Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що з 27 серпня 2016 року вони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Генеральним Бюро ЗАГС у Республіці Філіппіни. Подружнє життя не склалося, у подружжя різні характери та погляди на життя, у спілкуванні між ними постійно виникало непорозуміння. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] разом не проживають тривалий час, спільного господарства не ведуть. Фактично сім`я розпалася та шлюбні відносин припинені. Усі спроби примирення і досягнення компромісу були невдалими. Від шлюбу дітей не мають. Просить шлюб розірвати. Позивач подала до суду заяву про розгляд позову у її відсутності, просить такий задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд позову у його відсутності, просить такий задовольнити. Суд зазначає, що відповідно до ч. 1ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуючи викладене, а також, те, що учасниками які не з`явились в судове засідання не доведено поважності причини неявки, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Тому згідно з ст. 223 ЦПК України суд вважає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 27.08.2016 року, зареєстрованому Генеральним Бюро ЗАГС у Республіці Філіппіни. Від шлюбу дітей не мають. Внаслідок різниці в характерах та поглядах на подальше спільне життя у сім`ї виник стійкий конфлікт, сторони проживають окремо, не підтримують подружніх відносин, не спілкуються, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, втратили почуття любові та поваги. Згідно із ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначається правовий статус та закріплюються основні права, свободи та обов`язки іноземців, які проживають або тимчасово перебувають в Україні. Відповідно до ст.18 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», визначено права у шлюбних і сімейних відносинах, та зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах. Згідно ч. 2 ст. 58 Закону України "Про міжнародне приватне право", шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні. При цьому, згідно зі ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. В свою чергу, згідно з ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, тобто, в даному випадку правом України. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до положень ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, розлад носить стійкий і тривалий характер, збереження сім`ї неможливе, подальше перебування у шлюбі недоцільне і веде до загострення взаємовідносин, шлюб існує формально, а тому його слід розірвати.

Outcome: approved