Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] (вул. Кринички, 7, м.Ізюм, Харківської області, 61000; ІПН [NUMBER]) перед Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 27т, код ЄДРПОУ 19017842) за Кредитним договором №710 від 06.11.2007 року в розмірі 4 318 521 (чотири мільйони триста вісімнадцять тисяч пятсот двадцять одна) гривня 97 (девяносто сім) копійок, з них: заборгованість по кредиту 72 765, 00 доларів США; заборгованість за відсотками 94 707,18 доларів США; комісія за РО 10\~089,90 грн.; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту 71\~082,12 грн., звернути стягнення на належний [PERSON] предмет іпотеки трикімнатну квартиру №135 (сто тридцять пять) зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим майном, загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, сел.Циркуни, МЖК «Інтернаціоналіст», будинок №41, шляхом його продажу Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 27т, код ЄДРПОУ 19017842) від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст.38 Закону України «Про іпотеку», з наданням Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський акціонерний банк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форми державної власності; отримувати всі необхідні документа та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищевказаного предмета іпотеки у виконавчих органах сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, акредитовані субєкти та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі-продажу предмету іпотеки; звертатися до субєктів оцінювальної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки трикімнатну квартиру №135 зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим майном, загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, сел.Циркуни, МЖК «Інтернаціоналіст», будинок №41; отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 06 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та фізичною особою резидентом України, яким є [PERSON] укладено кредитний договір №710. Відповідно до умов договору, ВАТ «ВіЕіБі Банк» надав позичальнику [PERSON] грошові кошти у сумі 74000,00 доларів США, що складало в еквіваленті за курсом НБУ на дату укладення цього кредитного договору 373700,00 гривень, з терміном користування по 06 листопада 2032 року та процентною ставкою за користування кредитом 13% річних, а починаючи з 21.11.2008 року 16,5% річних. Згідно п.1.2 кредитного договору, цільовим використанням кредитних коштів було проведення розрахунків по договору купівлі-продажу нерухомого майна. У відповідності до п.2.7.1 кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній частині у випадку: невиконання позичальником своїх боргових зобовязань за кредитним договором. З метою забезпечення належного виконання зобовязань за Кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений 06.11.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно умов якого в іпотеку Банку було передано нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру №135 (сто тридцять пять) зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим майном, загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, сел.Циркуни, МЖК «Інтернаціоналіст», будинок №41. Взяті на себе зобовязання банком було виконано в повному обсязі, але відповідачем свої зобовязання було порушено, про що також свідчить заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 23.04.2009 у справі №2-2707/09 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили. Таким чином, станом на 27 квітня 2016 року загальна сума заборгованості за кредитним договором №710 від 06 листопада 2007 року у відповідності до наданого розрахунку заборгованості становить 4\~318\~521,97 грн., з них: заборгованість за кредитом 72\~765,00 доларів США; заборгованість за відсотками 94\~707,18 доларів США; комісія за РО 10\~089,90 грн.; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту 71\~082,12 грн. В перерахунку в національну грошову одиницю України (курс НБУ 25,301814 за один долар США станом на 27.04.2016 року) заборгованість за тілом та відсотками по кредиту становить 4\~237\~349,95 грн. У відповідності до статті 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане і іпотеку нерухоме майно незареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. У звязку з тим, що на момент звернення до суду з відповідним позовом, заборгованість відповідача залишається не погашеною, позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності та вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити, а також не заперечує у разі неявки відповідача проти постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, але як вбачається зі зворотних поштових повідомлень про неможливість вручення судової повістки, зазначена кореспонденція не була отримана відповідачем та була повернута на адресу у звязку із закінченням терміну зберігання. Відповідно до положень ст.ст. 76-77 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений про час та місце розгляду справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]», в особі заступника Директора з роздрібного бізнесу Харківської філії [PERSON], що діяла на підставі довіреності від 21 березня 2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за номером 1285, та громадянином України [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір №710. Відповідно до п.1.1 вказаного договору, ВАТ «ВіЕіБі Банк» надав позичальнику грошові кошти у сумі 74000,00 доларів США, що складало в еквіваленті за курсом НБУ на дату укладення цього кредитного договору 373700,00 гривень. Згідно п.1.2 договору визначено його цільове використання, а саме, проведення розрахунків по договору купівлі-продажу, що укладений між позичальником та [PERSON], згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно трикімнатну квартиру №135, загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, сел.Циркуни, МЖК «Інтернаціоналіст», будинок №41. Як вбачається з тексту кредитного договору, сторонами встановлено і інші істотні умови договору: термін надання - до 06 листопада 2032 року; плата за користування коштами - 13 % річних; щомісячна плата за обслуговування кредиту 112,11, що становить 0,03 % від суми кредиту (п.п. 1.3, 1.4, 1.4.1). У відповідності до листа від 07.11.2008 року №14/4-202 [PERSON] було ініційовано підвищення процентної ставки за кредитним договором до 16,5 %, починаючи з 21 листопада 2008 року. Згідно із заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 23.04.2009 у справі №2-2707/09, з [PERSON] на користь ВАТ «ВіЕіБі Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 623\~776,44 грн. Рішення набрало законної сили. У відповідності до п.1.4.2 та п.1.4.3 кредитного договору, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати процентів за його користування, інших платежів передбачених цим договором, а також можливих штрафних санкцій позичальник укладає з банком у день укладення цього договору іпотечний договір - трикімнатної квартири №135, загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, сел.Циркуни, МЖК «Інтернаціоналіст», будинок №41. Відтак, на виконання вимог п. 1.4.2 кредитного договору, 06 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]», в особі заступника Директора з роздрібного бізнесу Харківської філії [PERSON], що діяла на підставі довіреності від 21 березня 2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за номером 1285 (іпотекодержатель), та громадянином України - [PERSON], [INFO] (іпотекодавець), укладено іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON], який зареєстровано в реєстрі за №1522. У відповідності п.2.1 іпотечного договору, іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобовязання, що випливає з кредитного договору №710 від 06.11.2007 передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру №135 (сто тридцять пять) зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим майном, загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, сел.Циркуни, МЖК «Інтернаціоналіст», будинок №41. Пунктом 6.2 іпотечного договору передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобовязання в цілому або в частині, а також у інших випадках, передбачених цим договором, кредитним договором або чинним законодавством, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством. Позивач 16 березня 2016 року за вих.№22/3-12995 звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, дана вимога залишилась без виконання. Вирішуючи спір по суті суд виходить із встановлених, наведених вище обставин справи і наступного нормативного обґрунтування. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» термін «іпотека» визначено як вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку», позивач має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, комісійної винагороди, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору, що обумовлює основне зобовязання, а також відшкодування витрат, повязаних з предявленням вимоги за основним зобовязанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, відшкодування витрат щодо утримання і збереження предмета іпотеки, відшкодування витрат щодо страхування предмета іпотеки, відшкодування збитків, завданих порушенням основного зобовязання чи умов іпотечних договорів. Згідно до ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого запису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Право Іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку встановлене Конституцією України та ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Судом встановлено, що відповідач визначені кредитним договором №710 від 06 листопада 2007 року зобовязання належним чином не виконав, що підтверджується, у свою чергу, заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 23.04.2009 у справі №2-2707/09, про стягнення заборгованості. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Аналогічне правове положення міститься у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до якого, резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Разом з тим, як вбачається з правових позицій, викладених Верховним судом України в постановах від 27 травня 2015 року (справа №6-61цс15) та від 07 жовтня 2015 року (справа №6-1935цс15), виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» судова палата у цивільних справах Верховного Суду України приходять до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Так, у відповідності до ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» встановлено такий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, як надання іпотекодержателю права на продаж предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі покупцеві за ціною, яка встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відтак, суд погоджується з вимогою позивача про встановлення початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно платіжного доручення №79808 від 08 червня 2016 року позивачем при пред'явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 гривень. Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, а саме, у звязку із задоволенням позову в повному обсязі, позивачу суд присуджує з відповідачів понесені ним і документально підтверджені судові витрати у загальній сумі 1378,00 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved