Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом у якому просять вселити їх у квартиру [ADDRESS] . Мотивуючи вимоги тим, що квартира була надана родині у 1988 році на чотирьох осіб, а саме: [PERSON] його дружині - [PERSON] , [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] та самій [PERSON] . Проте, починаючи з 2009 року відповідач - [PERSON] , який є дідусем [PERSON] , став перешкоджати у користуванні квартирою [PERSON] та її на той час неповлітнім дятям: [PERSON] та [PERSON] . У жовтні 2012 року [PERSON] , звернувся до суду з позовом у якому просив визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.01.2013 року позов було задоволено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.10.2013 року ухвалено нове рішення, яким у позові [PERSON] було відмовлено. Проте відповідач по справі чинить перешкоди у користуванні спірної квартирою, а саме змінив замки у вхідних дверях квартири та не пускає позивачів до неї. Оскільки відповідач обмежує позивачів у користуванні вищевказаною квартирою, останні змушенні звернутися до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про вселення. Відповідачу запропоновано подати письмові заперечення проти позову в строк до 25 жовтня 2017 року. Справа призначена до судового засідання. ( а.с. 27). Відповідно до п.9 Прикінцевих положень Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року в справі в поряду ст. 197 ЦПК України проведено підготовче засідання з визначених у законі питань. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.04.2018 року закінчено підгтовче засідання та призначено справу до судового розгляду. (а.с. 76). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтвердив у повному обсязі та просив суд позов задовольнити, виходячи з доводів, якими обгрунтовується позовна заява. Пояснив, що після ухвалення Дніпровським районним судом м. Києва рішення про вселення від 25.12.2013 року , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітню на той час [PERSON] , [INFO] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] , було вселено в квартиру [ADDRESS] . У зв`язку із створенням позивачем неможливих умов для проживання, що зокрема встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2016 року, позивачі вимушено виїхали із квартири [ADDRESS] і винаймали житло. Оскільки позивачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , то вони мають право на користування і проживання в ній, але відповідач перешкоджає їхньому вселенню до квартири, з огляду на що позивачі просять про задоволення позову. Відповідач під час судового розгляду заперечив проти позову в повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що позивач [PERSON] являється його онукою, а відповідачі [PERSON] , [PERSON] приходяться позивачу правнуками. Відповідачі дійсно зареєстровані у квартирі [ADDRESS] . Підтвердив, що на даний час відповідачі не проживають у спірний квартирі, останні не повідомляли його про те, що хочуть вселитись до даної квартири. Проте, він заперечує проти їх вселення, оскільки онука його не навідувала та не проявляла щодо нього відповідного піклування. Крім того позивачі не сплачують комунальні послуги і квартирну плату по спірній квартирі. Відповідач вказує, що жодних перешкод у вселенні до спірної квартири він позивачам не чинить. З огляду на що, просить відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, відповідача, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.04.1987 року виконавчим комітетом Подільської районної ради народних депутатів м. Києва був виданий ордер № 17526 серії Б на право зайняття жилого приміщення - квартири [ADDRESS] на ім"я позивача та членів його сім"ї, а саме: дружини [PERSON] , доньки [PERSON] та онуки [PERSON] (а.с 11-15). Не заперечується учасниками справи, що на даний час дружина та донька відповідача померли. Позивач [PERSON] ,- дошлюбне прізвище « [PERSON] », являється онукою відповідача. Позивачі [PERSON] та [PERSON] , являються дітьми позивача та приходяться правнуками відповідачу. Відповідно до даних довідок про реєстрацію місця проживання особи виданих відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА від 06.11.2018, та витягу з єдиного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 29.03.2018 року, позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] значаться зареєстрованими у квартирі [ADDRESS] (а.с.118-120). За рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.02.2011 року, серед іншого, вирішено змінити умови договору житлового найму спірної квартири, виділено у користування [PERSON] та її неповнолітнім дітям [PERSON] , [PERSON] житлову кімнати площами 17,6 кв.м. та 11,8 кв.м.; [PERSON] виділено дві житлові кімнати площами 11,9 кв.м. та 9,7 кв.м. (а.с. 11-15) За рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.12.2013 року, серед іншого, вирішено вселити [PERSON] , [PERSON] та неповнолітню [PERSON] , [INFO] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] , в квартиру [ADDRESS] . (а.с. 11-15) Відповідно до частини четвертої ст.82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2016 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.08.2016 року у цивільній справі № 755/12975/15 встановлено, що 06.11.2014 року на виконання виконавчого листа №755/27567/13-ц від 13.08.2014 року, що видав Дніпровський районний суд м. Києва про вселення [PERSON] , [PERSON] та неповнолітню [PERSON] в квартиру [ADDRESS] , було проведено вселення останніх в квартиру. Під час судового розгляду представник позивачів підтвердив, що [PERSON] разом з дітьми - [PERSON] та [PERSON] заселилися на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25.12.2013 року в спірну квартиру - 06.11.2014 року, в якій проживали до весни 2015 року, проте були змушені винайняти собі інше житло, оскільки [PERSON] створював неможливі для життя умови, асме: він створив комендантські часи, закривав вхідні двері після 22 год. 00 хв. на ключ, в березні 2015 року змінив замок вхідних дверей, постійно кричав, в них склалися ворожі стосунки та постійно виникали суперечки. На підтвердження даних обставин представник позивача послався на покази свідків [PERSON] , [PERSON] , допитаних в судовому засіданні та встановлені обставини судовим рішенням від 13.05.2016 року у справі № 755/12975/15. Допитана у судовому засідання свідок Свідок [PERSON] , суду показала, що вона являється приятелькою [PERSON] , часто відвідувала її за адресою спірної квартири, їй відомо, що у [PERSON] складний характер, він постійно кричить на позивачів, в квартирі запровадив комендантську годину, сторона позивачів засилилися в квартиру, проте за таких умов, проживали до 2015 року. В квартирі на даний час мешкає [PERSON] , який завжди агресивно налаштований та не пускає позивачів до квартири. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що [PERSON] разом зі своїми дітьми не проживають у вказаній квартирі, так як дідусь їх туди не пускає, вважає себе власником квартири. Постійно змінює замки, вимикає домофон. Обставини не проживання позивачів у спірній квартирі також підтверджуються актами обстеження квартири [ADDRESS] , 17 червня 2015 року, від 19 травня 2016 року, 20 травня 2016 року, 20 березня 2017 року, 17 червня 2017 року (а.с.66-70). Як убачається із матеріалів справи, [PERSON] неодноразово зверталась до правоохоронних органів з заявами стосовно того, що її дідусь [PERSON] чинить їй перешкоди у користуванні зазначеною квартирою, що підтверджується висновком дільничого офіцера від 12.12.2016 року та висновком від 05 квітня 2017 року, затвердженого начальником Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві. ( а.с. 20-21). Надаючи оцінку даним доказам, суд приходить до висновку, що позивачі вимушено не проживали у квартирі [ADDRESS] , після їх вселення на підставі рішення суду. А в подальшому не змогли вселитись до квартири, оскільки відповідач чинить у цьому перешкоди. Розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації № 43-631/С від 03.04.2017 року, на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 грудня 2013 було скасовано розпорядження Органу приватизації житла № 76-631 від 30 квітня 2013 року про передачу у приватну власність [PERSON] спірної квартири та визнано недійсним Свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 17). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] - скасовано. ( а.с. 18). Таким чином, квартира [ADDRESS] належить до державного житлового фонду. Згідно ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. За ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно частини 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачами доведено належними, допустимими та достатніми доказами обставину того, що відповідач встановив нові вхідні двері у квартиру [ADDRESS] від яких надавати ключі позивачам відмовляється та добровільної згоди на їх вселення [PERSON] не надає. З огляду на що, суд приходить до висновку, що житлові права на проживання позивачів у квартирі та користування житлом підлягають відновленню. А тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України, понесені позивачем [PERSON] судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved