Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позовні вимоги тим, що 27.07.2003 року між сторонами було зареєстровано шлюб. За час подружнього життя та фактичного проживання із відповідачем однією сім'єю, сторонами у 2007 році було укладено кредитний договір з ПАТ КБ «Приват Банк», відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит на придбання автомобіля CHERY А15 AMULET 2007 року випуску. За спільною домовленістю зазначений автомобіль було оформлено на відповідача. Разом з тим, відповідно до Згоди співвласника від 24.07.2007 року, позивач надала свою згоду на укладення відповідачем зазначеного кредитного договору, а також згоду на надання в заставу банку будь якого майна що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, у тому числі і придбаного автомобіля. На підставі викладеного та у звязку з тим, що шлюб між сторонами було розірвано, позивач звернулась до суду та просила поділити спільне майно подружжя шляхом стягнення з відповідача компенсації замість частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на автомобіль. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], подав заяву про зменшення позовних вимог та просив суд зменшені позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених у позові, та стягнути на користь позивача грошову компенсацію замість частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на автомобіль відповідно до звіту про оцінку майна від 11.01.2018 року в розмірі 29541,00 грн. Додатково суду пояснив, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю, оскільки позивач надавала згоду на його придбання у кредит та для забезпечення потреб сімї, а також надавала згоду при цьому на передачу майна яке належало сторонам на праві спільної власності, тобто позивач була готова нести всі ризики повязані з виконанням кредитного договору. При цьмоу позивач працювала та мала доходи, які також витрачались на потреби сімї, зокрема і на погашення кредиту за автомобіль. Відповідач [PERSON], позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти задоволення позовних вимог в розмірі 1/3 вартості автомобіля визначеному у звіті про оцінку майна від 11.01.2018 року. Додатково суду пояснив, що позивач не приймала участі у виплаті кредитних коштів за автомобіль. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлені та сторонами не заперечувались обставини відносно того, що сторони перебуваючи в зареєстрованому шлюбі придбали для потреб сім'ї автомобіль CHERY А15 AMULET 2007 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про одруження, кредитним договором, Згодою співвласника від 24.07.2007 року (а.с. 6, 7-11, 12, 13). За спільною домовленістю між сторонами зазначений автомобіль було оформлено на відповідача (а.с. 14). Позивач отримувала доходи під час виплати кредитних коштів на придбання зазначеного автомобіля, що підтверджується, зокрема довідкою про доходи позивача за період з 2007 року по 2012 рік, виданою Комунальним закладом "Загальноосвітня школа І-ІІІ ст. № 12 ВМР" від 25.01.2018 року, загальна сума якого склала 165168,17 грн. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Частинами 1, 2 ст. 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно з ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Суду відповідачем не надано та судом не встанеовлено належних та допустимих доказів щодо того, що позивач не приймала участі у виплаті кредитних коштів за автомобіль, а також доказів на підтвердження обставин щодо можливості відступу від засад рівності часток подружжя. На підставі викладеного вище суд дійшов висновку про те, що спірний автомобіль був придбаний сторонами у період шлюбу та для потреб сім'ї, джерелом набуття останнього були спільні сумісні кошти. Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу легковий Комбі-В CHERY А15 АMULET, 2007 року випуску від 11.01.2018 року, ринкова вартість обєкта оцінки станом на 10.01.2018 року становить 59082,00 грн. (а.с. 46-75). Тому, частки сторін у спірному майні в грошовому еквівалентні, станом на час розгляду справи, становлять по 29541,00 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, зясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, всі судові витрати понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved