Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з врахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача кошти в сумі 16396 грн. 86 коп. та судові витрати. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 01.09.2007 року уклав з відповідачем договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, згідно з яким [PERSON] зобов'язувалась у випадку звільнення з органів внутрішніх справ протягом трьох перших років після закінчення навчання відшкодувати витрати, які були затрачені на її утримання. Наказом ГУМВС України від 31.05.2013 № 227 відповідач була звільнена за власним бажанням та згідно з проведеним розрахунком сума витрат, пов'язаних з її утриманням за період з серпня 2007 по червень 2011 року становить 16396 грн. 86 коп., які просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позов з уточненням підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та додатково пояснив, що згідно укладеного з відповідачем договору, остання зобов'язалася у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ, закінчення навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням в навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Після закінчення навчання у червні 2011 року позивачем було видано відповідачу диплом та скеровано на роботу. 31.05.2013 року відповідач звільнилась за власним бажанням, у зв'язку з чим просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов заперечила, пояснила що позивачем не дотримано умови договору, зокрема в порушення п.2.1.6 позивач не інформував її про розмір фактичних витрат, пов'язаних з її утриманням, в порушення п.2.1.3 її не було забезпечено харчуванням. Зазначила, що тільки в серпні 2007 року під час проживання у с.Верещиці протягом двох тижнів її забезпечували харчуванням. Вважає, що дані витрати, а також витрати на оплату комунальних послуг не підлягають відшкодуванню. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Судом встановлено, що 01.09.2007 року між Львівським державним університетом внутрішніх справ (Виконавець) та [PERSON] (Замовник) укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, за яким позивач взяв на себе зобов'язання забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, а відповідач зобов'язується виконати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня. У відповідності до п.2.1. Договору позивач зобов'язувався забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів; забезпечити відповідача харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України; щороку інформувати відповідача про розмір фактичних витрат, пов'язаних з її утриманням. Згідно з п.2.3.6 Договору [PERSON] зобов'язалася у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ, закінчення навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням в навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Як вбачається з матеріалів справи, наказом ГУМВС України від 31.05.2013 № 227 о/с відповідач [PERSON] була звільнена за власним бажанням за п.64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Згідно з п.2.1. Наказу Міністерства фінансів України, Міністерства транспорту та зв'язку, Адміністрації Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони, Служби Безпеки України, Управління державної охорони № 419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007 "Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах" (далі Порядку) відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. У відповідності до п.2.1.2.1 Порядку, для курсантів, які підпадають під дію пункту 5 Порядку, утримання провадиться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби, за визначений період навчання (у тому числі перебування на стажуванні, на лікуванні, на польовому виході тощо, за винятком терміну перебування у відпустках). У довідці-розрахунку відображається кількість діб перебування на харчуванні та фактична його вартість, яка підраховується на підставі відповідних норм харчування. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що позивачем не було забезпечено її харчуванням, оскільки наведене спростовується довідкою-розрахунком витрат на харчування, складеною у відповідності до Порядку /а.с.70/. Крім цього, як вбачається з пояснень самої відповідачки, остання не зверталась з відповідною заявою (рапортом) до керівництва навчального закладу про відмову в забезпеченні її харчуванням. Пунктом 2.1.6 Порядку передбачено, що при проведенні розрахунків за комунальні послуги застосовуються тарифи, що встановлені для бюджетних установ і діють у місцевості, в якій розташований ВНЗ, у відповідному навчальному році. Доводи відповідача про те, що остання не повинна сплачувати витрати за комунальні послуги також не знайшли свого підтвердження в суді, оскільки такі підлягають стягненню на підставі п.2.1. Порядку. Крім цього, посилання відповідача на невиконання позивачем п.2.1.6. договору щодо інформування про розмір фактичних витрат, пов'язаних з її утриманням, не може бути підставою для відмови в позові, оскільки відповідно до п.5.2. договору, невиконання виконавцем зобов'язань за договором є підставою для дострокового розірвання договору. Згідно з довідкою-розрахунком №244 від 08.05.2014 року сума витрат, пов'язаних з навчанням відповідача у Львівському державному університеті внутрішніх справ за період з серпня 2007 по червень 2011 року становить 16396,86 грн., з яких 11363,38грн. - грошове забезпечення, 581,47грн. - продовольче забезпечення, 2225,50грн. - харчове забезпечення, 39,70грн. - медичне забезпечення, 2186,81грн. - оплата комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. З огляду на те, що відповідач [PERSON] не виконала взятих за договором зобов'язань, суд приходить до висновку, що заборгованість за договором в сумі 16396,86 грн. підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. А відтак, з відповідача слід стягнути 229грн. 40 коп. судового збору в користь позивача. На підставі ст.ст.525, 526, 530,610-612, 625 ЦК України та

Outcome: approved