Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в розмірі 36204,04 гривен та суму сплаченого судового збору у розмірі 1921,0 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 20.05.2017р. з вини [PERSON] , який керував автомобілем «VOLVO» н.з. [NUMBER] в м. Одеса, була скоєна дорожньо-транспортна пригода (ДТП), внаслідок чого автомобілі «NISSAN» н.з. [NUMBER] (під керуванням [PERSON] ) та «ТОYОТА» н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , отримали пошкодження. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси від 16.06.2017р. На дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована, заподіяна шкода не була відшкодована потерпілій особі [PERSON] , тому остання звернулась до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування. МТСБУ здійснило виплату потерпілій особі та на підставі цього виникло право зворотної вимоги до [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 березня 2019 року провадження по справі відкрито. 11 квітня 2019 року Приморським районним судом м. Одеси ухвалено заочне рішення по вказаній справі яким позов Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентнтною виплатою задоволено та вирішено стягнути з [PERSON] ( [INFO] ) на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України (код ЄДРПОУ 21647131, місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, 8) суму сплаченого відшкодування в розмірі 36204,04 гривень. 18 червня 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення ухваленого 11 квітня 2019 року за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентнтною виплатою. В своїй заяві відповідач посилається на те, що про заочне рішення від 11.04.2019 року йому стало відомо 23 травня 2019 року, жодної повістки він не отримав, зазначене рішення було отримано по пошті. Також зазначив, що він не міг отримати судову повістку 14 берехня 2019 року у звязку з його відсутністю у м. Одесі. З 12 березня 2019 року по 15 березня 2019 року [PERSON] перебував на лікарняному. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2019 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентнтною виплатою задоволено, а заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентнтною виплатою скасовано. Призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні на 18 вересня 2019 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2019 року клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про зупинення провадження у справі - задоволено, та зупинено провадження по цивільній справі № 522/1491/19 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентнтною виплатою до розгляду Одеським апеляційним судом справи про адміністративне правопорушення номер провадження 33/813/1051/19 та набрання законної сили судового рішення по суті спору. 17 січня 2020 року від представника позивача надійшло клопотання про поновлення провадження по справі, в якому послався на те, що Одеським апеляційним судом розглянуто апеляційне провадження з постановленням 12.12.2019 року поста нови про залишення без розгляду клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Одеси від 10.04.2018 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2021 року судом постановлено відновити провадження у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентнтною виплатою. Під час судового засідання призначеного на 04 червня 2020 року від представника [PERSON] - [PERSON] надійшло клопотання про призначення по справі судової автотранспортної експертизи на вирішення якої поставити наступні питання: -Як розташовувалися транспортні засоби «Тойота», н/з [NUMBER] , «Ніссан» н/з [NUMBER] та «Вольво», н/з [NUMBER] у момент їх зіткнення у відповідному часовому проміжку та послідовності відносно меж проїжджої частини та між собою? -Чи знаходиться в причино наслідковому зв`язку зіткнення транспортних засобів «Ніссан» н/з [NUMBER] та «Вольво», н/з [NUMBER] з отриманими механічними пошкодженнями автомобіля «Тойота», н/з [NUMBER] ? - В якій послідовності відбулися зіткнення автомобілів «Ніссан» н/з [NUMBER] , «Вольво», н/з [NUMBER] , «Тойота», н/з [NUMBER] з урахуванням механічних пошкоджень кожного із автомобілів, їх розташування після контакту та механізму зіткнення? Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2020 року клопотання представника [PERSON] - [PERSON] про проведення судової автотранспортної експертизи задоволено та вирішено призначити по справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентнтною виплатою судову автотранспортну експертизу. 14 квітня 2021 року на адресу суду повернуто матеріали справи разом з висновком експерта № 20-5632. У період з 12 квітня 2021 року по 21 квітня 2021 року головуючий суддя Науменко А.В. перебував у щорічній основній відпустці. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року провадження у справі відновлено. У судове засідання призначене на 12.08.2021 року з`явився представник позивача Панасюк О.М., відповідач [PERSON] , представник відповідач [PERSON] та третя особа - [PERSON] . Під час судового засідання представник відповідача [PERSON] заявила клопотання про зупинення провадження у справі з підстав звернення [PERSON] до прокуратури Одеської області зі скаргою на дії судового експерта Одеського НДІСЕ Лопата О.В. Представник позивача та третя особа заперечували проти задоволення клопотання про зупинення провадження по справі. Дослідивши матеріали справи, та заслухавши думки сторін суд приходить до наступного висновку. Щодо зупинення провадження суд зазначає наступне. По своїй суті зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Метою зупинення провадження у справі є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Питання щодо зупинення розгляду справи врегульовано Цивільним процесуальним кодексом України. Так, відповідно до статті 251 ЦПК України судом встановлено обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі: 1) смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво; 2) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції; 3) призначення або заміни законного представника у випадках, передбачених статтею 63 цього Кодексу; 4) надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення; 5) прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді; 6) об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Відповідно до статті 252 ЦПК України суд має право зупинити провадження у справі у випадках: 1) перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі; 2) захворювання учасника справи, підтвердженого медичною довідкою, що виключає можливість явки до суду протягом тривалого часу; 3) перебування учасника справи у довгостроковому службовому відрядженні; 4) розшуку відповідача в разі неможливості розгляду справи за його відсутності; 5) призначення судом експертизи; 6) направлення судового доручення щодо збирання доказів у порядку, встановленому статтею 87 цього Кодексу; 8) звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави; 9) прийняття ухвали про тимчасове вилучення доказів державним виконавцем для дослідження судом; 10) перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. Таким чином суд приходить до висновку про відмову у зупиненні провадження у справі у зв`язку з тим, що діючим законодавством не передбачено зупинення провадження по справі коли кримінальна справа не перебуває на розгляді у суді. Щодо позовних вимог суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 20.05.2017 року трапилась дорожньо-транспортна пригода з трьома автомобілями. Так, автомобіль VOLVO C30 під керуванням [PERSON] зіткнувся з автомобілем NISSAN Murano під керуванням [PERSON] , автомобіль NISSAN Murano під керуванням [PERSON] зіткнувся з автомобілем TOYOTA Corolla під керуванням [PERSON] . Судом встановлено, що 20.05.2017р. з вини [PERSON] , який керував автомобілем «VOLVO» н.з. [NUMBER] в м. Одеса, була скоєна дорожньо-транспортна пригода (ДТП), внаслідок чого автомобіль «NISSAN» н.з. [NUMBER] (під керуванням [PERSON] ) отримали пошкодження. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси від 16.06.2017 р. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. [PERSON] станом на 20.05.2017 року не мав страхового полісу на автомобіль «VOLVO» н.з. [NUMBER] , що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. Постраждала особа у ДТП [PERSON] яка керувала автомобілем TOYOTA Corolla зверталась до МТСБУ з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Відповідно до висновку №259/17 вартість відновлювального ремонту пошкодженного ТЗ «ТОYОТА» н.з [NUMBER] складає - 36204,04 грн. 04.06.2018 року позивачем здійснено виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 36204,04 гривен (за шкоду заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу), що підтверджується платіжним дорученням № 908745 від 04.06.2018 року. Судом встановлено, що МТСБУ виплатило [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 36204,04 грн. за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується наказом МТСБУ № 5310 від 01.06.2018 року та платіжним дорученням № 908745 від 04.06.2018 року, за шкоду заподіяну з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно із чч.1 та 2 ст.1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст.1166 ЦК покладено на відповідача. Так відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що [PERSON] не винен та не має ніякого відношення до механічних пошкоджень автомобіля TOYOTA н.з. [NUMBER] , який був під керуванням [PERSON] , тому як механічний контакт був між автомобілем NISSAN Murano під керуванням [PERSON] та автомобілем TOYOTA Corolla під керуванням [PERSON] . На підтвердження своєї невинуватості посилається на те, що в матеріалах справи № 520/6304/17 відносно [PERSON] є пояснення [PERSON] від 13.11.2017 року, де вона вказує, що в її автомобіль врізався саме автомобіль NISSAN під керуванням [PERSON] , а вже потім, після ДТП з її автомобілем, з автомобілем під керуванням [PERSON] по дотичній (на російській мові «по касательной») було здійснено зіткнення автомобілем під керуванням [PERSON] . Тобто, [PERSON] у скоєнні ДТП, що привели до механічних пошкоджень її автомобіля вважала винним саме [PERSON] . Також, [PERSON] вказує (мовою оригіналу): «...маленький автомобиль Volvo не смог бы сдвинуть с тормоза мощный джип (Nissan), а затем ударить меня». Суд критично ставиться до вказаного обгрунтування позивача виходячи з наступного. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 05.07.2017 року [PERSON] визнано винним у зіткненні з автомобілем «Toyota Corolla» д/н [NUMBER] . Постановою Одеського апеляційного суду Одеської області від 09.08.2017 року по вказаній справі встановлено наступне: "Таким чином, апеляційний суд вважає, що на підставі наданих суду першої інстанції матеріалів взагалі неможливо дійти будь-якого висновку щодо наявності або відсутності в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, оскільки до неї не долучені докази, а долучені ксерокопії, які не можуть бути визнані допустимими доказами." Виходячи з вищевикладеного Постанову Київського районного суду м. Одеси від 05.07.2017 року про притягнення [PERSON] скасовано та направлено матеріали справи на доопрацювання до Управління патрульної поліції в м. Одесі. Питання щодо встановлення вини [PERSON] остаточно вирішено постановою Київського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2018 року справу про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КпАП України - закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення Так вказаною Постановою яка набрала законної сили встановлено наступне: «Судом встановлено, що 20.05.2017 року о 16.00 годині по вул. Люстдорфська дорога в м. Одеса сталася ДТП за участю водія автомобіля «Тойота», н/з [NUMBER] - [PERSON] , водія автомобіля «Ніссан», н/з [NUMBER] - [PERSON] та водія автомобіля «Вольво», н/з [NUMBER] - [PERSON] . В матеріалах справи наявні пояснення пасажирів автомобіля «Ніссан», н/з [NUMBER] - [PERSON] та [PERSON] , які були відібрані працівниками патрульної поліції одразу після ДТП та в яких вони зазначили, що автомобіль «Ніссан», н/з [NUMBER] повністю зупинився та через декілька секунд відбувся сильний удар від автомобіля «Вольво», н/з [NUMBER] в задню частину автомобіля, в результаті чого автомобіль «Ніссан», н/з [NUMBER] по інерції скоїв зіткнення з автомобілем «Тойота», н/з [NUMBER] . Також в матеріалах справи наявні пояснення водія [PERSON] , відповідно до яких 20.05.2017 року, він, керуючи автомобілем «Вольво», н/з [NUMBER] побачив як автомобіль «Ніссан», н/з [NUMBER] , який рухався попереду нього різко почав гальмувати та скоїв зіткнення з автомобілем «Тойота», н/з [NUMBER] , після цього водій [PERSON] скоїв зіткнення з автомобілем «Ніссан», н/з [NUMBER] . Постановою Київського районного суду м. Одеси від 16.06.2017 року водія [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України. Постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили. Відповідно зазначеної постанови, 20.05.2017 року о 16.00 годині [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Вольво», н/з [NUMBER] в м. Одеса по вул. Люстдорфська дорога, 152/6а, недотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Ніссан», н/з [NUMBER] , який зупинився попереду. Враховуючи преюдицію, а саме, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення у відношенні водія [PERSON] судом було встановлено, що водій автомобіля «Ніссан», н/з [NUMBER] зупинився попереду автомобіля «Вольво», н/з [NUMBER] , а також пояснення пасажирів автомобіля «Ніссан», н/з [NUMBER] - [PERSON] та [PERSON] , які зазначили, що автомобіль «Ніссан», н/з [NUMBER] повністю зупинився, суд приходить до переконання, що зіткнення між автомобілями «Тойота», н/з [NUMBER] та «Ніссан», н/з [NUMBER] відбулося внаслідок інерції після зіткнення автомобіля «Вольво», н/з [NUMBER] з автомобілем «Ніссан», н/з [NUMBER] . Суд вважає, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Ніссан», н/з [NUMBER] діяв у відповідності до правил дорожнього руху, оскільки вжив заходів для зупинки керованого ним автомобіля. Суд не приймає до уваги пояснення водія автомобіля «Тойота», н/з [NUMBER] - [PERSON] та водія автомобіля «Вольво», н/з [NUMBER] - [PERSON] , що спочатку відбулося зіткнення автомобіля «Ніссан», н/з [NUMBER] з автомобілем «Тойота», н/з [NUMBER] , а лише після того, автомобіль «Вольво», н/з [NUMBER] скоїв зіткнення з автомобілем «Ніссан», н/з [NUMBER] , оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. Водій автомобіля «Тойота», н/з [NUMBER] - [PERSON] лише чула удари від зіткнення, однак не бачила послідовність ударів транспортних засобів. Також, з технічної точки зору, за умови первісного зіткнення автомобіля «Ніссан», н/з [NUMBER] з автомобілем «Тойота», н/з [NUMBER] та подальшого зіткнення автомобіля «Вольво», н/з [NUMBER] з автомобілем «Ніссан», н/з [NUMBER] мало відбутися або повторне зіткнення автомобіля «Ніссан», н/з [NUMBER] з автомобілем «Тойота», н/з [NUMBER] або значно зменшено відстань між автомобілями «Тойота», н/з [NUMBER] та «Ніссан», н/з [NUMBER] . З фото таблиці наявної у матеріалах справи та схеми ДТП відстань між автомобілями «Тойота», н/з [NUMBER] та «Ніссан», н/з [NUMBER] складає біля 4 метрів, що спростовує пояснення водія [PERSON] та [PERSON] щодо послідовності ударів. Враховуючи той факт, що працівниками патрульної поліції не було надано суду переконливих доказів, які б дійсно підтверджували факт не дотримання [PERSON] безпечної дистанції та скоєння зіткнення з автомобілем «Тойота», н/з [NUMBER] саме з вини [PERSON] , суд вважає, що працівниками патрульної поліції було неповно з`ясовано обставини ДТП та не вжито всіх заходів для об`єктивного підтвердження скоєння [PERSON] адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП.» Таким чином, посилання відповідача на пояснення [PERSON] не є належним та допустимим доказом при вирішенні питання про встановлення вини [PERSON] та відсутності вини [PERSON] . Також суд вказує, що у поясненнях від 13.11.2017 року [PERSON] висловила свої припущення. Крім того, необхідно зазначити, що в Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 17.04.2018 року [PERSON] зазначила протилежну позицію (мовою оригіналу): «Водитель автомобиля WOLWO совершил столкновение с автомобилем NISSAN после чего NISSAN совершил столкновение с автомобилем TOYOTA KOROLLA». Відповідно до висновку судової експертизи № 20-5632 від 31 березня 2021 року з транспортно-трасологічної експертизи обсавин ДТП - зіткнення автомобілів TOYOTA Corolla, NISSAN Murano та VOLVO C30, що в умовах даної події відбулося спочатку зіткнення автомобіля VOLVO та NISSAN, після чого через деякий час відбулося зіткнення автомобілів NISSAN та TOYOTA. Зіткнення автомобілів VOLVO та NISSAN знаходяться у причинному зв`язку з отриманням автомобілем TOYOTA ушкоджень його задньої частини. Виходячи з наведеного, оцінюючи зазначені докази по справі як окремо так і в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами що він не винен та не має ніякого відношення до механічних пошкоджень автомобіля Тоуоіа н.з. [NUMBER] , який був під керуванням [PERSON] . Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідач спростовує версію подій позивача, однак не обґрунтовує свою правову позицію письмовими доказами. Крім того, для всебічного та об`єктивного розгляду справи суд вживав всіх можливих заходів для збору доказів відповідачем (зупинення провадження до розгляду справи апеляційним судом, призначення експертизи). Однак відповідач не надав беззаперечних доказів на підтвердження своєї позиції, а лише спростовує позицію позивача. Відповідач ставить під сумнів достовірність доказів які спростовують його позицію, вказує на суперечності у показаннях учасників ДТП, наполягає на недоведеності його вини та відсутності причинного зв`язку у зіткненні його автомобіля з автомобілем під керуванням [PERSON] та зіткненням автомобіля під керуванням [PERSON] з автомобілем під керуванням [PERSON] . При цьому, суд звертає увагу, що сам відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що через великий розмір автомобіля NISSAN під керуванням [PERSON] , він не бачив, що попереду стоїть ще один автомобіль TOYOTA під керуванням [PERSON] . Суд сприймає та допускає позицію відповідача. Те, що певні події трапляються нечасто, не означає що вони взагалі не трапляються. Однак позиція відповідача не може бути заснованою на суперечностях. Чим менш ймовірна подія, тим більше має бути свідчень на підтвердження того, що вона дійсно могла мати місце. Питання як про достовірність конкретного доказу, так і про достатність їх у сукупності суд вирішує у кожному випадку виходячи з конкретних обставин справи. З іншого боку, принциповим можна вважати положення щодо неможливості доказування на основі припущень. Достатніми є докази, яких може бути достатньо для встановлення певного факту або усієї сукупності фактів, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторони. Однак це має місце поки існування цього факту не буде заперечене іншими доказами. Тобто такі докази не є безспірними, але якщо протилежна сторона не надасть належні докази для їх спростування, вони є достатніми для ухвалення рішення на користь особи, котра їх подала. Враховуючи, що відповідачем не надано достатніх доказів на підтвердження своєї правової позиції, а обґрунтування відповідача спростовуються іншими письмовими доказами по справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення відсутності вини [PERSON] у спричиненні шкоди автомобілю TOYOTA Corolla під керуванням [PERSON] . Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Нормами статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності до ст. 256 Цивільного кодексу України , позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як зазначено в ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У той же час, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлює, що за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про набуття позивачем права регресної вимоги після виплати страхового відшкодування та задоволення вимог позивача в повному обсязі. Таким чином, з урахуванням встановленої вини з боку [PERSON] у ДТП та здійснення виплати з боку МТСБУ, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню виплати по оплаті суми судового збору у розмірі 1921,0 грн.

Outcome: approved