Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд визнати договір поруки, укладений між [PERSON] та ВАТ «Комерційний банк Експобанк» в особі Подільської філії ВАТ «Комерційний банк Експобанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» від 17.01.2008 року, припиненим. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.01.2008 р. [PERSON] та ВАТ «Комерційний банк Експобанк» в особі Подільської філії ВАТ «Комерційний банк Експобанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» укладено договір поруки, відповідно до умов якого: позивач поручається перед кредитором за виконання [PERSON] договору кредиту і забезпечення №317/АК-2008 від 17.01.2008 р. З червня 2008 року боржник не виконував основне зобов'язання в частині обов'язку по сплаті тіла кредиту відсотків, комісій та пені за користування кредитом. Позивач звернувся з вимогою про повернення грошових коштів до позивача лише 22.02.2016 р. про повернення кредиту, кредитор застосував своє право на повернення кредиту достроково. Позивач зазначає, що строк виконання основного зобов'язання боржником та, відповідно, виникнення право вимоги відповідача до поручителя, настав з моменту припинення позичальником сплати грошових коштів відповідно до графіка платежів, тобто з червня 2008 року, а тому договір поруки є припиненим після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, тобто з 26.01.2009 року. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, зазначивши, що позов є необґрунтованим та порука не є припиненою, оскільки правом кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу. Третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у своїх поясненнях вважала, що позов не підлягає задоволенню, зазначивши, що договором поруки передбачено, що порука поручителя за договором поруки припиняється лише у разі належного виконання договору кредиту. Вважають безпідставними твердження позивача про те, що банк звернувшись з вимогою від 22.02.2016 р. до поручителя застосував своє право на повернення кредиту достроково. Третя особа [PERSON] свої пояснення, щодо позову до суду не надав. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив. 17.01.2008 р. між ВАТ «Комерційний банк Експобанк» в особі Подільської філії ВАТ «Комерційний банк Експобанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» та [PERSON] укладено договір кредиту і забезпечення №317/АК-2008, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 28000,00 дол. США зі сплатою 12% річних за користування кредитом зі строком повернення до 16.01.2015 р. У забезпечення виконання зобов'язань позичальником [PERSON] за кредитним договором №317/АК-2008, 17.01.2008 р. року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки. Згідно із п. 5.1. Договору кредиту передбачено, що прострочення повернення кредиту або його частини (при встановленні банком графіку повернення кредиту) та/або сплати процентів є порушенням позичальником строків/термінів, що передбачені цим договором або встановленні банком відповідно до цього договору. Позичальник зобов'язаний за вимогою банку повернути кредит, сплатити належні проценти, інші платежі та штрафні санкції до закінчення цього строку при виникненні будь-якої із таких подій: порушення строків сплати процентів (п.3.7 договору кредиту). Відповідно до п. 4.4.1. договору кредиту банк зобов'язується у випадку дострокової вимоги кредиту сповістити про це позичальника та встановити конкретний термін завершення розрахунків. З огляду на зазначене, якщо боржник не виконав вимогу кредитора про погашення заборгованості, у відповідача виникло право примусового стягнення всієї заборгованості за договором кредиту. З розрахунку заборгованості за договором кредиту №317/АК-2008 від 17.01.2008 р. станом на 19.02.2016 р., що з моменту отримання кредиту Боржник здійснював часткове погашення кредиту та починаючи з червня 2008 р. по 19.02.2016 р. утворилась заборгованість. Таким чином, з червня 2008 р. боржник не виконував зобов'язання по кредитному договору. 22.02.2016 р. ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» звернувся з вимогою до про повернення грошових коштів до [PERSON], в якій вимагав невідкладно погашення заборгованості в сумі 1523266,06 грн. та повідомив, що у випадку невиконання цієї вимоги у вказаний строк, банк змушений буде звернутися до суду. Так, відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до п. 3.7 Кредитного договору вказано, що позичальник повертає кредит банку шляхом внесення готівки через касу банку/переказу коштів на позичковий рахунок із спливом строку, що встановлений п. 1.3 договору та графіком погашення. Позичальник зобов'язаний за вимогою банку повернути кредит, сплатити належні проценти, інші платежі та штрафні санкції до закінчення цього строку при виникненні будь-якої із таких подій: порушення строків сплати процентів (п.3.7 договору кредиту). Отже, умовами кредитного договору передбачено право Банку вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов'язань в разі не внесення чергового мінімального платежу у термін, визначений договором та графіком погашення. Так, позичальник [PERSON] в порушення вимог кредитного договору з червня 2008 року не вніс щомісячну суму мінімально необхідного платежу та в подальшому за кредитним договором погашення заборгованості не здійснювалось. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. З огляду на викладене, у Банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя [PERSON] про виконання порушених зобов'язань боржником щодо сплати заборгованості за кредитним договором, починаючи з червня 2008 року, протягом наступних шести місяців. Однак, повідомлення про дострокове погашення заборгованості [PERSON] банком направлено лише 19.02.2016 р., тобто вже після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Також згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку, який є преклюзивним, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань, застосоване в ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, як умови чинності поруки, слід розуміти, як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами, або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашения кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання, у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Враховуючи викладене, оскільки прострочення платежів за кредитним договором № №317/АК-2008 року від 17 січня 2008 року починається з червня 2008 року, а з вимогою до позивача, відповідач звернувся 19.02.2016 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, відповідно зобов'язання за договором поруки припинилися з 26.01.2009 року. Крім того, слід зазначити, що кредит відповідно до п. 1.3. договору повинен бути повернений не пізніше 16 січня 2015 року, а вимога відповідачем направлена 19.02.2016 року. Таким чином позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, [PERSON] про припинення договору поруки підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved