Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про визнання правочину недійсним. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.05.2005 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу згідно якого, позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] (далі-квартира, спірна квартира). До того, як спірну квартиру було придбано позивачем, вона належала на праві власності [PERSON], яка згідно договору - купівлі - продажу від 31.12.2004 року передала право власності на неї [PERSON], яка в свою чергу, продала квартиру відповідачу. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.03.2010 року договір купівлі - продажу спірної квартири від 21.12.2004 року було визнано недійсним. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.03.2012 року, яке рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.09.2012 року в частині було скасовано, витребувано у позивача на користь [PERSON], [PERSON] спірну квартиру та зобов'язано позивача звільнити спірну квартиру. Посилаючись на те, що спірна квартира вибула з власності позивача з підстав того, що договір купівлі - продажу від 21.12.2004 року було визнано недійсним, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 27.05.2005 року між [PERSON] та [PERSON] та стягнути з відповідача 100 000 грн. отриманих від реалізації спірної квартири на підставі недійсного договору купівлі - продажу. Судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, не повідомив суд про причини своєї неявки, пояснень по справі не надав, явку представника не забезпечив. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд, вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира належала на праві власності [PERSON], яка згідно договору - купівлі - продажу від 31.12.2004 року передала право власності на неї [PERSON], яка в свою чергу, продала квартиру відповідачу. Між позивачем та відповідачем 27.05.2005 року було укладено договір купівлі-продажу квартири відповідно до умов якого, відповідач передав у власність, а позивач прийняв у власність квартиру [ADDRESS], за ціною 100 000 грн. Вказаний вище правочин був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (далі-третя особа). Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 25.03.2005 року [PERSON] була визнана недієздатною. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 27.06.2008 року [PERSON] призначено опікуном над недієздатною [PERSON] Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.03.2010 року договір купівлі - продажу спірної квартири від 21.12.2004 року було визнано недійсним. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.03.2012 року, яке рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.09.2012 року в частині було скасовано, витребувано спірну квартиру у позивача на користь [PERSON], [PERSON] та зобов'язано позивача звільнити спірну квартиру. Згідно ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних про визнання правочині не дійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК ( 435-15 ). Згідно ст.60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 30.03.2010 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 31.12.2004 року між [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі №703 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 10.01.2005 року за № 485. На момент звернення позивача до суду вищевказане рішення набрало законної сили. Так, зважаючи на те, що [PERSON] визнана недієздатною суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 27.05.2005 року між [PERSON] та [PERSON] слід визнати недійсним. Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. На момент розгляду справи відповідач не повернув отримані ним кошти за договором купівлі - продажу від 27.05.2005 року, що суперечить нормам чинного законодавства України, порушує права та інтереси позивача та підлягає судовому захисту. Оскільки спірна квартира вибула з володіння позивача на підставі рішення Оболонського районного суду від 27.03.2012 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 25.09.2012 року та враховуючи ту обставину, що договір купівлі - продажу від 27.05.2005 року на підставі якого, відповідач отримав від позивача 100 000 грн. визнаний судом недійсними, а також те, що відповідач в добровільному порядку отриманих коштів позивачу не повернув, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивача в частині стягнення з відповідача 100 000 грн., отриманих у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу. Отже, зважаючи на наведене вище, суд прийшов до висновку позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Укладений договір купівлі - продажу від 27.05.2005 року слід визнати недійсним, сплачені позивачем кошти в розмірі 100 000, 00 грн. підлягають поверненню відповідачем на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved