Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Також позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи з дня подачі позову до суду. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 12 травня 2018 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Сторони не проживають разом більше півроку. Відповідач допомоги на утримання сина не надає. Позивачка зазначає, що відповідач має джерела доходів у вигляді заробітної плати, так як працює офіційно та його дохід складає більше ніж 10000 грн. щомісячно, тому у нього є можливість надавати допомогу. За твердженням позивача, свого зобов`язання відповідач не виконує, а саме: не сплачує аліменти на утримання сина, що призводить до скрутного становища. У даний час позивачка знаходиться у відпустці по погляду за дитиною до досягнення нею трьох років. В зв`язку з цим позивачка не має змоги працювати, так як догляд за дитиною потребує часу. Відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання сина та на утримання непрацездатної дружини, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду. Ухвалою суду від 11.11.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила стягувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечив щодо стягненя аліментів на утримання сина в розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходів, однак аліменти на утримання дружини погодився сплачувати у розмірі 1/6 частки від усіх видів його доходів. Також відповідач пояснив, що від утримання дитини не відмовляється, є учасником бойових дій, на утримання дружини погоджується сплачувати виходячи з свого доходу. Позивач погодилася на стягнення з відповідача аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частки від усіх видів доходів відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи з дня подачі позову до суду. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.05.2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] (а.с. 7). Сторони у справі мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 3). Згідно положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з положень ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов`язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості (договору) між батьками про сплату аліментів. Виходячи з положень статей 181, 182 Сімейного кодексу України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що малолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства мають право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідач [PERSON] , батько дитини, є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. Крім цього, відповідач в судовому засіданні визнав позов в цій частині, отже він визнає стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/3 частини від доходу. Тому враховуючи матеріальне становище відповідача, визначення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини у відповідній частці від заробітку (доходу) батька дитини узгоджується з положеннями ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України. З огляду на викладене, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі визначеному позивачем, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд присуджує до сплати аліментів відповідачу, починаючи з 22 жовтня 2019 року. В частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку суд дійшов наступних висновків. Особливим видом право подружжя на утримання є право дружини на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливості полягає у строковості дії, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Правом на утримання вагітної дружини, а також дружина, з якою проживає дитина. Відповідно до ч. 2, 4 статті 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 1 ст. 80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із матір`ю за місцем її проживання та остання перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, є підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів на її утримання. Враховуючи те, що відповідач в судовому засіданні визнав позов в частині стягнення аліментів на дружину в розмірі 1/6 від доходу, що не заперечувала і сама позивач, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною - сином [PERSON] , [INFO] трирічного віку підлягає задоволенню, присуджує відповідачу до сплати аліменти на користь та на утримання позивача у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 22 жовтня 2019 року, і до досягнення дитиною - сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, що відповідає межам принципу розумності та справедливості, є достатнім та доцільним захистом порушеного права позивача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Враховуючи, що у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору, а відповідач користується пільгами як учасник бойових дій і також звільнений від сплати судових витрат на підставі п.13 ч.1 ст.5 зазначеного Закону, тому судові витрати слід компенсувати за рахунок держави, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved