overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, мотивуючи свій позов тим, що [INFO] року, помер [PERSON], який був батьком [PERSON], та відповідно чоловіком [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина у виді квартири [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], позивачі не звертались до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв'язку з скрутним матеріальним становищем.. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнала повністю. Відповідно до вимог ч. 4, ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи викладене та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 3, ст. 1272 ЦК, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини Для прийняття спадщини ( ч.1, ст. 1270 ЦК України) встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини, згідно ч. 2, ст. 1220 ЦК України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, тому часом відкриття спадщини [PERSON], є день його смерті, а саме [INFO] року, про що в книзі реєстрації актів про смерть 24.05.2013 року зроблено відповідний запис № 304 ( а.с.9). Тобто, позивачі повинні були подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини у строк до 23.11.2013 року, що ними не було зроблено. В позовній заяві позивачі посилається на те, що не звернувся вчасно до нотаріальної контори у зв'язку з скрутним матеріальним становищем. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", зазначено, що суди вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, повинні досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, суд вважає, що вимога позивачів є законною, вони пропустили встановлений законом строк для прийняття спадщини із поважних причин, за об'єктивних обставин, які ними зазначались, вони не мали змоги реалізувати своє право на подачу заяви про прийняття спадщини, тому їх вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати суд покладає на позивача, які ним сплачені при поданні позовної заяви. На підставі викладеного та ст.ст.1261, 1270, 1272 ЦК України, ст. ст. 10,11,60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою № 117 по вул. Григорія Усика, 51, в м. Олександрія Кіровоградської області. Зазначають, що вони мають рівні частки права власності та є власниками зазначеної квартири, а відповідач не проживає за зазначеною адресою з 2001 року. Позивачі в судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, на позові наполягає в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, відповідно вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS]. Квартира належить по 1/2 частині позивачам на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.2005 року (а.с. 9). В квартирі зареєстрований і відповідач по справі, який в квартирі не проживає з 2001 року, що підтверджується довідкою КП "Житлогосп" № 18 від 04.09.2018 р., та актом розпорядження № 514 від 04.09.2018 р. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що на підставі акта розпорядження складеного в присутності сусідів [PERSON], [PERSON], встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в [INFO] з 2001 року. Тому є всі підстави визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому просять визнати за ними право власності кожного на 1/8 частку від 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликаються на обставини, викладені в позовній заяві. В судове засідання позивачі не з'явилися, від них на адресу суду надійшли заяви в яких просили розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився. У поданій до суду заяві просить справу розглянути у відсутності представника міської ради, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши представлені у справі докази, вважає позовні вимоги обгрунтованими. З матеріалів справи встановлено, що матері позивачів, [PERSON] належить на праві власності 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується рішенням Костопільського районного суду від 23.11.1982 року, яким їй виділено 1/2 частину вказного домоволодіння та технічним паспортом на садибний житловий будинок. [INFO] мати позивачів [PERSON] померла. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є діти померлої: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч.3 ст. 1268, ст. 1270, ч. 2 ст. 1272 ЦК України, позивачі вважаються такими, що прийняли спадщину, а [PERSON] і [PERSON] відмовились від прийняття спадщини, про що подали відповідні заяви. У відповідності до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України у визначений законом строк позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Відповідно до довідки ПП "Бюро послуг та консультацій з інвенаризації нерухомого майна" №61 від 13.03.2014р., вартість житлового будинку [ADDRESS], становить 120115 грн., відповідно вартість 1/2 частини зазаначеного житлового будинку становить 60057,50 грн. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на частину житлового будинку з надвірними будівлями позивачі не можуть, оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи на вказане спадкове майно, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області [PERSON] від 03.04.2014р. Згідно ст.328 ЦК України набуття права власності вважається правомірним, якщо набуте на законних підставах. Суд вважає, що позивачі набули право власності на житловий будинок з надвірними будівлями на законних підставах, що стверджується дослідженими доказами. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 23 березня 2000 року між ними та відповідачем був укладений договір №2635-Л купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого вони придбали квартиру [ADDRESS], яка належала відповідачу. В рахунок укладеного договору вони передали відповідачу відповідну грошову суму, а він фактично передав їм у власність нерухомість, а самеквартиру [ADDRESS]. Посилаючись на те, що при укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов та виконали умови договору, але на теперішній час відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного договору, позивачі просили визнати договір купівлі-продажу дійсним. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідангня не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 23 березня 2000 року між сторонами був укладений договір №2635-Л купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого позивачі придбала в рівних частинах квартиру [ADDRESS], яка належала відповідачу на підставі "Свідоцтва про право власності на житло" з 10.02.1999 року, зареєстрованого в МБТІ в реєстрі №19426 від 11.03.1999 р. Договір №2635-Л купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за №2635-Л від 23.03.2017 р., зареєстрованого в ММБТІ за №19426. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуюче вище викладене,на підставі ст. ст. 224, 228, ч.2 ст. 57, ст. 220, 328, 334, 655 ЦК України, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачами при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 4 травня 2001 року між ними та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого вони придбали квартиру [ADDRESS], яка належала відповідачу. В рахунок укладеного договору вони передали відповідачу відповідну грошову суму, а він фактично передав їм у власність нерухомість, а самеквартиру [ADDRESS]. Посилаючись на те, що при укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов та виконали умови договору, але на теперішній час відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного договору, позивачі просили визнати договір купівлі-продажу дійсним. Представник позивачів надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомиу. Третя особа у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 4 травня 2001 року між позивачами та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON], [INFO] та [PERSON] купили в рівних частках, по 1/3 частині кожен, цілу квартиру [ADDRESS], яка належала відповідачу на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 12.03.1994 р. державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори за реєстр.№6-2278, зареєстрованого Миколаївським МБТІ 11.04.1994 р. за реєстр. № 17484. Договір купівлі-продажу був зареєстрований Товарно-універсальною біржею "Клондайк" в журналі реєстрації біржових угод - реєстр. №264 р., зареєстрованого в ММБТІ 14.05.2001 р. за №17484. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуюче вище викладене,на підставі ст. ст. 224, 228, ч.2 ст. 57, ст. 220, 328, 334, 655 ЦК України, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачами при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визначення часток. Позивачі надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Третя особа у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 03 грудня 1998 року [PERSON] продала, а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] придбали ціле домоволодіння №50 по вул. Гастело в м. Миколаєві, яке належало відповідачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.10.1998 р., серія ААН №528234, посвідченого [PERSON], державний нотаріус Четвертої Миколаївської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-1140, в БТІ м. Миколаєва зареєстрований за №1090 від 26.10.1998 р. Договір №243 купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований на Товарній біржі "Сангай" у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за №243 від 3.12.1998 р., зареєстрованого в ММБТІ за №1090. [PERSON] помер 11.03.2017 року. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Враховуюче вищевикладене, суд приходить до висновку, що частка кожного з власників житлового будинку №50 по вул. Гастелло в м. Миколаєві є рівною та складає по 1/3 за кожним, а тому позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачами при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У позовній заяві позивачі вказують, що вони на праві приватної власності є власниками квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] належить 1/5 частина, [PERSON] - 4/5 частини квартири. На сьогоднійшій день позивачі є єдиними власниками вказаної квартири. Як стало відомо позивачам, за вказаною адресою зареєстрований і відповідач [PERSON] (онук позивача [PERSON] та племінник позивачки [PERSON].). Позивачі зазначають, що відповідач у вказаній квартирі вже більше ніж рік не проживає, а проживає за іншою адресою. Позивачі зазначають, що в добровільному порядку відповідача вони не мають можливості виписати з даної квартири, оскільки його місце знаходження і засоби зв'язку їм не відомі, тому вони просять суд визнати відповідно до ст. 405 ЦК України відповідача таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання сторони не з'явились. Від позивачів до суду надійшли заяви з проханням слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують на винесенні заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Крім того, поштовий конверт, який був надісланий на вказану в позові позивачами адресу, був повернений до суду із відміткою "за закінченням терміну зберігання". Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяв позивачів, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв позивачів про слухання справи за їх відсутності та неявки відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі на праві приватної власності є власниками квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] належить 1/5 частина, [PERSON] - 4/5 частини квартири. а.с.10-12, 13-16, 28-30 Відповідно до довідки ТОВ «Комфорт-Мелітополь» від 12 травня 2014 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не проживає за даною адресою вже більше одного року. а.с. 16а Згідно до вимог ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач за вказаною адресою не проживає більше одного року. Тому суд вважає необхідним визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] та зняти його з реєстрації. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивачі посилаються на те, що відповідач в спірній квартирі не мешкає з жовтня 2011 року, його особисті речі відсутні, комунальні платежі не сплачує. У зв*язку з чим вважають, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на житлову площу у зв*язку з його відсутністю за місцем реєстрації понад шести місяців. В судовому засіданні позивачі підтримали позов, просили його задовольнити. Представник третьої особи Московський РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області в судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з*явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Так, згідно довідки Комунального підприємства "Жилкомсервіс" дільниця № 41 від 30.03.2015 року № 655 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані сторони по справі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердив ту обставину, що відповідач в спірній квартирі не мешкає з жовтня 2011 року. З листа начальника Московського РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області від 24.04.2015 року № 67/16062 вбачається, що заяв та звернень від [PERSON] з приводу вчинення перешкоди його права на проживання в спірній квартирі, до Московського РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області за період з січня 2013 року по теперішній час не надходило. Відповідно до вимог ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім*ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем. Таким чином, судом встановлено, що відповідач більше 6 місяців без поважних причин не мешкає у квартирі, де зареєстрований, ніяких повідомлень та заяв про себе не надавав. Відповідно до вимог ст.72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: approved