Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення невиплаченої при звільненні працівника вихідної допомоги і середнього заробітку за час затримки розрахунку, посилаючись на те, що 20 квітня 1987 року був прийнятий на посаду токара в автотранспортний цех Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд», у 1995 році був переведений шліфувальником. Відповідно до наказу № 37 від 16 березня 2015 року його було звільнено в зв»язку із скороченням штату згідно п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП). Згідно ст. ст. 44, 47, 116 КЗпП відповідач зобов'язаний у день звільнення видати належним чином заповнену трудову книжку та виплатити розрахункові кошти, у тому числі вихідну допомогу (середньомісячний заробіток) в розмірі 2532,58 грн. Відповідач не виплатив при звільненні вихідну допомогу, згідно ст. 44 КЗпП, а відтак зобов'язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку. [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 3). Вказані обставини стали підставою для звернення з позовом до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі , просить його задовільнити. Представник відповідача Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» в судове засідання не з'явився по невідомій причині, про день і час розгляду справа належним чином був повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Однак, виконавчий директор надіслав до суду письмові заперечення, згідно яких позивачеві було виплачено при звільненні вихідну допомогу як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати в розмірі 7597,74 грн. Крім цього, при стягненні суми середнього заробітку необхідно вирішити питання про суми, що підлягають сплатою підприємством за податковими зобов'язаннями. Так як представник відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення. На підставі ст.169 ч.4 ЦПК України є підстави для винесення заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково з таких підстав. Згідно наказу Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» № 17/08-ос від 11 березня 2015 року [PERSON] звільнено за п. 1 ст. 40 (скороченням штату) КЗпП з 16 березня 2015 року (а.с. 8-9). За змістом ст. 44 КЗпП при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER], позивач [PERSON] має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 3) (а.с. 11). За змістом п.7 ст.20, п.1 ст.22 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 3 (пункт 3 статті 14), надаються гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема у разі вивільнення працівників у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників їм виплачується допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати. Таким чином, позивачеві у справі [PERSON] як громадянину, який постраждав внаслідок Чорнобильної катастрофи при звільненні з місця роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП має бути виплачено гарантовану державою компенсацію у виді виплати допомоги в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати. Вказана допомога виплачується працівникові, який має спеціальний статус, тобто не є загального характеру. Крім цього, як суд вище зазначав, позивач [PERSON] відповідно до ст. 44 КЗпП має право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку при звільненні його з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП (за скороченням штату). Вказана вихідна допомога не гарантована державною компенсація за таке звільнення, а є обов'язком роботодавця при звільненні працівника та має загальний характер. Беручи до уваги той факт, що вказану допомогу при звільненні позивача [PERSON] у зв'язку із скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП) Державним підприємством «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» (колишнім роботодавцем) не виплачено, відповідно така вихідна допомога має бути стягнута на користь позивача в розмірі середньомісячного заробітку, тобто в розмірі 2532,58 грн (а.с. 10). Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. За змістом ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В той же час, з урахуванням того, що основна сума коштів, що підлягали до виплати при звільненні позивача виплачена, позиції самого позивача, що визначив термін прострочки вихідної допомоги датою звернення до суду, суд приходить до переконання про необхідність задоволення вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за час прострочки розрахунку в зазначеному позивачем розмірі. Згідно довідки-розрахунку № 348 від 14.07.2015 року, наданої відповідачем з урахуванням скороченого режиму роботи, середньомісячна заробітна плата становить 2532,58 грн. та враховуючи час від дня звільнення до дня до дня подачі позову до суду, тобто з 16.03.2015 року по 24.07.2015 року, який визначив і позивач, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 10130 грн.32 коп. Вимоги [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у майбутньому задоволенню не підлягають, оскільки при вибраному способі захисту права підлягає порушене право, а не можливість порушення цього права у майбутньому. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови N 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, суд визначає суму, що підлягає стягненню без утримання податків й інших обов'язкових платежів, оскільки справляння і сплата податку є обов'язком роботодавця та працівника. Тобто доводи відповідача з приводу зазначення у рішенні суду сум податкових зобов'язань, що підлягають утриманню є необґрунтованими. За змістом ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Таким чином, з відповідача Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн, тобто 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, станом на 1 січня 2015 року.

Outcome: approved