Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом , посилаючись на те, що він з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2000 року. Шлюб був зареєстрований в виконавчому комітеті Іларіоновської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 24. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON] [INFO]. За час шлюбу сторонами за спільні кошти придбали наступне майно: трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 72,4 кв.м., вартістю 144 540 грн., предмети домашнього вжитку: спальний гарнітур (шафа 3-х створчата із дзеркалом, комод, стіл туалетний, два ліжка, дві тумби приліжкові) - вартістю 2500 грн.; меблевий гарнітур для вітальні - вартістю 1500 грн.; м'які меблі для вітальні "Оазис» (диван, два крісла) - вартістю 3000 тис. грн.; диван для дитячої кімнати - вартістю 1800 грн.; меблевий гарнітур для дитячої кімнати (стінка, крісло) - вартістю 900 грн.; кухонний гарнітур - вартістю 1000 грн.; кухонний куток «Мираж» (кутовий диванчик, стіл, 2 табурети) -вартістю 600 грн.; кондиціонер Midea MSG- 12HR Inverter - вартістю 3000 грн.; телевізор Samsung UE-22C4000PWXUA-Bapтістю 2600 грн.; телевізор Toshiba Bomba 21 - вартістю 700 грн.; музичний центр Panasonic SC-VK650-вapтістю 1000 грн.; DVD-програвач Pioner 5758-вартістю 400 грн.; плитка газова Electrolux ЕКК 513511X - вартістю 3000 грн.; холодильник Днепр-2- вартістю 800 грн.; мікрохвильова піч Samsung CE1073AR-S - вартістю 800 грн.; кухонна витяжка Fagor - вартістю 900 грн.; м'ясорубка Moulinex DKA 213Е - вартістю 800 грн.; пилосос Samsung - вартістю 400 грн.; монітор комп'ютерний LG W2346 - вартістю 1000 грн.; комп'ютер (системний блок) - вартістю 3000 грн.; фотоапарат Canon PowerShot SX 100 IS - вартістю 900 грн.; люстра для вітальні - вартістю 700 грн., а всього предметів домашнього вжитку на загальну суму 31,300 грн. В подальшому позивач надав суду заяву про уточнення позовних вимог, в порядку ст.31 ЦПК України, та не змінюючи предмету та підстав позову просив суд визнати за ним, [PERSON], право власності на ? частину квартири [ADDRESS], як на майно сумісно набуте подружжям за час перебування у шлюбі, а також стягнути з [PERSON], на його користь, компенсацію вартості ? частини спільно сумісно нажитого майна подружжя, а саме предметів домашнього вжитку - в розмірі 13058 (тринадцять тисяч п'ятдесят вісім) гривень. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Додатково позивач суду пояснив, що з часу фактичного припинення з колишньою дружиною - [PERSON] шлюбних відносин (в серпні 2012 року) він виїхав зі спірної квартири та мешкає спільно зі своїми батьками за адресою: [ADDRESS]. З вказаного періоду до теперішнього часу будь-якого вільного доступу до колишнього помешкання та речей, які належать позивачу та його колишній дружині на праві спільної власності він не має, тому можливість контролювати додержання його прав як власника майна у позивача відсутня. На сьогодні, у вказаній спірній квартирі проживає його колишня дружина з його дочкою - [PERSON]. У зв'язку з тим, що в попередньому судовому засіданні відповідачка [PERSON] заявила суду, що зазначене [PERSON] у позові спільне майно, яке позивач просив передати йому в натурі на теперішній час у квартирі відсутнє - він був вимушений 30.08.2013 року звернутися до Синельниківського MB ГУ МВС України в Дніпропетровській області с заявою про скоєння злочину, яка була зареєстрована у матеріалах ЖЕО № 4107. Згідно висновку працівників міліції опитана [PERSON] не надала органам внутрішніх справ жодних пояснень за цим фактом, посилаючись на ст. 63 Конституції України. Позивач вважає, що відповідачка умисно відчужує чи приховує спільне майно, що може свідчити про фальсифікацію доказів, а саме виключення спірного майна з розподілу шляхом доказування, що майно ніколи не існувало або відчужено до його розподілу в інтересах сім'ї. Саме на цих підставах ним були уточнені позовні вимоги, в частині стягнення компенсації вартості ? частини майна, яке було придбано, як спільне майно подружжя. Крім того, позивач надав суду пояснення про те, що все майно, яке зазначено в позовній заяві було придбано в період шлюбу за спільні сумісні кошти в інтересах подружжя, та використовувалося ними під час спільного проживання. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили суду, що спірна трьохкімнатна квартира [ADDRESS] була придбана 30 жовтня 2003 року батьком відповідачки [PERSON] за кошти, які він взяв в борг, а потім віддавав за рахунок власник накопичень та за рахунок коштів, які були отримані батьками відповідачки від продажу будинку [ADDRESS], який належав бабусі відповідачки. Спірна квартира придбалась для батька відповідачки, але оформлювалась на ім'я [PERSON], т.я. у батьків в той час були складні стосунки і батько не хотів, щоб квартиру потім прийшлося ділити. Батько відповідачки дозволив їх подружжю, оскільки у них в той час була маленька дитина, тимчасово пожити в квартирі. Інше майно, на яке позивач заявив свої права, дійсно було придбано в період шлюбу за спільні сумісні кошти. Відповідачка підтвердила перелік майна, зазначений в позовній заяві, але заявила, що не згодна з вартістю майна, яке було зазначено в позові, оскільки подружжя тривалий час ним користувалося, та майно суттєво знецінилось. Крім того, відповідачка заявила суду, що те майно, яке позивач в первісній позовній заяві просив виділити йому в натурі - на момент розгляду справи у квартирі відсутнє, оскільки коли [PERSON] в серпні 2012 року виїхав із квартири, то забрав с собою все зазначене майно. В судове засідання 6 та 11 лютого 2014 року відповідачка [PERSON] не з'явилася, хоча про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчать розписки про отримання судового виклику (а.с.193) та заява від 11 лютого 2014 року (а.с.196) в якій відповідачка просила відкласти судовий розгляд у зв'язку з хворобою представника. З урахуванням того, що сторони по справі надали суду особисті пояснення, в присутності сторін та їх представників були допитані свідки по справі, відповідно до вимог частини 4 ст.169 ЦПК України, за згодою позивача та його представника судом було ухвалено провести судовий розгляд за відсутності відповідачки та її представника. Суд заслухав пояснення сторін, представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідив матеріали справи та встановив наступне: Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.08.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серія [NUMBER] (а.с.8). Під час шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] (а.с.8). Згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.08.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а.с.72). В рішенні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.08.2013 року зазначено, що сторони припинили подружні стосунки та ведення спільного господарства в серпні 2012 року, з цього часу позивач виїхав із квартири і мешкає окремо. На (а.с.154-177) матеріалів справи міститься звіт про оцінку побутової, комп'ютерної та фототехніки в кількості 8-ми найменувань, яка перебуває за адресою: квартира [ADDRESS], з якого вбачається, що станом на 28.10.2013 рік ринкова вартість об'єктів оцінки з урахуванням обмежувальних умов і зроблених допущень складає 13058 грн.00 коп. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд приймає до уваги те, що первісно позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на майно, розподіл майна та виділення частки цього майна в натурі. Після того, як відповідачка заявила, що визначене позивачем майно, а саме: кондиціонер Midea MSG- 12HR Inverter - вартістю 3000 грн.; телевізор Samsung UE-22C4000PWXUA- вapтістю 2600 грн.; музичний центр Panasonic SC-VK650-вapтістю 1000 грн.; мікрохвильова піч Samsung CE1073AR-S - вартістю 800 грн.; м'ясорубка Moulinex DKA 213Е - вартістю 800 грн.; монітор комп'ютерний LG W2346 - вартістю 1000 грн.; комп'ютер (системний блок) - вартістю 3000 грн.; фотоапарат Canon PowerShot SX 100 IS - вартістю 900 грн. - відсутнє, то позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути компенсацію вартості майна у сумі 13058 грн. Судом встановлено, і ця обставина не заперечувалася відповідачкою, що подружжям під час шлюбу було придбано майно, а саме: предмети домашнього вжитку: спальний гарнітур (шафа 3-х створчата із дзеркалом, комод, стіл туалетний, два ліжка, дві тумби приліжкові); меблевий гарнітур для вітальні; м'які меблі для вітальні "Оазис» (диван, два крісла); диван для дитячої кімнати; меблевий гарнітур для дитячої кімнати (стінка, крісло); кухонний гарнітур ; кухонний куток «Мираж» (кутовий диванчик, стіл, 2 табурети); кондиціонер Midea MSG- 12HR Inverter; телевізор Samsung UE-22C4000PWXUA; телевізор Toshiba Bomba 21; музичний центр Panasonic SC-VK650; DVD-програвач Pioner 5758; плитка газова Electrolux ЕКК 513511X; холодильник Днепр-2; мікрохвильова піч Samsung CE1073AR-S; кухонна витяжка Fagor; м'ясорубка Moulinex DKA 213Е; пилосос Samsung; монітор комп'ютерний LG W2346; комп'ютер (системний блок); фотоапарат Canon PowerShot SX 100 IS; люстра для вітальні. Зазначене майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Правовий статус та процедура розподілу такого майна врегульовані статтями 60, 61,63,69,70,71 Сімейного кодексу України та статтями 364, 370 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Суд приходить до висновку, що обставини, які можуть вплинути на розмір часток сторін, як це передбачено ст.ст. 70 та 71 СК України, судом не встановлено. Суд проаналізував пояснення сторін, які підтвердили факт придбання спірного майна під час шлюбу; звернення позивача до Синельниківського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області в серпні 2013 року (а.с.57), висновок Синельниківського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області в серпні 2013 року від 09.08.2013 року (а.с.59) в якому зазначено, що відповідачка [PERSON] пояснила, що відмовляється від надання пояснень з цього приводу, на підставах, передбачених статтею 63 Конституції України. Крім того, суд враховує пояснення свідків, допитаних судом в ході судового розгляду: Свідок [PERSON], який був допитаний судом в ході судового розгляду 12.11.2013 року пояснив, що позивач є його рідним братом, який разом зі своєю родиною проживав в м. Синельникове. Спочатку брат з дружиною проживав в орендованій квартирі, а в 2003 році він з дружиною купив квартиру в м. Синельникове, причому батьки позивача давали йому гроші у сумі 750 доларів США. Під час шлюбу брат та його дружина придбали побутову техніку та меблі, які знаходились в квартирі, йому про це відомо, тому що у нього є автомобіль і він неодноразово допомагав брату доставляти куплені речі в квартиру. Коли брат пішов від дружини, то він приїхав до батьків в с. Іларіоново, приїхав електричкою і у нього при собі були тільки особисті речі та документи; ніяких речей із квартири він не забирав і не привозив. Свідок [PERSON] надав суду пояснення про те, що він є другом позивача [PERSON] і хресним батьком його доньки [PERSON]. Вони товаришують давно, разом працюють. Часто бував у них в гостях, бачив, як обстановка в квартирі змінювалася на краще - позивач купував нову побутову техніку та меблі. Техніка купувалася через Інтернет - магазини і свідок часто допомагав доставляти нові речі в квартиру. Навів перелік предметів домашнього вжитку, які були куплені сторонами. Крім того, свідок повідомив, що як хресний батько доньки позивача він був присутнім на дні народженні дівчинки в серпні 2012 року, вже після того, як позивач пішов із квартири, але обстановка в квартирі не змінилася. Свідок [PERSON] була допитана судом в ході судового засідання 22 січня 2014 року, пояснила суду, що позивач по справі є її меншим сином. Він був одружений і проживав разом з дружиною та донькою в м. Синельникове. 11 серпня 2012 року син приїхав до неї електричкою - у нього були при собі тільки особисті речі, приїхав з сумочкою та пакетом, інших речей у нього при собі не було. Інші свідки з боку позивача, за клопотанням позивача судом не допитувалися. Суд вважає, що позиція відповідачки [PERSON] спрямована на приховування спірного майна від його розподілу в судовому порядку . Стаття 10 ЦПК України, закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, в тому числі й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 60 ЦПК), крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] обґрунтував свої позовні вимоги та надав суду належні та допустимі докази, на підтвердження своїх позовних вимог. В свою чергу, відповідачка [PERSON] не проявляла процесуальну активність, спрямовану на доказування своїх заперечень, тому суд вважає, що відповідачкою не були надані достатні, належні та допустимі докази відсутності у неї спірного майна на момент розгляду справи в суді, а також того, що спірне майно було вилучено саме позивачем; також, суду не представлені докази, які б ставили під сумнів обґрунтування вартості спірного майна, яке було надано позивачем. Відповідачка та її представник не навели суду жодного аргументу на спростування доказів наданих позивачем, та не заявляли про необхідність вчинення будь-яких процесуальних дій для встановлення невідповідності заявлених позивачем доказів обставинам справи; не заявляли суду про наявність у них інших доказів на підтвердження їх заперечень. Статтями 5 та 10 ЦПК України закріплені принципи рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та здійснення судочинства на засадах змагальності. Аналогічні положення про принцип рівності закріплені в статті 129 Конституції України. Змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень, звільнення суду від обов'язку збирання доказів. Принцип змагальності вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав, тобто обумовлює мотивацію поведінки сторін під час розгляду справи. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України сторони та інші особи учасники процесу обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами - це і є проявом змагальності та диспозитивності сторін. Оскільки суд зобов'язаний попередити про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, ризик настання цих наслідків покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України . З урахуванням того, що судом встановлено, що відповідачка [PERSON] приховує частину спільного сумісного майна подружжя , а саме: кондиціонер Midea MSG- 12HR Inverter - вартістю 3000 грн.; телевізор Samsung UE-22C4000PWXUA- вapтістю 2600 грн.; музичний центр Panasonic SC-VK650-вapтістю 1000 грн.; мікрохвильова піч Samsung CE1073AR-S - вартістю 800 грн.; м'ясорубка Moulinex DKA 213Е - вартістю 800 грн.; монітор комп'ютерний LG W2346 - вартістю 1000 грн.; комп'ютер (системний блок) - вартістю 3000 грн.; фотоапарат Canon PowerShot SX 100 IS - вартістю 900 грн. від розподілу, суд вважає за необхідне врахувати вартість цього майна при поділі. У зв'язку з тим, що відповідачкою не надані докази, які б спростовували вартість майна, зазначену позивачем, відповідачкою та її представником не заявлено про призначення та проведення товарознавської експертизи для визначення вартості спірного майна - при вирішенні спору в частині стягнення компенсації вартості майна суд виходить із доказів, наданих позивачем, а саме із звіту №1031 складеного ТОВ « С-ТИМАТИКА» станом на 28.10.2013 року (а.с.154-177), виходячи із якого вартість кондиціонера Midea MSG- 12HR Inverter - вартістю 3000 грн.; телевізора Samsung UE-22C4000PWXUA- вapтістю 2600 грн.; музичного центра Panasonic SC-VK650-вapтістю 1000 грн.; мікрохвильової пічки Samsung CE1073AR-S - вартістю 800 грн.; м'ясорубки Moulinex DKA 213Е - вартістю 800 грн.; монітору комп'ютерного LG W2346 - вартістю 1000 грн.; комп'ютеру (системний блок) - вартістю 3000 грн.; фотоапарату Canon PowerShot SX 100 IS - вартістю 900 грн., всього загальною вартістю 13058,00 грн. При цьому суд вважає за необхідне застосувати положення статті 364 ЦК України, якою передбачено-якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від іншого співвласника грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Положеннями ст. ст. 3,4 ЦПК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які захищаються судом у способи, визначені законами України. Загальний перелік таких способів захисту визначено в ст. 16 ЦК України . Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином, позивачем був обраний спосіб захисту права, встановлений законом. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.12.2003 року за № 2418220, квартира [ADDRESS]: зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], 30.10.2003 року ВАР № 541478 р.2819. (а.с.9). Також в матеріалах справи є в наявності копія договору купівлі-продажу посвідченого 30.10.2003 року, приватним нотаріусом Синельниківського міського округу [PERSON] (а.с.9.) відповідно до якого відповідач [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Крім того, в матеріалах справи є технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] виданий на ім'я [PERSON] (а.с.110-113). На а.с.11-32 матеріалів справи міститься звіт про оцінку 3-х кімнатної квартири [ADDRESS], з якого вбачається, що станом на 05.07.2013 рік ринкова вартість об'єкта оцінки становить 144540 грн.00 коп. Для вирішення позовних вимог [PERSON] в частині визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS], для з'ясування обґрунтованості заперечень відповідачки [PERSON], в судовому засіданні 05 лютого 2014 року, судом за клопотанням відповідачки були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є батьком відповідачки. В 2003 році у нього склалися конфліктні стосунки з дружиною і він вирішив придбати собі квартиру у м. Синельникове. Для цього він взяв в борг у своєї куми [PERSON] 1500 доларів США, та трохи грошей у нього було своїх. Всього за квартиру він заплатив десь 2800 доларів США. Для того щоб запобігти в подальшому поділу цієї квартири зі своєю дружиною - він вирішив оформити квартиру на доньку [PERSON] і дозволив тимчасово проживати їй в квартирі разом з чоловіком та онукою. Сам свідок в квартирі ніколи не жив, але бував часто, ніколи в цій квартирі не прописувався. Одразу після придбання квартири він почав робити в квартирі ремонт, в тому числі установлювали автономну систему опалення, для чого він наймав слюсаря. Сам свідок не бачив, як позивач вивозив речі із квартири, але бачив, що майно в квартирі відсутнє. Свідок [PERSON] пояснив суду, що наприкінці 2003 року він продавав належну йому квартиру [ADDRESS], документи на квартиру оформлювалися на відповідачку [PERSON], гроші за квартиру передавав її батько. Коли дивились квартиру, то батько сказав: «[PERSON], дивись, подобається тобі квартира - чи ні. Тобі тут жити». Свідок [PERSON] пояснила, що в 2003 році вона дала в борг своєму кумові [PERSON] 1500 доларів США, т.я. він хотів для себе придбати квартиру, оскільки вони сварилися з жінкою і він хотів жити в квартирі. Потім, в 2006 році гроші повернув. Свідок [PERSON] пояснив суду, що в 2003 році на прохання свідка [PERSON] він виконував в квартирі роботи по влаштуванню автономного опалення. Гроші за роботу йому платив [PERSON] - 4000 грн. В квартирі свідок бачив відповідачку [PERSON]. Позивача бачив в квартирі один раз. Свідок [PERSON] надала суду пояснення, що відповідачка [PERSON] - є її донькою. В 2003 році вона з чоловіком [PERSON] хотіла розлучатися і чоловік вирішив купити цю квартиру. Потім все наладилося, а в квартирі залишилася проживати їх донька [PERSON]. За час проживання в шлюбі донька та її чоловік купували майно, але зараз частина речей відсутня, донька сказала , що позивач вивіз речі. Свідок вважає, що у позивача є ключі і він сам вивіз речі із квартири. Гроші на придбання квартири чоловік позичив у куми, а потім вони продали будинок матері свідка і повернули гроші. Свідок вважає, що її чоловік [PERSON] хотів залишити квартиру доньці [PERSON]. Таким чином, заперечення відповідачки зводились до того, що спірна квартира була придбана її батьком за власні кошти, для нього, і не є спільною сумісною власністю подружжя. Однак, суд приймає до уваги те, що зустрічний позов про визнання квартири [ADDRESS] особистою власністю [PERSON] - заявлений не був. Крім того, самостійні вимоги третіх осіб щодо предмету спору, будь-якого характеру, в тому числі про визнання частково недійсним договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 30 жовтня 2003 року та переведення прав покупця - суду не заявлялося. Також, суд приймає до уваги те, що за поясненнями сторін та свідків встановлено, що одразу після придбання спірної квартири в 2003 році на ім'я відповідачки - сторони вселились в квартиру, користувалися нею, в інтересах родини робили ремонт і поліпшення. Позивач зареєстрований в спірній квартирі 26 жовтня 2004 року, що підтверджується копією паспорта на ім'я [PERSON] (а.с.5); відповідачка [PERSON] зареєструвалась у спірній квартирі 25 лютого 2004 року, що підтверджується копією її паспорта (а.с.7). Суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин частину 1 ст.60 СК України, яка визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірна квартира [ADDRESS] - є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд, також, враховує те, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Тобто, право позивача [PERSON] на ? частину спірного нерухомого майна підлягає захисту шляхом визнання права власності на належну позивачу частину спільного сумісного майна. Таким чином, встановивши обставини справи, суд приходить до висновку , що позовні вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на ? частину квартири [ADDRESS], а також на предмети домашнього вжитку - обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: approved