Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому вказує, що в період шлюбу із [PERSON] , ними було придбано житловий будинок по [ADDRESS] . В подальшому, відповідач отримала державний акт на право приватної власності на землю по [ADDRESS] площею 0,1000 га для обслуговування вищевказаного житлового будинку та господарських будівель. В подальшому, рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 29.05.2007 року, за сторонами було визнано право власності на 1/2 частину вказаного домогосподарства за кожним, після чого шлюб між ними було розірвано. Зазначає, що відповідач вже тривалий час проживає за межами України. Позивач має намір поділити належні їм із відповідачем на праві спільної часткової власності житловий будинок та господарські споруди, обладнати окремі входи, встановити огорожу, присвоїти своїй частині будинковолодіння нову поштову адресу та мати змогу безперешкодно здійснювати право власності на належне йому нерухоме майно. Окрім того, у разі виділу у натурі частки із житлового будинку, на підставі ст. 120 ЗК України право на земельну ділянку визначається пропорційно до його частки у праві власності на будинок, тобто у розмірі 1/2 частини. Враховуючи викладене, просить суд ухвалити рішення, яким виділити йому у власність 1/2 частину будинковолодіння із відповідними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та визнати за ним право власності на частину будинковолодіння, право спільної часткової власності на вказаний житловий будинок припинити, визнати за ним право власності на земельну ділянку № 1 площею 0.0500 га, по [ADDRESS] згідно проекту поділу виконаного ФОП [PERSON] та зображеній на схемі поділу та визнати частково недійсним державний акт на право приватної власності на землю по [ADDRESS] площею 0,1000 га виданий на підставі рішенням виконкому Чернівецької міської ради від 20.07.1999 року № 497/15 в частині земельної ділянки № [NUMBER] площею 0.0500 по [ADDRESS] згідно проекту поділу виконаного ФОП [PERSON] та зображеній на схемі поділу. Позивач в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду письмову заяву з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі ст. ст.280-283 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що в період шлюбу, а саме 30.04.1998 року [PERSON] придбала житловий будинок по [ADDRESS] з належними до нього господарськими спорудами, відповідно до договору купівлі-продажу серії НГ 0087360 посвідченого приватним нотаріусом Івановою С.М. Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 29.05.2007 року за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку та надвірних будівель і споруд по [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15729512 від 28.08.2007 року серії ССГ № 180979. Так, згідно ч. 1, 3 ст. 364 ЦК співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійними виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13. З метою визначення технічної можливості поділу нерухомого майна внатурі, позивачем було замовлено висновок, щодо технічної можливості поділу нерухомого майна. Згідно висновку № 3065 від 05.06.2019 року визначено, що 1/2 частина вказаного житлового будинку із відповідними господарськими будівлями та спорудами, а саме 2-1 кімната пл. 16,00 кв.м, 2-1 коридор площею 4,40 кв.м., загальною площею 20.40 кв.м. в тому числі житловою 16,00 кв.м., сарай літ. Г, вбиральня літ. Ж є подільною та ізольованою, має окремий вихід та їй може бути присвоєно окрему поштову адресу [ADDRESS] . Таким чином, оскільки [PERSON] є власником 1/2 частини вказаного будинковолодіння та існує технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані житлові приміщення, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності, суд вважає за можливе виділити позивачу та визнати за ним право власності на,\~ вказану у висновку № 3065 від 05.06.2019 року, частину будинковолодіння по [ADDRESS] та припинити право спільної часткової власності на вказане майно. Що стосується позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку по [ADDRESS] , на якій знаходиться будинковолодіння, варто зауважити наступне. На підставі рішенням виконкому Чернівецької міської ради від 20.07.1999 року № 497/15 [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на землю по [ADDRESS] площею 0,1000 га для обслуговування вищевказаного житлового будинку та господарських будівель. Таким чином, вказана земельна ділянка перебуває у приватній власності відповідача, не входить до складу спільної сумісної власності подружжя чи спільної часткової власності сторін у справі. Разом із тим, відповідно до ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. У випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно із правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15. Згідно проекту поділу, складеним на замовлення позивача, існує технічна можливість виділити йому у власність земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,0500 га, що складає ? частину від загальної площі земельної ділянки. Такий розмір земельної ділянки відповідає розміру його частки у праві власності на будинковолодіння, яке розміщається на ній. Окрім того, вказаний проект поділу передбачає надання сторонам можливості доступу до своїх відокремлених частин житлового будинку та господарських споруд. Стаття 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду. До такого висновку неодноразово приходив Верховний Суд України ухвалюючи постанови від 12.10.2016 року у справах № 6-2225 цс16,\~ № 6-253цс від 13.04.2016 року, №334/2465/14-ц від 01.11.2017 року та безлічі інших. Більше того, у справі № 570/3910/14-ц, яка перебувала на розгляді ВС КЦС (Постанова від 06.03.2018 р) судом було встановлено, що аргументи касаційної скарги [PERSON] про те, що спірна земельна ділянка була власністю спадкодавця [PERSON] і за заповітом уся перейшла до нього, як спадкоємця померлого, тому він на законних підставах отримав свідоцтво про право на спадщину на неї, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до частини четвертої статті 120 ЗК України особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких ця ділянка належала попередньому власнику. Одночасно із цим, суд вказав, що скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого на ім`я [PERSON] на земельну ділянку, та визнаючи це свідоцтво частково недійсним, апеляційний суд з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", правильно виходив із того, що права [PERSON] порушуються лише в частині переходу до нього права власності на частину земельної ділянки. Таким чином суд визначив, що у випадку переходу права власності на частину нерухомого майна до іншої особи, вона набуває права власності на земельну ділянку у розмірі, яка відповідає його частці у цьому нерухомому майні, одночасно з переходом права власності на нього. При цьому немає жодного значення чи є земельна діляка, частина якої вибуває із власності, «індивідуальним майном», тобто набутою в порядку спадкування, дарування чи приватизації. Окрім того правильним способом захисту свого права є визнання частково недійсним правовстановлюючого документа в частині розміру земельної ділянки, право власності на яку набуває новий власник. Згідно ч.2 ст.152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей, про що зазначено в ч.2 ст.158 Земельного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Частина 1 ст.79-1 Земельного кодексу України визначає, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Таким чином, враховуючи, що за [PERSON] визнано право власності на частину будинковолодіння у розмірі, що складає його 1/2 частину, беручи до уваги принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, суд приходить до висновку про необхідність визнати за позивачем право власності на вказану земельну ділянку у розмірі 0,0500 га, згідно проекту розподілу, та визнати частково недійсним державний акт на право приватної власності на землю по [ADDRESS] в частині вказаного розміру.

Outcome: approved