Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку, укладений 17 січня 2002 року між ним та [PERSON], за яким він купив у останньої будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог вказував, що вказаний договір був укладений в простій письмовій формі та зареєстрований на універсальній товарній біржі «Миколаїв-Гарант». Посилаючись на те, що між ними були домовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору, тому просив визнати дійсним укладений між ними договір купівлі-продажу зазначеного будинку. Крім того, посилаючись на положення ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, та вказуючи, щ з переходом права власності на будинок до нього перейшло і право власності на земельну ділянку, виділену для його будівництва та обслуговування, площею 0,13 га, яка належала продавцю [PERSON], просив визнати за ним право власності на земельну ділянку. В зв'язку з тим, що [PERSON] померла, то ухвалою суду від - вона була замінена на належного відповідача - [PERSON], яка була спадкоємицею після її смерті. Позивач до судового засідання не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, а позов задовольнити. Відповідачка та представник третьої особи до судового засідання не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Суд, вважаючи за можливе здійснити відповідно до ст. розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявні матеріали і докази у справі достатні для її вирішення по суті, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 17 січня 2002 року позивач уклав на універсальній товарній біржі «Миколаїв-Гарант» письмовий договір №3-12, за яким придбав у громадянки [PERSON] будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. 25 січня того ж року він зареєстрував даний договір в комунальному підприємстві «Миколаївське МБТІ». Рішенням виконавчого комітету Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області № 14 від 05 лютого 2007 року нумерація будинку була змінена з [ADDRESS] [PERSON] померла [INFO] року і після її смерті спадщину прийняла дочка - [PERSON]. В даний час позивач дізнався, що укладений договір про купівлю нерухомості повинен був бути нотаріально посвідченим. Однак на тепер засвідчити його нотаріально у нього не має можливості, оскільки попередній власник помер, його правонаступник - спадкоємиця втратила інтерес до угоди. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час спірних правовідносин, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від його нотаріального посвідчення за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору сторони узгодили всі суттєві його умови, в тому числі й ціну, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу. Крім того, виходячи з положень ст. 120 ЗК України, в редакції, яка діяла на час купівлі-продажу будинку, та Закону України "Про власність", який діяв на той же час, з переходом права власності на будинок до позивача перейшло і право власності на земельну ділянку, виділену для його обслуговування, яка належала [PERSON] згідно державного акту серії [NUMBER], виданого 18 жовтня 1993 року Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області. За викладеного,

Outcome: approved