Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 жовтня 2013 року по справі №22ц/780/4809/2013 з суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто суму боргу в розмірі 259 500, 00 гривень та судовий збір в розмірі 3 885, 00 гривень. Як стверджує позивач, з метою ухилення від виконання вищезазначеного рішення суду відповідач [PERSON] умисно відчужила на користь своєї матері [PERSON] 1/4 частини квартири №24, яка знаходиться за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Декабристів, 50, шляхом укладення 19 грудня 2013 року договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1083, на яку позивач мав право претендувати в рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні №41430136. Таким чином, позивач просить суд визнати недійсним недійсним договір дарування 1/4 частини спірної квартири, оскільки останній укладений з порушенням норм чинного законодавства, та скасувати відповідну державну реєстрацію спірного майна. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача [PERSON] та відповідач в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, однак в матеріалах справи містяться письмові заперечення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіславши до суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності. Представник третьої особи реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. У звязку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 жовтня 2013 року по справі №22ц/780/4809/2013, яке набрало законної сили, з суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто суму боргу в розмірі 259 500, 00 гривень та судовий збір в розмірі 3 885, 00 гривень. Як вбачається з копії розписки від 19 грудня 2013 року, [PERSON] прийняла в дар 1/4 частини спірної квартири в рахунок погашення заборгованості [PERSON] згідно договору позики від 20 квітня 2007 року. Відповідно до договору дарування від 19 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1083, [PERSON] (колишнє прізвище - [PERSON]) О.П. (дарувальник) безоплатно передала у власність [PERSON] 1/4 частини квартири №24, яка знаходиться за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Декабристів, 50. Постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції [PERSON] від 11 січня 2014 року відкрито виконавче провадження №41430136, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 259 500,00 гривень. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції від 31 січня 2014 року, накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно [PERSON]П Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2014 року, яку залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2014 року, встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику [PERSON] Відповідно до акту державного виконавця від 26 червня 2014 року, станом на 26 червня 2014 року, [PERSON] вищезазначене рішення суду не виконує, на виклик державного виконавця не з'являється. Відповідно до акту державного виконавця від 05 листопада 2014 року, станом на 05 листопада 2014 року, [PERSON] вищезазначене рішення суду не виконує, на виклик державного виконавця не з'являється. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за [PERSON] здійснено державну реєстрацію права власності на 1/4 частини квартири №24, яка знаходиться за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Декабристів, 50, що належить на праві власності на підставі договору дарування 1/4 частини квартири, укладеного 19 грудня 2013 року між [PERSON] (колишнє прізвище [PERSON]) [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1083 Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою ставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.\~ Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до вимог ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Крім того, як в роз'ясненні Міністерства юстиції України від 16.03.2011 року "Договір дарування", зазначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому іншій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (пункт 1 статті 717 ЦК України) . Як зазначалося, договір дарування є безоплатним, тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваної особи зустрічних дій майнового або немайнового характеру. Договір дарування, укладений з порушенням вимог закону про безоплатність передання іншій стороні майна у власність, є нікчемним. Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, враховуючи, що відповідно до розписки (том. 1 а.с. 154), на яку також посилається відповідач в своїх письмових запереченнях ( том. 1 а.с. 131), [PERSON] в рахунок погашення заборгованості прийняла в дар частину спірної квартири від [PERSON], такий договір дарування вважається таким, що прийнято з порушеннями норм чинного законодавства та не є договором дарування, оскільки встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, крім того, особливості договору дарування, як уже було зазначено, є його безоплатність, будь-яке зустрічне майнове надання (у вигляді речі чи права або звільнення від обовязку) з боку особи, яка безкоштовно одержує майно у власність, свідчить про відсутність дарування, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та відновити становище, яке існувало до порушення прав позивача шляхом скасування держаної реєстрації права власності на спірне майно.

Outcome: approved