Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі відповідача) на його користь 90615 грн. основного боргу за договором позики, 95145 грн. процентів за користування позикою та 1857, 60 грн. судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 30 грудня 2013 року між ним та відповідачем укладено письмовий договір позики, за умовами якого він передав у борг відповідачу 3500 доларів США, які останній зобовязався повернути до 26 травня 2014 року. За користування вказаними коштами відповідач зобов»ячався сплачувати 3% від суми позики щомісячно. На підтвердження вказаного боргу відповідач надав розписку, однак взяті на себе зобов»язання у встановлений строк не виконав. Позивач, згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить також стягнути з відповідача 420 грн., сплачених за подання оголошення про виклик відповідача в газеті «Урядовий кур»єр». Не заперечує проти заочного вирішення справи (а.с. 34). Відповідач в судове засідання тричі не з"явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений через засоби масової інформації, а саме газету «Урядовий кур»єр» № 109(5978) від 15 червня 2017 року (а.с.38). 20.03.2017 до суду надійшла заява [PERSON] про відкладення судового засідання, призначеного на 10:00 год. 30.03.2017, оскільки він працює в м. Київ (а.с. 21). Суд задоволив дане клопотання, проте відповідач в жодне судове засідання не з"явився. Враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вирішує позов по суті на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази, суд приходить до наступного. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов»язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року ( справа № 6-63цс13 ) і є обов»язковою для застосування судами України. Судом встановлено, що 30 грудня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача в борг 3500 доларів США. За користування вказаними коштами відповідач зобов»ячався сплачувати 3% від суми позики щомісячно та повернути борг до 26 травня 2014 року (а.с. 6). Факт укладення договору позики та передання позивачем визначеної грошової суми підтверджується розпискою, власноручно написаною [PERSON] в момент передачі йому суми позики (а.с. 7). Позивач просить стягнути з відповідача 3500 доларів США основного боргу за договором позики, що становить 90615 грн. із врахуванням офіційного курсу валют (1 долар США=25,89 гривень), встановленого Нацбанком станом на 05.12.2016 (день подання позовної заяви) Заборгованість по несплаті процентів за користування позикою склала 3675 доларів США, що станом на 05.12.2016 становила 95145 грн. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач свої зобов»язання за договором позики не виконав, борг у визначеній в розписці строки не повернув, а тому він підлягає стягненню у примусовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею та документально підтвердженні витрати. Ч.1 ст.79 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1857, 60 грн. (а.с.1) та здійснено витрати, повязанні з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в судове засідання, - в розмірі 420 грн.( а.с. 35).\~

Outcome: approved