Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15 червня 2002 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На даний час відповідач не працює, матеріальної допомоги позивачу на утримання дітей не надає, участі у їх вихованні не приймає, що змусило позивача звернутися до суду. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення ними повноліття . Позивач надала суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомим суду обставинам. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. У відповідності до ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах з 15 червня 2002 року підтверджується копією свідоцтва про одруження. З копій свідоцтв про народження вбачається факт родинних відносин між сторонами та їх дітьми. Згідно ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібюностей, поважати гідність дитини, госувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Факт проживання дітей разом з позивачкою підтверджується Актом ЖЕК-2 від 01 грудня 2015 року. У відповідності до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд також керується вимогами ч.8 ст.7 СК України, де зазначено, що сімейні відносини мають регулюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї, а також вимоги ч.9 ст.7 СК України, тобто враховує вимоги справедливості та розумності. Отже, вирішуючи справу по суті, суд, враховуючи, що на даний час діти знаходяться на утриманні позивача, сам відповідач заперечень проти позову суду не надав, знаходить, що відповідач повинен надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини, і, з урахуванням вищенаведених обставин, розмір цієї допомоги повинен складати 1/3 частину всіх видів його заробітку (доходу). Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки позивач від сплати судового збору при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved