Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому, просив зобов'язати відповідача видати йому готівкою та стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 166141,97 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору не виконує взяті на себе зобов'язання щодо повернення коштів депозиту після настання строку його повернення. Під час судового розгляду представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути на користь позивача спірну суму грошових коштів та судові витрати, посилаючись на обставини, викладені у заяві, просив позов задовольнити,. Представник відповідача вимоги позивача не визнав, заперечуючи з тих підстав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів неправомірності дій відповідача та не доведено відмову Банку у видачі грошових коштів. Зауважив що підписи позивача на вимозі від 03.11.2014 р. та Договорі від 16.07.2014 р. різняться. Також зазначив, що відповідач віднесений до категорії неплатоспроможних банків та з 22.01.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію, з огляду на ці обставини просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно ч. 2 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Судом встановлено, що 07.05.2014 р. між сторонами укладено Договір банківського рахунку № 48575, за умовам якого Банк відкрив позивачу поточний рахунок [NUMBER] (а.с. 8-10). 16.07.2014 р. між сторонами укладено Договір № 07/1238-2014 банківського вкладу «Коханій» (а.с. 5-6).. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 вищевказаного договору позивач вніс на Рахунок Вкладу [NUMBER] 179994,53 грн. на строк з 16.07.2014 по 16.08.2014 включно. Внесення позивачем коштів на рахунок підтверджується копією квитанції № CASH_23 від 16.07.2014 р. (а.с. 7) та не заперечується представником відповідача. Відповідно до п. 2.2. Договору № 07/1238-201 днем повернення Депозиту є 16.08.2014 р. 15.08.2014 р. у зв'язку з настанням 16.08.2014 р. строку повернення банком депозиту, позивач звернувся до Відповідача з письмовою заявою про повернення суми вкладу та нарахованими процентами. 17.10.2014 р. позивачем на адресу відповідача подано заяву про закриття поточного рахунку [NUMBER] та повернення залишку грошових коштів на ньому (а.с. 13). 24.10.2014 р. на підставі заяви про видачу готівки №/1 позивач з поточного рахунку [NUMBER] отримав 10000,00 грн. (а.с. 14). 31.10.2014 р. на підставі заяви про видачу готівки №/1 позивач з поточного рахунку [NUMBER] отримав 7000,00 грн. (а.с. 15). 03.11.2014 на адресу відповідача позивачем подано письмову вимогу про негайну видачу депозиту (а.с. 16). Станом на день розгляду справи Відповідачем не виконано обов'язок щодо повернення суми Вкладу Таким чином, своїми діями Відповідач порушує положення ст.ст. 526, 1058 ЦК України. На підставі постанови Правління Національного банку України від 22.01.2015 № 39 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «УКООПСПІЛКА» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 22.01.2015 прийнято рішення № 12 про запровадження строком на трим місяці з 23.01.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «УКООПСПІЛКА». Суд критично відноситься до заперечень відповідача щодо відсутності у позивача права на повернення грошових вкладів, у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації . Так, у відповідності до частини шостої ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Крім того, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про повернення суми вкладу та нарахованих процентів за договором банківського вкладу 05.01.2015 р., тобто до впровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Акціонерний банк «УКООПСПІЛКА». Таким чином, позовні вимоги позивача до відповідача про повернення суми вкладу за договором банківського вкладу(депозиту) № 07/1238-2014 від 16.07.2014 р.. в розмірі 166141,97 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема належать втрати на правову допомогу та витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. Щодо позовних вимог про стягнення судових витрат, пов'язаних з оплатою витрат на правову допомогу, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представництво як форма правової допомоги в суді є способом реалізації суб'єктом його прав та обов'язків у разі, якщо він з певних причин не має можливості безпосередньо взаємодіяти з іншими учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою суб'єкт права уповноважує фізичну або юридичну особу представляти його інтереси у правових стосунках з судом і учасниками судового провадження. В даному випадку інтереси позивача представляв [PERSON] - директор юридичної фірми «Приватне підприємство «Крок», якому на підставі договору № 41 від 29.12.2014 р., акту прийому-передачі наданих послуг № 01 від 14.01.2015 р., згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 01 від 14.01.2015 року позивачем було сплачено 1500 грн. (а.с. 27, 28, 29). Крім того, на користь позивача підлягає стягненню понесені його представником [PERSON] та документально підтверджені транспортні витрати на проїзд для участі в судових засіданнях 14.01.2015 р. та 22.01.2015 р. потягом сполучення Київ-Мукачево, Мукачево-Київ, що загалом становить 724,12 грн. (а.с. 41, 42, 43, 44). Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодування позивачу понесені судові витрати в загальному розмірі 2224,12 грн.

Outcome: approved