Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зазначає, що є власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 20 жовтня 2016 року. Відповідач, не є власником квартири, за місцем реєстрації не проживає з 01 листопада 2014 року, особистих речей у житлі не зберігає, що порушує його права як власників помешкання. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності та про підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився подавши заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов визнав у повному обсязі та проти його задоволення не заперечував (а.с.37). З урахуванням ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS],належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 20 жовтня 2016 року, серії НВА №590730. Зазначений договір посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі за № 433 (а.с.3-5). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №71951320 від 01 листопада 2016 року, будинок [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі купівлі-продажу будинку від 20 жовтня 2016 року, серії НВА №590730, посвідченого державним нотаріусом Степановим В.В. Соледарського міського нотаріального округу Донецької області (а.с.6-7). Згідно з актом від 06 грудня 2016 року, складеного головуючим вуличного комітету №18, сумісно з власником будинку та сусідами, встановлено, що [PERSON], зареєстрований в будинку [ADDRESS] та з 01 листопада 2014 року за місцем реєстрації не мешкає (а.с. 13). Згідно заяви [PERSON] від 30 листопада 2016 року серії 36 АВ № 2056342, зареєстрованої в реєстрі за № 4-3472 та завіреної нотаріусом Ігнатовою Т.А. нотаріального округа міського округа м. Воронеж Воронезької області, про те, що [PERSON] просить зняти його з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], в зв'язку з його від'їздом на постійне місце проживання в Російську Федерацію. (а.с.39). Приймаючи рішення, суд виходить з наступного. Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 Цивільного кодексу України ). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.391 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.ч.1, 2 ст.405 Цивільного кодексу України). Пунктом 1 ч.1 ст.346 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Тому з припиненням права власності внаслідок відчуження майна, у колишнього власника припиняються і інші правомочності, зокрема, право користування цим майном. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду України, серед іншого, висновків, що містяться в ухвалах у справах №№6-10723св08, 6-2778св08, 6-55662св10, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. У відповідача - колишнього власника житла - після відчуження житлового будинку припинилось право власності на нього, а відтак і припинилось право користування цим житловим приміщенням у колишнього власника житла. За таких обставин, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, іншої домовленості між ним та власником житла не встановлено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. З огляду на викладене,

Outcome: approved