Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 04.11.2011 року, укладеним між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] в сумі 27 770,38 грн., яка утворилась станом 16.09.2015 року, посилаючись на порушення боржником своїх зобовязань за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не зявився, у адресованій суду заяві просив розглядати справу в його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, про розгляд справи повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи без її участі на адресу суду не надсилала. На підставі ст. 224 ЦК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що, згідно із договором б/н від 04.11.2011 року, між позивачем та фізичною-особою підприємцем [PERSON] було укладено договір банківського обслуговування, відповідно до якого відповідачці було встановлено кредитний ліміт на рахунок 26003060385903 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта, що визначено і врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг. Після укладення договору, між позивачем і відповідачем, відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, виникли певні зобовязання, що є правовідношеннями, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Ці зобовязання, згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти, у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, проте, відповідачка, в порушення вказаних норм закону та умов кредитного договору, свої зобов`язання належним чином не виконала, необхідні кошти для погашення заборгованості не сплатила. Враховуючи відмінності у правоздатності, дієздатності та державній реєстрації юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців, та, відповідно до ст.ст. 51.52.598-609 ЦК України, ст. 47-49 ЗУ «про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи, її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, а тому не задоволені вимоги кредиторів можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України. Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд України у своїй Постанові від 04.12.2013 року у справі №6-125цс13. Тому, враховуючи той факт, що ФОП [PERSON], 02.02.2015 року припинила свою підприємницьку діяльність, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана цивільна справа підсудна саме Новокаховському міському суду, як місцевому загальному суду, і має розглядатися в цивільному провадженні. Судом встановлено, що відповідачка продовжує ухиляється від виконання своїх зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. Так, позичальником протягом дії кредитного договору порушувалися його умови: не сплачувалися вчасно відсотки за користування кредитом та чергові погашення кредиту, а тому, станом на 16.09.2015 року його заборгованість за кредитним договором, згідно із наданим розрахунком, становить 51 473,49 грн., та складається з: заборгованості за кредитом в сумі 17 052,09 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 15 597,33 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 3 222,87 грн.. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 23 703,11 грн., яка була задоволена рішенням Господарського суду Херсонської області №923/1076/13 від 26.09.2013 року. Таким чином, різниця становить 27 770,38 грн., отже, до стягнення підлягає заборгованість по процентам за користування кредитом 10 864,08 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 14 450,78 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 2 455,52 грн., що підтверджується наданим розрахунком, наявним в матеріалах справи. Таким чином, оскільки відповідачка в судовому засіданні не оспорювала заявлені проти нєї позовні вимоги, крім того, протягом дії договору не сплачувала кредит вчасно та у повному обсязі, тобто, зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, суд вважає, що зазначена сума боргу підлягає стягненню з нєї на користь позивача у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої стороні понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved