Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із відповідним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначив, що 10 травня 1977 року сталася ДТП, за участю [PERSON], який керував автомобілем позивача, знаходячись на той час у трудових відносинах з Автобазою виробничого об'єднання «Луганськпошта», правонаступником якої є Луганська дирекція УДППЗ «Укрпошта». 22 липня 1977 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні ДТП, внаслідок якої була травмована [PERSON], яка в результаті ДТП стала інвалідом 3-ої групи та на теперішній час інвалідом 2-ої групи (безстроково), з 80 % втратою працездатності. Згідно рішення Слов'яносербського районного суду Луганської області від 08 квітня 2011 року з УДППЗ «Укрпошта» в особі ЛД УДППЗ «Укрпошта» на користь [PERSON] втраченого заробітку стягнуто в розмірі 80 % мінімальної заробітної плати, починаючи з 01 квітня 2011 року довічно.19 серпня 2013 року позивачем на ім'я [PERSON] було перераховано втрачений заробіток у розмірі 80 % мінімальної заробітної плати, починаючи з 01 жовтня 2011 року по 01 серпня 2013 року у сумі 16896,00 грн., а також 03 квітня 2013 року рішенням Слов'яносербського районного суду Луганської області з позивача на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди з ЛД УДППЗ «Укрпошта» на користь [PERSON] стягнено вартість санаторно - курортної путівки за 2011 рік в сумі 4590,00 грн. та моральну шкоду у сумі 5000,00 грн., а всього 9590,00 грн., внаслідок чого позивач вважав, що з часу виплати підприємством [PERSON] у нього виникло право регресної вимоги до [PERSON] в загальній сумі 26486,00 грн.. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь УДППЗ «Укрпошта» в особі ЛД УДППЗ «Укрпошта» завдану ним майнову шкоду у розмірі 26486,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 264,86 грн.. В судове засідання представник позивача не з'явився, та до початку розгляду справи на адресу суду від нього надійшла заява, в якій він підтримав заявлені вимоги УДППЗ «Укрпошта» в особі ЛД УДППЗ «Укрпошта» у повному обсязі та просив провести розгляд справи за його відсутністю. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився та до початку розгляду справи на адресу суду надав заяву з проханням провести розгляд справи за його відсутністю. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 213, ст. 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд у числі інших вирішує також питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до роз'яснень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 10 травня 1977 року сталася ДТП, за участю [PERSON], який керував автомобілем позивача, знаходячись на той час у трудових відносинах з Автобазою виробничого об'єднання «Луганськпошта», правонаступником якої є Луганська дирекція УДППЗ «Укрпошта». 22 липня 1977 року [PERSON] було визнано винним у скоєної ДТП та засуджено за ч. 1 ст. 215 КК України до одного року виправних робіт за місцем роботи. Внаслідок скоєної ДТП була травмована [PERSON], яка в результаті ДТП стала інвалідом 3-ої групи та на теперішній час інвалідом 2-ої групи (безстроково), з 80 % втратою працездатності. Згідно рішення Слов'яносербського районного суду Луганської області від 08 квітня 2011 року з УДППЗ «Укрпошта» в особі ЛД УДППЗ «Укрпошта» на користь [PERSON] втраченого заробітку у розмірі 80 % мінімальної заробітної плати, починаючи з 01 квітня 2011 року довічно. 19 серпня 2013 року позивачем на ім'я [PERSON] було перераховано втрачений заробіток у розмірі 80 % мінімальної заробітної плати, починаючи з 01 жовтня 2011 року по 01 серпня 2013 року у сумі 16896,00 грн., відповідно до фотокопії платіжного доручення № 3599 від 19 серпня 2013 року /а. с. 12/. Стаття 22 ЦК України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). 30 жовтня 2012 року [PERSON] знову звернулася до суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та 03 квітня 2013 року рішенням Слов'яносербського районного суду Луганської області з позивача на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди з ЛД УДППЗ «Укрпошта» на користь [PERSON] стягнено вартість санаторно-курортної путівки за 2011 рік в сумі 4590,00 грн. та моральну шкоду у сумі 5000,00 грн., а всього 9590,00 грн., відповідно до фотокопії рішення Слов'яносербського районного суду Луганської області по справі № 2-806/12 від 03 квітня 2013 року /а. с. 8 - 9/. 11 червня 2013 року ухвалою апеляційного суду Луганської області рішення Слов'яносербського районного суду Луганської області по справі № 2-806/12 від 03 квітня 2013 року залишено без змін /а. с. 6 - 7/. 06 вересня 2013 року сума у розмірі 9590,00 грн. була перерахована [PERSON], відповідно до фотокопії платіжного доручення № 4035 від 06 вересня 2013 року /а. с. 11/. Оскільки вищевказана шкода була заподіяна внаслідок скоєною [PERSON] ДТП, позивач вважає, що з часу виплати підприємством [PERSON] у нього виникло право регресної вимоги до [PERSON], яка в загальні сумі складає (16896,00 + 9590) = 26486,00 грн.. Згідно із ч. 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, а між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини [PERSON]. Таким чином, всебічно і повно оцінивши надані докази у їх сукупності, дослідивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог позивача та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь УДППЗ «Укрпошта» в особі ЛД УДППЗ «Укрпошта» майнову шкоду в сумі 26486,00 грн.. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь УДППЗ «Укрпошта» в особі ЛД УДППЗ «Укрпошта» понесені останнім витрати по оплаті судового збору у розмірі 264,86 грн., згідно платіжного доручення № 4604 від 26 вересня 2013 року /а. с. 1/. На підставі викладеного та

Outcome: approved