Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Бериславської районної адміністрації Херсонської області, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на неповнолітню дитину . [PERSON] свою позовні вимоги обгрунтовує тим, що 14 липня 2012 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, актовий запис №259. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. В останні роки спільного проживання між подружжям виникають постійні сварки, через непорозуміння, що бачить дитина та це погано впливає на її психіку. Вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки сімейно-побутових проблем та протилежних поглядів на сімейне життя між ними втрачено почуття любові та поваги, розвинулась взаємна неприязнь один до одного, що негативно впливає на дитину. На даний час позивач разом з дитиною проживає окремо від чоловіка, але з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, [PERSON], матеріально не допомагає дитині, участі в її вихованні не приймає. На примирення позивачка не згодна. Спорів щодо поділу майна, що є спільною власністю подружжя у них немає. Просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON], та [PERSON] , визначити місце проживання малолітньої доньки, [PERSON], за її місцем проживання та стягнути аліменти на її користь на утримання малолітньої доньки, [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму до повноліття дитини. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, проти задоволення позову у частині визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів не заперечував, заперечував проти розірван6ня шлюбу. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Бериславської РДА Херсонської області за дорученням Литвак Н.М. просила визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO] за матір'ю, [PERSON], посилаючись на висновок органу опіки та піклування Бериславської РДА про визначення місця проживання малолітньої дитини. Згідно зі ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Відповідно до ст. 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків учасниками судового розгляду. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони наголошували на тому, що надали до справи всі наявні в них докази. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, визначивши закон, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, дослідивши усі надані докази на підтвердження позовних вимог та заперечень, суд вважає позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню із наступних підстав: [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю у зареєстрованому 14 липня 2012 року у відділом реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, актовий запис №259. Від шлюбу народилась донька, [PERSON], [INFO]. (а.с.6-7). Судом встановлено, що сторони по справі з кінця 2015 року спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, як подружжя, один одного не підтримують на примирення не погоджуються. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб грунтуєтья на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. З огляду на ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що спільне життя подружжя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу неможливо, позивачка на примирення не згодна, зазначила, що як подружжя спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, спільних інтересів не мають, а тому позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. На даний час між сторонами, як батьками малолітньої дитини має місце спір щодо визначення місця проживання доньки, [PERSON], [INFO]. У відповідності до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Встановлено, що після припинення шлюбних відносин між сторонами дитина залишилася проживати з матір'ю, [PERSON] Сторони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, що призвело до звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і в нормах міжнародного права. Положеннями ст.ст. 141, 157 СК України та Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. У ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. З наданою Бериславською міською радою Херсонської області довідки №63 від 22.01.2016 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована, за адресою: [ADDRESS] , на її утриманні знаходиться малолітня донька [PERSON], [INFO] ( а.с.16). Служба у справах дітей Бериславської РДА у складі комісії 23.02.2016 року провела обстеження умов проживання [PERSON] та зробила висновок, що умови проживання дитини відповідають нормам. 29.02.2016 року орган опіки та піклування Бериславської РДА надав висновок про визначення місця проживання малолітньої [PERSON], з якого вбачається доцільність її проживання з матір'ю [PERSON] (а.с.35, 37-38). 29.02.2016 року районна комісія з питань захисту прав дитини Бериславської РДА прийняла рішення №11 щодо визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON] (а.с.36). 16.11.2010 року [PERSON] зареєструвалась, як фізична особа - підприємець в м.Берислав Херсонської області, і за період з 01.01.2016 року по 29.02.2016 року отримала дохід в розмірі 15000-00 грн.(а.с.19-24, 33). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно роз'яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" N 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Суд враховує матеріальний стан батьків та приймає до уваги ставлення до виконання батьківських обов'язків обох батьків, характеристику батьків, бажання кожного з них забезпечити проживання дитини в атмосфері любові та турботи. Обставин, які б виключали залишення дитини з матір'ю [PERSON], що передбачені ч.2 ст. 161 СК, судом також не встановлено. При цьому, суд роз'яснює [PERSON], що він як батько з донькою не розлучається, батьківських прав та можливості приймати участь у вихованні доньки, спілкуванні з нею не позбавлений. Згідно з вимогами cт. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Той з батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утримані у грошовій і (або) натуральній формі. Суд визначає розмір аліментів на неповнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у cт. 182 СК України: стану здоров'я і матеріального становища одержувача аліментів і платника аліментів: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо. [PERSON] працевлаштований, має стабільний дохід, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей немає, батьки на його утриманні не перебувають. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Статтею 88 ч.1 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд вважає підлягають стягненню на користь [PERSON] понесені судові витрати, які полягають у сплаті судового збору в сумі 1102-40 грн. На підставі викладеного, в межах заявлених вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства,

Outcome: approved