконанні у Рубіжанського МВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) виконавчий документ, за яким накладено арешт на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] у 2003 році не перебуває, та встановити факт надходження за яким накладено вищевказаний арешт не можливо, у зв`язку із знищенням книг реєстрації вхідної кореспонденції, відповідно до вимог порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (а.с.13). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 02.10.2020 року № 61913486 після смерті спадкодавця [PERSON] було відкрито спадкову справу № 65725006, номер у нотаріуса 35/2020 та видані свідоцтва про право на спадщину від 12.08.2020 року № 66256256, номер в реєстрі нотаріальних дій 471, від 12.08.2020 № 66256296, номер в реєстрі нотаріальних дій 472, від 12.08.2020 року № 66256398, номер в реєстрі нотаріальних дій 473 та від 12.08.2020 року № 66256438 номер в реєстрі нотаріальних дій 474 (а.с. 43, 56). [PERSON] своєю заявою від 30.03.2020 року, відмовився від спадщини, яка залишилась після смерті його батька - [PERSON] , на користь дружини спадкодавця - [PERSON] (а.с.58). Згідно інформації приватного нотаріусу Рубіжанського міського нотаріального округу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Іванової О.В. від 13.11.2020 року № 204/02-14 документальним підтвердженням прийняття спадщини спадкоємцем [PERSON] є довідка про зареєстрованих у квартирі [ADDRESS] від 12.03.2020 року за № 3583 Центру надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради Луганської області, оскільки в ній зазначено коло осіб, які на час смерті були зареєстровані з померлим спадкодавцем. Затримка видачі свідоцтва про право на спадщину обумовлена тим, що під час перевірки заборон або арешту встановлено, що в єдиному Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про обтяження на підставі постанови АА 169012 Рубіжанського ВДВС МУЮ 05.05.2003 року про арешт квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.138). Відповідно ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.05.1999 року № 606-XIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання. Згідно ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.05.1999 року № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він з виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. У відповідності до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.05.1999 року № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. За приписами ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.05.1999 року № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Частиною 2 цієї статті визначено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Під час закінчення виконавчого провадження вимоги ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.05.1999 року № 606-XIV виконані не були, у зв`язку із чим тривалий час питання про зняття арешту не вирішено, що призводить до порушення прав позивача, як власника майна. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент ухвалення рішення), арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент ухвалення рішення) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Арешт з усього майна боржника знімається виконавцем з підстав, визначених у частині 4 цієї статті, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Частинами 1, 2 та 4 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997року (Закон №475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 33 Постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 надав роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей ст. ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. У ст. ст. 1216, 1217, 1261 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 16 ЦК загальним способом захисту порушених цивільних прав є припинення дій, які порушують право, та відновлення становища, яке існувало до порушення. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право спадкоємця отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] про зняття арешту з квартири.

Outcome: approved