Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивачі , після усунення недоліків позову, звернулися до суду з позовною заявою , в редакції від 10.11.2015 року (ас. 40-42), про визнання за ними , в рівних частках за кожним, а саме по 1/2 частці, права власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , площею 8, 812 га, розташованої на території Юрївської селищної ради Юрївського району, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 29.04.2013 року. В обґрунтування заявлених вимог позивачі вказували, що 15.02.2004 року помер їх батько [PERSON], після смерті якого належне йому майно успадкувала мати позивачів [PERSON], при цьому до складу спадкового майна, успадкованого [PERSON] після смерті [PERSON], увійшла земельна ділянка, площею 8, 812 га, розташована на території Юрївської селищної ради Юрївського району, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 120202, виданого Юрївською селищною радою Юрївського району 12.04.2002 року, про що 05.04.2012 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Крім того, в Державному акті на право власності на земельну ділянку нотаріусом було вчинено запис про те, що ним 05.04.20012 року за реєстровим № 278 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, на підставі якого право власності на земельну ділянку переходить до [PERSON]. Проте, [PERSON] отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.04.2012 року за реєстровим № 278, за життя не здійснила реєстрацію переходу права власності на земельну ділянку від померлого спадкодавця [PERSON] до неї, при цьому померла 29.04.2013 року. Після смерті матері позивачі звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, однак 21.09.2015 року за № 115/02-15 та № 116/02-15 відповідно, отримали постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на майно у вигляді земельної ділянки, площею 8, 812 га, розташованої на території Юрївської селищної ради, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в зв»язку з тим, що спадкодавцем [PERSON] за життя не була проведена реєстрація права власності на земельну ділянку, відповідно до вимог ст. 125 ЗК України. Отже, позивачі позбавлені можливості оформити свої спадкові права на зазначене майно у звичайному порядку , а тому вимушені звертатися до суду. Посилаючись на ст. ст. 356, 357, 1258, 1299 ЦК України , позивачі просили визнати за ними, в рівних частках за кожним, а саме по 1/2 частці, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8, 812 га, розташовану на території Юрївської селищної ради Юр»ївського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]. В судове засідання позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] не зявилися, надавши суду заяви про розгляд справи в їх відсутності, при цьому позовні вимоги підтримали повністю та судові витрати по справі просили залишити за ними (ас. 105, 106). Відповідач по справі Юрївська селищна рада Юрївського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявилися, надавши суду телефонограму про розгляд справи в їх відсутності, при цьому позовні вимоги визнали у повному обсязі (ас. 104). Третя особа по справі на стороні відповідача без самостійних вимог приватний нотаріус Юрївського районного нотаріального округу [PERSON], що була залучена до участі в справі на підставі ухвали суду від 10.11.2015 року (ас. 46-47), в судове засідання не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, заперечень проти позову не надала (ас. 58, 59). Третя особа по справі на стороні відповідача без самостійних вимог Юрївське районне управління юстиції в Дніпропетровській області, що були залучені до участі в справі на підставі ухвали суду від 10.11.2015 року (ас. 48-49), в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, заперечень проти позову не надали (ас. 61). Суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності не зявившихся сторін по справі , на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини останніх, при цьому відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові докази по справі, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: - згідно копії свідоцтва про одруження серії 1-ЯР № 910150 від 08.02.1958 року (ас. 25), вбачається, що [PERSON] та [PERSON] (раніше Убєйсобака) одружилися 08.02.1958 року, при цьому від шлюбу мають доньку [PERSON] (нині [PERSON]) В.В. та доньку [PERSON] (нині [PERSON]) Н.В., що підтверджено в судовому засіданні копією свідоцтва про народження [PERSON] серії ІУ-УР № 108690 від 11.09.1961 року (ас. 21), копією свідоцтва про народження [PERSON] серії УІ-УР № 1249799 від 10.10.1964 року (ас. 22), копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії ІІ-КИ № 306418 від 05.06.1980 року (ас. 23), копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії ІІ-ВЛ № 341689 від 13.08.1982 року (ас. 24). Згідно копії свідоцтва про смерть серія 1-КИ № 556414 від 16.02.2004 року (ас. 26), [PERSON] - помер 15. 02. 2004 року. Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії 1І-ДП № 120202 від 12.04.2002 року [PERSON] за життя належала земельна ділянка, площею 8, 812 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Юрївської селищної ради Юр»ївського району Дніпропетровської області (ас. 28). Згідно копії додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВРР № 823910 від 05.04.2012 року, виданого державним нотаріусом Юр»ївської державної нотаріальної контори (ас. 29), зареєстрованого у реєстрі за № 278, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON], який помер 15.02.2004 року, є його дружина [PERSON], при цьому спадщина на яку видане вказане свідоцтво складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8, 812 га, яка розташована на території Юрївської селищної ради Юр»ївського району Дніпропетровської області, право власності на яку підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 120202, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4021. Безпосередньо на самому Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку , належну за життя [PERSON], мається відмітка державного нотаріуса про те, що за реєстровим № 278 - 05.04.2012 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом , на підставі якого право власності на вказану земельну ділянку переходить до [PERSON] (ас. 28). Відповідно до ст. 1299 ЦК України право на спадщину у вигляді вищезазначеної земельної ділянки підлягало державній реєстрації. Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 504571 від 07.05.2013 року (ас. 31), [PERSON] померла 29.04.2013 року. Однак, як встановлено в судовому засіданні, за життя [PERSON] у встановленому законом порядку, успадкувавши земельну ділянку після смерті свого чоловіка [PERSON] не здійснила реєстрацію права власності на неї. Згідно копії матеріалів спадкової справи № 24/2013 , наданої приватним нотаріусом Юр»ївського районного нотаріального округу [PERSON] (ас. 65-102), вбачається, що позивачі своєчасно звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] (ас. 93, 96) та є єдиними спадкоємцями за законом після смерті останньої. Разом з тим, постановами приватного нотаріуса Юр»ївського районного нотаріального округу [PERSON] від 21.09.2015 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на майно померлої [PERSON] у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8, 812 га, яка розташована на території Юрївської селищної ради Юр»ївського району, у зв»язку з тим, що спадкодавцем за життя не була проведена реєстрація права власності на земельну ділянку , відповідно до вимог ст. 125 ЗК України (ас. 101, 102). Відповідно до п. 4, 18 глави 10 розділу 11 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», який затверджено наказом МЮУ № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться після подання правовстановлюючого документу про належність цього майна спадкодавцю та [PERSON] з реєстру прав власності. Відсутність вказаного документу не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ст. 126 Земельного кодексу України, в редакції 2012 року, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків набуття права власності на земельну ділянку за цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, а також коли право власності на земельну ділянку підтверджується свідоцтвом про право на спадщину. Після одержання у нотаріуса державного акту на право власності на землю (земельну ділянку) з відповідною відміткою, який долучений до примірника правочину чи свідоцтва про право на спадщину, власник земельної ділянки звертається до органу, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, який робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. Відповідно до ст. 126 ЗК України, в редакції станом на 01.01.2013 року, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", при цьому, відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Разом з тим, за життя [PERSON] не здійснила в установленому законом порядку реєстрацію прав власності на земельну ділянку , що була успадкована нею після смерті [PERSON], в зв»язку з чим нотаріус , в даний час, позбавлений можливості видати позивачам свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді вказаної земельної ділянки, при цьому здійснити таку реєстрацію прав власності в даний час неможливо через смерть [PERSON]. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Суд зауважує, що свідоцтво про право на спадщину є процесуальним нотаріальним актом, який засвідчує перехід права власності на майно від спадкодавця до спадкоємця. Якщо спадкове майно підлягає обов»язковій державній реєстрації, то свідоцтво про право на спадщину виступає для спадкоємця як правовстановлюючий документ. Право на спадщину не оформлене у нотаріуса не може бути реалізоване, якщо майно, згідно чинного законодавства підлягає обов»язковій державній реєстрації. Незважаючи на те, що мати позивачів [PERSON] за життя не зареєструвала своє право власності на успадковану нею після смерті чоловіка [PERSON] земельну ділянку у встановленому законом порядку , остання, відповідно до вимог ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини належить їй з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У зв»язку з тим, що на сьогоднішній день право власності на земельну ділянку не зареєстроване в державних органах реєстрації прав власності на нерухоме майно за померлим спадкодавцем [PERSON], іншим шляхом, окрім як в судовому порядку, позивачі не можуть реалізувати своє право на спадщину за законом після смерті рідної матері. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення , переходу або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто реєстрація права власності - це не виникнення самого права, а визнання і підтвердження такого права. Реєстрація права власності є похідною від встановленого факту виникнення , переходу або припинення права. Як вбачається з матеріалів справи спадкодавець [PERSON] правомірно отримала спірну земельну ділянку, однак за життя, у встановленому законом порядку не зареєструвала право власності на неї. Проте, лише не здійснення спадкодавцем [PERSON] державної реєстрації цього права на своє імя, на думку суду, не може бути підставою для позбавлення спадкоємців права на отримання спадщини після її смерті, оскільки це не відповідає принципам розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. На основі викладеного, суд приходить до висновку, що спадкодавець в особі [PERSON] , на час своєї смерті , мав право на спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , площею 8, 812 га , при цьому таке право в порядку спадкування перейшло до позивачів. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе шляхом подачі заяви про прийняття спадщини у строки, встановлені ст. 1270 ЦК України та видачі відповідного свідоцтва. Спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні правовстановлюючі документи. За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов»язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому , свідоцтво про право на спадщину є обов»язковим, коли об»єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов»язковій державній реєстрації. Свідоцтво про право на спадщину підтверджує той факт, що до спадкоємців перейшли всі права та обов»язки спадкодавця. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід»ємною частиною правовстановлюючого документа. З огляду на положення ст. 1216 ЦК України (спадкуванням є перехід прав та обов»язків від фізичної особи, яка померла до спадкоємців), враховуючи, що до позивачів перейшло право на земельну ділянку, що належала спадкодавцеві за життя , але отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане майно в порядку спадкування позивачі не в змозі через не здійснення спадкодавцем реєстрації права власності на належне йому майно, суд знаходить, що питання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права власності на це майно. За таких обставин, позивачі іншим шляхом, окрім судового, не можуть захистити свої спадкові права. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачів ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Відтак, право позивачів підлягає захисту, шляхом визнання за ними права власності на належну спадкодавцю земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8, 812 га.. Враховуючи волю позивачів, суд знаходить можливим судові витрати залишити за останніми.

Outcome: approved