Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.09.2015 за [PERSON] визнано ідеальну частку в розмірі 1/2 на автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (після зняття з реєстрації 02АМ9790), білого кольору, номер двигуна 61298151148528,00, номер кузова [NUMBER], без його реального розподілу і залишено майно в спільній частковій власності сторін. Дане рішення ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 25.11.2015 залишено без змін. Разом з тим, після такого поділу майна подружжя відповідач створює позивачу перешкоди у користуванні вказаним майном і добровільно про порядок користування автомобілем сторони домовитись не можуть. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому вона просить суд встановити порядок користування спільним автомобілем, а саме: першого числа місяця після набрання рішенням законної сили відповідач передає даний автомобіль у її користування, наступний місяць - автомобілем користується відповідач, в подальшому сторони користуються автомобілем почергово, з зобовязанням відповідача передавати даний автомобіль першого числа місяця, що слідує за місяцем, в якому автомобіль перебував у його користуванні. Також позивач просить усунути їй перешкоди зі сторони відповідача в користуванні автомобілем, шляхом передачі їй ключів, свідоцтва про реєстрацію та оригіналу діючого полісу страхування даного авто на період його перебування в її користуванні. В судове засідання позивач не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує та те, що в разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час та місце судового розгляду був повідомлений завчасно та належним чином, що підтверджується телефонограмою. Враховуючи зміст заяви позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Розглянувши позов, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази суд, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, враховуючи таке. Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.09.2015 в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя позов задоволено частково. Визнано за кожним із сторін спору право на ідеальну частку в розмірі 1/2 на автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (після зняття з реєстрації 02АМ9790), білого кольору, номер двигуна 61298151148528,00, номер кузова [NUMBER], без його реального розподілу і залишено майно в спільній частковій власності сторін. Дане судове рішення залишено без змін та набрало законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 25 листопада 2015 року (а.с.9-18). Як слідує з мотивувальної частини вказаного вище судового рішення жоден з подружжя не бажав компенсувати іншому вартість спільного майна. В позові вказано, що з дня набрання вказаним рішенням суду законної сили відповідач створює позивачу перешкоди в користуванні спільним авто. При вирішенні спору суд зважає на положення ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, згідно яких право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Частиною 1\~статті 319 ЦК України\~передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зважаючи на положення зазначених вище норм та обставини про які вказує позивач та які встановлені в ході судового розгляду, зокрема те, що рішенням суду за позивачем визнано право власності на ідеальну частку в розмірі ? вказаного автомобіля так, як і за відповідачем та те, що спільне майно на час вирішення спору перебуває у відповідача і він не надає його у користування позивачу, як вказано в позові, суд вважає, що позов слід задовольнити та встановити порядок користування таким майном і усунути позивачу перешкоди в його користуванні з боку відповідача. Так, зважаючи на спосіб захисту про який просить позивач та на положення ст. 16 ЦК України суд вважає, що усунення позивачу перешкоди в користуванні її власністю, слід здійснити шляхом передачі їй ключів від автомобіля, свідоцтва про реєстрацію та оригіналу діючого полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, на період перебування у її користуванні автомобіля, а порядок користування таким майном сторонами спору встановити шляхом почергового користування автомобілем терміном на один місяць для кожного із співвласників. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що 25.04.2016 позивач сплатила при предявленні даного позову 487,20 грн. на користь держави, що підтверджується квитанцією 0.0.542803168.1, а тому дані кошти відповідно слід стягнути з відповідача на її користь. Разом з тим, предявляючи позов з двома вимогами немайнового характеру позивач мала б сплатити на користь держави по 551,20 грн. за кожну з таких вимог. До позову було додано три квитанції про сплату судового збору, а саме вказану вище квитанцію на суму 487,20 грн. та квитанції № [NUMBER] 1002805232 на суму 551,20 та № [NUMBER] 1002800723 на суму 64,00 грн., однак при дослідженні документів суд встановив, що останні квитанції подано не в оригіналах а їх дублікати. Крім того, згідно із даними, які містяться у програмі "Судовий збір", відсутні відомості про зарахування таких сум судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України по даній справі, натомість такі кошти зараховано до спецфонду при предявленні іншого позову, а саме №138/182/16-ц, який суд залишив без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України. Таким чином, недоплачений судовий збір у даній цивільній справі в загальному розмірі 615,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене та

Outcome: approved