Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме: легкового автомобіля ВАЗ 21124, 2008 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] та технічного паспорту серії [NUMBER] . Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником транспортного засобу, а саме: легкового автомобіля ВАЗ 21124, 2008 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] . У вересні 2016 року позивач передав вищевказаний автомобіль разом з технічним паспортом на нього у тимчасове безоплатне користування третій особі - своєму брату [PERSON] . У квітні 2017 року позивач звернувся до [PERSON] з проханням повернути належний йому автомобіль, у відповідь, отримавши інформацію про те, що цей автомобіль перебуває у володінні іншої особи, а саме відповідача [PERSON] . 10 жовтня 2016 року [PERSON] передав належний позивачу на праві власності автомобіль [PERSON] , який натомість сплатив [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 грн. та зобов`язувався на протязі 6 (шести) місяців сплатити [PERSON] ще 25000 грн. Свої обов`язки [PERSON] зафіксував у формі розписки. [PERSON] не передав до цього часу суму коштів за цією розпискою, автомобіль на даний час перебуває у володінні [PERSON] та не повернутий власнику. Дізнавшись про ці обставини, позивач звертався до відповідача із вимогою про повернення автомобіля, у відповідь отримуючи відмови. Не отримавши результатів від надсилання претензій на адресу відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 серпня 2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено її до судового засідання. Відповідачу та третій особі був встановлений строк для подання заперечення або пояснення щодо позову. (а.с. 20). 15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 року за № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до п. 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд даної справи проводився за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року було закінчено підготовче судове засідання і призначено справу до судового розгляду. (а.с.69). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов з підстав, викладених в позовній заяві та поясненнях до позовної заяви, та не заперечив проти розгляду справи за відсутності відповідача та третьої особи та ухвалення заочного рішення. Відповідач про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак в судове засідання вкотре не з`явився, причини неявки суду не повідомив, правом подання відзиву не скористався, інших заяв, клопотань, суду не надав. Третя особа про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, правом подання письмових пояснень не скористався, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд прийшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України, визначено способи захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За положенням ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що у відповідності до довідки територіального сервісного центру № 1847 Регіонального сервісного центру в Житомирській області Міністерства внутрішніх справ України від 01.07.2017 р. № 752 позивач є власником транспортного засобу, а саме легкового автомобіля ВАЗ 21124, 2008 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] . Згідно розписки від 10.10.2016 р., наданої відповідачем, останній купив у розстрочку автомобіль ВАЗ 112 у третьої особи - [PERSON] та зобов`язався виплатити суму 30 000 гривень за шість місяців з 10 жовтня 2016 року за автомобіль ВАЗ 112 держаний номерний знак [NUMBER] . Відповідач 10.10.2016 р. сплатив перший внесок у розмірі 5000,00 грн. Ця обставина підтверджує перебування у володінні відповідача спірного майна та узгоджується з поясненнями представника позивача. Таким чином, відповідач отримав у володіння транспортний засіб, що належить позивачу без належних на те правових підстав та за відсутності належним чином оформленого правочину саме з позивачем, як власником транспортного засобу. Згідно із нормами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Правила ч. 1 ст. 317 ЦК України стверджують про те, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За ч. 2, 3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права володіння або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 346 ЦК України встановлено перелік підстав, за якими припиняється паво власності на майно. Враховуючи вищеозначене, суд прийшов до висновку, що позивач, як власник не здійснював жодних дій, направлених на передачу чи відчуження в будь-який спосіб транспортного засобу ВАЗ 21124, 2008 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , що належить йому на праві власності на користь відповідача, тому і право власності позивача на це майно не припинене і не може вважатись набутим у законний спосіб відповідачем, що виключає добросовісність набуття ним спірного майна. Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Ця норма передбачає беззаперечне та безумовне право власника на повернення свого майна з чужого незаконного володіння. За приписами статей ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку, що відповідачем отримано у володіння майно, а саме легковий автомобіль ВАЗ 21124, 2008 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] без належних на те правових підстав, що є порушенням права власності позивача. А тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до абз. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З огляду на викладене підлягає стягненню із відповідача на користь позивача сума судового збору у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved