Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом. У позові посилалась на те, що 01 січня 2008 року та 13 квітня 2009 року між [PERSON], який являється її чоловіком, та відповідачем ДП «Чернівецький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» укладено договори на виконання робіт по перевезенню дорожньо-будівельних матеріалів за №1 та №15. Відповідно до умов вказаних договорів [PERSON] забезпечив виконання робіт замовника (відповідача), надавши йому в оренду три автосамоскиди. На підтвердження виконання робіт по перевезенню дорожньо-будівельних матеріалів, було складено акти прийому-передачі виконаних робіт із зазначенням обємів здійснених робіт та їх вартість. Незважаючи на те, що відповідач з вказаними актами був ознайомлений та їх підписав, він зобовязання за договорами №1 та №15 не виконав. 29 січня 2010 року чоловік позивачки [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Вона в установлений законом строк, як спадкоємиця першої черги, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. За таких обставин, 08 жовтня 2010 року нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] видано їй свідоцтво про право на спадщину за законом. У звязку із невиконанням відповідачем умов вказаних договорів, вона користуючись правами та обовязками спадкодавця, змушена була звернутися до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28 березня 2012 року затверджено мирову угоду, укладену між нею та відповідачем. Згідно вказаної угоди сторони погодили, що заборгованість відповідача перед позивачем за виконанні по договорам №1 та №15 роботи становить 117\~465 грн. 79 коп. При цьому, позивач надав відповідачу відстрочку щодо сплати вказаної заборгованості протягом шести місяців з моменту укладення даної мирової угоди. Однак умови мирової угоди відповідачем виконані не були, у звязку із чим, за її заявою, 14 січня 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Чернівецькій області відкрито виконавче провадження. Станом на день звернення до суду відповідач рішення суду не виконав. Вважає, що у зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань відповідач має нести цивільно-правову відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України та виплатити їй інфляційні втрати в розмірі 92\~328 грн. 11 коп. та 3% річних від вказаної суми боргу в розмірі 10\~571 грн. 92 коп. Уточнивши позовні вимоги, просила позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договорами на виконання робіт по перевезенню дорожньо-будівельних матеріалів №1 та №15 у розмірі 102\~900 грн. 03 коп., з яких 92\~328 грн. 11 коп. - інфляційних втрат та 10\~571 грн. 92 коп. - 3% річних від вказаної суми боргу. Також стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1\~029 грн. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] позов підтримав та підтвердив викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. В першому судвовому засіданні від представника відповідача ДП «Чернівецький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», надійшло клопотання про застосування строків позовної давності. В наступні судові засідання представник відповідача не з"явився. Від представника відповідача - [PERSON] до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності. Свою заяву мотивував тим, що позивачкою пропущено трьох річний строк на звернення до суду із відповідним позов. У звязку із чим, просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивачки,з"ясувавши позицію відповідача, дослідивши та проаналізувавши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 01 січня 2008 року та 13 квітня 2009 року між [PERSON] (виконавець) та відповідачем ДП «Чернівецький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (замовником) укладено договори на виконання робіт по перевезенню дорожньо-будівельних матеріалів за №1 та №15 (а.с.6-10). Відповідно до умов вказаних договорів, погодженими сторонами, виконавець забезпечує виконання робіт замовника шляхом надання останньому автосамоскидів (п.1.1). Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Як було встановлено судом, [PERSON] надав послуги відповідно до умов договору, однак відповідач оплатуцих послуг належним чином не здійснив, в результаті чого виникла заборгованість. 29 січня 2010 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08 жовтня 2010 року нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] (а.с.12). Оскільки в обумовлений договорами №1 та №5 строк відповідач не виконав взяті на себе зобовязання та не відшкодував вартість виконаних робіт, [PERSON], користуючись правами та обовязками спадкодавця, звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28 березня 2012 року визнану мирову угоду укладену між [PERSON] та ДП «Чернівецький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Сторони погодили, що на момент укладання мирової угоди заборгованість відповідача перед позивачем за виконані по договору №1 від 01.01.2008 року та договору №15 від 13.04.2009 року роботи становить 117\~465 грн. 79 коп. При цьому, пунктом 2 мирової угоди відповідачу надано відстрочку щодо сплати вказаної заборгованості протягом шести місяців з моменту укладення даної мирової угоди. (а.с.10А, 13). Вказане рішення у встановленому законом порядку оскаржене не було, а тому є таким, що набрало законної сили. Частиною 5 ст.124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. Частиною1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Однак умови мирової угоди відповідачем виконані не були, у звязку із чим 14 січня 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області відкрито виконавче провадження за №35933935 (а.с.14). Згідно довідки відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області №2915/03-15 від 27 листопада 2015 року, сума заборгованість відповідачем не погашена. (а.с.10А, 15). Таким чином, у ДП «Чернівецький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» перед позивачкою існує заборгованість у розмірі 117\~465 грн. 79 коп. При цьому, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на належне виконання відповідачем вказаних зобов'язань. За змістом ч.\~1 ст.\~901, ч.\~1 ст.\~903 ЦК за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, договір про надання послуг є складним зобовязанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобовязань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обовязку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобовязанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч.\~2 ст.\~625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання (постанова Верховного Суду України від 14\~листопада\~2011\~р. у справі №\~6-40цс11). За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові .Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанови від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11,від 01 квітня 2015 року в справі № 6-37цс15). Крім того, як розяснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові №5 від 30.03.2012 рокуза змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Таким чином, у звязку із неналежним виконанням рішення суду, у відповідача перед позивачкою за період з 18 грудня 2012 року по 18 грудня 2015 року виникла заборгованість, яка складається з 92\~328 грн. 11 коп. - інфляційних втрат та 10\~571 грн. 92 коп. - трьох процентів річних із розрахунку 1095 днів прострочення сукупного індексу інфляції 1,786.(а.с.37). Враховуючи те, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за договорами на виконання робіт по перевезенню дорожньо-будівельних матеріалів за №1 та №15, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки також підлягають стягненню і судові витрати, понесені останньою у звязку із зверненням до суду з даним позовом. При цьому, суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на пропуск позивачкою строку звернення до суду з позовом, виходячи з наступних підстав: Так, ст.256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. \~\~ Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦКУкраїни). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 261 цього ж Кодексу передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як було вже раніше встановлено судом, рішення суду (мирова угода) відповідачем не виконана та на даний час перебуває на примусовому виконанні. За таких обставин, суд вважає, що позивачка не пропустила строк на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, оскільки в межах строків позовної давності, тривалістю в три роки (з 18 грудня 2012 року по 18 грудня 2015 року) звернулася до суду з вимогою про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення грошового зобовязання, а тому правові підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності відсутні.

Outcome: approved