Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом в якому просив стягнути з КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати у сумі 23177,12 грн. та судовий збір у розмірі 768,40 грн. та компенсацію за моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала на посаді начальника відділу кадрів КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради з січня 2012 року. Наказом від 08.05.2014 № 36-к/тр її було звільнено з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором. 01.12.2015 року Апеляційний суд Херсонської області ухвалив рішення, яким визнав звільнення позивача з роботи незаконним і скасував наказ КП «ХБТІ» ХОР від 08.05.14 року№ 36-к/тр. Датою звільнення встановлено 01.12. 2015 року та змінено підставу звільнення на ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням). Відповідач не виплатив заробітну плату при звільненні 01.12.2015 року. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2018 року по справі № 668/3425/16-ц було стягнуто з відповідача середню заробітну плату, у розмірі 60368,61 грн. та компенсацію основної щорічної відпустки, у розмірі 3470,54 грн. Постановою Херсонського апеляційного суду від 11.04.2019 року № 668/3425/16-ц рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2018 залишено без змін. Відповідач відмовився добровільно виконувати рішення суду, внаслідок чого, 25.04.2019 року позивач звернулась до Державної виконавчої служби із заявою про примусове стягнення з КП «ХБТІ» ХОР всіх сум за рішенням суду. 20.05.2019 року позивачу на картковий рахунок були зараховані суми середньої заробітної плати та компенсації основної щорічної відпустки, з урахуванням утримання податків і обов`язкових платежів, у сумі 51 390,51 грн. Оскільки відповідач КП «ХБТІ» ХОР виплатив заробітну плату та компенсацію заробітної плати за час основної відпустки за час вимушеного прогулу несвоєчасно, а саме: 01.12.2015 року (у день звільнення), а 20.05.2019 року, то він повинен одночасно з такою виплатою нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, у розмірі 23177,12 грн. Позивач зазначає, що довготривалим та цинічним порушенням її права на одержання всіх сум заробітної плати у день звільнення з роботи відповідачем завдано моральну шкоду, яка оцінено нею у сумі 10 000 грн. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Прохоренко В.В. задоволено заявлений самовідвід. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 19.06.2019 року справу передано судді Єпішину Ю.М. Ухвалою від 16.07.2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою від 16.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 22.10.2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність факту завдання моральної шкоди. 21.10.2019 року позивачем до суду надано відповідь на відзив. В судове засідання , призначене на 13.02.2020 року сторони не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, а також матеріали цивільної справи № 668/3425/16-ц, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. З довідки від 31.01.2017 року №21 убачається, що [PERSON] працювала у КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради на посаді інспектора з кадрів з 12 січня 2012 року (наказ від 12.01.2012 року №4), з 01 квітня 2012 року на посаді начальника відділу кадрів та охорони праці (наказ від 30.03.2012 року №24) по 08 травня 2014 року (наказ від 08.05.2014 року №36-к/тр). На виконання рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 17.03.2015 року по справі 667/2700/14-ц та Апеляційного суду Херсонської області від 01.12.2015 року по справі №667/2700/14-ц було звільнено з посади з 01.12.2015 року на підставі ст.38 КЗпП України (наказ від 19.02.2016 року №2-к) (а.с. 9-10). Судом встановлено, що Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2018 року задоволено позов [PERSON] до Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради про стягнення середньої заробітної плати та компенсації основної відпустки за час вимушеного прогулу через незаконне звільнення працівника. Стягнуто з КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 60368,61 грн. яка зазначена без утримання податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та військового збору. Стягнуто з КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради на користь [PERSON] компенсацію щорічної основної відпустки у сумі 3470,54 грн. яка зазначена без утримання податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та військового збору (а.с. 71). Вказане рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2018 року Постановою Херсонського апеляційного суду від 11.04.2019 року залишено без змін (а.с. 72-73). 11.04.2019 року позивач [PERSON] звернулася до КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» із заявою про виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2018 року (а.с. 11). Постановою від 25.04.2019 року відкрито виконавче провадження (а.с. 15) \~ \~ \~ \~20.05.2019 року позивачу на картковий рахунок були зараховані суми середньої заробітної плати та компенсації основної щорічної відпустки, з урахуванням утримання податків і обов`язкових платежів у сумі 51 390,51 грн., про що свідчить довідка АТ "Райфайзен Банк Аваль" від 20.05.2019 року. У відповідності до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 вказаного Закону визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Разом із тим ст. 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими. Сума нарахованого, але не виплаченого грошового доходу [PERSON] станом на 01 грудня 2015 року складається із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 60 368, 61 грн. та суми компенсації заробітної плати за час основної відпустки за час вимушеного прогулу - 3 470,54 грн., що дорівнює = 63 839,15 грн. Утримання із заробітної плати становлять: військовий збір - 1,5% (63 839,15 х 1,5%) = 957,59 грн.; податок на доходи фізичних осіб - 18 % (63 839,15 х 18%) = 11 491,05 грн.; Таким чином, після утримання податків і обов`язкових платежів сума нарахованого, але не виплаченого грошового доходу [PERSON] становить 63 839,15 - 957,59 - 11 491,05 = 51 390,51 грн. Приріст індексу споживчих цін за період із січня 2016 року по квітень 2019 року за даними Держкомстату дорівнює: 112,4 (за 2016 рік) х 113,7 (за 2017 рік) х 109,8 (за 2018 рік) х 103,4 (за чотири місяці 2019 року) / 100 = 145.1 Сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (із 01 грудня 2015 року по 20 травня 2019 року) дорівнює: 51 390,51 грн. х 45,1 / 100 = 23 177.12 грн. З поданого позивачем розрахунку, вбачається, що розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати становить 23177,12 грн. Даний розрахунок позивача відповідачем щодо неправильності його здійснення не спростовано, а відтак він приймається судом до уваги. і суд з ним погоджується. Отже, вимоги в частині компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст.237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач та виходить при цьому із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому судом враховано тривалість часу, впродовж якого позивач вчиняв дії, необхідні для відновлення свого порушеного права та поведінку відповідача. У суду\~не виникає\~жодних сумнівів\~щодо заподіяння\~моральної шкоди,\~внаслідок дій\~відповідача,\~викликано також\~необхідністю докладати\~додаткових зусиль\~для відстоювання\~своїх прав,\~в тому\~числі шляхом\~звернення до\~суду. Суд вважає, що позивачем в достатній мірі обґрунтовано розмірі завданої моральної шкоди у заявленому розмірі 10000,00 грн. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved