Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом, та просить постановити рішення яким визнати за ним право власності на 1/3 частину\~ житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому як за членом колгоспного двору. Свої вимоги мотивує тим, що він\~ є власником 1/3 частки будинку, розташованого за адресою: вул. Шкільна, № 7, с. Василівка, Болградський район, Одеська область. Вище вказаний будинок відносився до типу "колгоспний двір". Станом на 14 квітня 1991 року в даному будинку проживали та були зареєстровані він, позивач, і його батьки: батько [PERSON], який помер 24.10.2000 року та мати [PERSON], яка померла 07.03.2012 року, кожному належало по 1/3 частині будинку. Позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою зареєструвати своє право власності, але йому було відмовлено у звязку з тим, що у нього відсутні документи, що підтверджують набуття ним права власності на 1/3 частину будинку, що унеможливлює проведення процедури державної реєстрації права власності. Позивач в судове засідання не прибув, повідомлений згідно вимог чинного законодавства (а.с.25), в позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.4). Відповідач [PERSON] сільська рада в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином згідно вимог чинного законодавства (а.с.25). До суду подали заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.26). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: вул. Шкільна, №7, с.Василівка, Болградський район, Одеська область на праві власності належав колгоспному двору, главою якого був [PERSON], який помер 25 лютого 2005 року (свідоцтво про смерть серії 1-ЖД № 004775). До складу двору також входили: його дружина [PERSON], яка померла 07 березня 2012 року (свідоцтво про смерть серії 1-ЖД № 268690), та їх син [PERSON], позивач по справі. Кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/3 частині вищезазначеного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що підтверджується довідкою № 4416 від 15.11.2016 року, виданою [PERSON] сільською радою Болградського району Одеської області, на підставі запису в погосподарській книзі № 3, особового рахунку № 266 (а.с.6), технічним паспортом (а.с.14-20). Згідно рішення [PERSON] сільської ради Болградського району Одеської області №71 від 27.12.2016 року Про внесення змін в рішення виконкому № 1 від 26.01.1997 року «Про передачу в приватну власність земельних ділянок, розташованих в межах села», було внесено зміни в рішення виконкому № 1 від 26.01.1997 року, а само викладено п.1 в наступній редакції: Передати в приватну власність 258 га земель, розташованих в межах села в. т.ч. 1136 ділянок під будівництво і обслуговування житлового будинку (присадибні ділянки): 265. [PERSON], адреса: вул. Шкільна, № 7, с. Василівка, загальна площа 0,37, в. т.ч. присадибний 0.25, ЛПХ 0.12 (а.с.8). Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. За таких обставин позивачу належить 1/3 частка житлового будинку за адресою: вул. Шкільна, № 7, с. Василівка, Болградський район, Одеська область, як члену колишнього колгоспного двору. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Болградського району Одеської області від 27.12.2016 року № 70 за заявою [PERSON], належному його домоволодінню присвоєно поштову адресу: вул. Шкільна, № 7, с.Василівка, Болградський район, Одеська область (а.с.7). В судовому засіданні встановлено, що позивач мав намір зареєструвати право власності на свою частку зазначеного домоволодіння, однак державний реєстратор прав на нерухоме майно рішенням від 01.02.2017 року відмовила позивачу у реєстрації права власності в звязку з відсутністю документів, що підтверджують набуття позивачем права власності на частку житлового будинку за названою адресою (а.с.21). Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.10 Порядку заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита. У відповідності з п.26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, свідоцтво про право власності на спадщину, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також інші документи, визначені пунктом 27 Порядку. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивач будучи власником частки житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: вул. Шкільна, № 7, с. Василівка, Болградський район, Одеська область, не може зареєструвати право власності в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються його права як власника. За таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved