Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Сьомаки Хмільницького району. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS], вартістю 111480 гривень. За життя, а саме 20.11.2010 року, спадкодавцем було зроблено розпорядження, яким вона заповіла позивачу все своє майно. Позивач протягом встановленого законом строку звернувся з заявою до нотаріальної контори, внаслідок чого була заведена спадкова справа. Однак, отримати свідоцтво на спадщину за заповітом у позивача немає можливості, оскільки відсутня правовстановлюючі документи на будинок, що змушує її звернутись до суду. В судове засідання сторони не з'явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. При цьому позивач свої позовні вимоги пітримала повністю та просила їх задоволити. Відповідач проти задоволення позову не заперечував. Враховуючи подані сторонами заяви, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини: [INFO] померла [PERSON] (а.с.7), мати позивача (а.с.14). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS], вартістю 111480 гривень. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, наданої державним нотаріусом Хмільницької державної нотаріальної контори за життя [PERSON] 20.11.2010 року склала заповіт, відповідно до якого заповіла усе належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, позивачу [PERSON] (а.с.31). Вказаний заповіт був посвідчений 20.11.2010 року секретарем виконкому Сьомаківської сільської ради Хмільницького району та зареєстрований в реєстрі за № 20. 14.11.2011 року [PERSON] був вчинений інший заповіт, відповідно до якого вона заповіла [PERSON] належний їй незакінчений житловий будинок з земельною ділянкою на якій він знаходиться з введеними в подальшому щодо нього спорудами, що знаходяться в [ADDRESS]. Заповіт був посвідчений секретарем виконкому Сьомаківської сільської ради Хмільницького району 14.11.2011 року та зареєстрований в реєстрі за № 26. Згідност.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Судом встановлено, що заповіт, що був складений пізніше скасував попередній лише частково. Аналізуючи матеріали спадкової справи судом встановлено, що своїм правом на спадкування за заповітом скористались, як позивач - [PERSON], так і спадкоємець за іншим заповітом - [PERSON], подавши в межах шестимісячного строку заяви нотаріусу за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини. Як вбачається з довідки № 188 від 02.03.2017 року (а.с.16) та довідки № 204 від 10.03.2017 року (а.с.37),[PERSON] на день смерті проживала в [ADDRESS], разом з нею з 1998 року проживала її дочка [PERSON] Житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], належить спадкодавцю (а.с 15,17). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті [PERSON] 23.10.2013 року заведено спадкову справу (а.с 38). Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], житловий будинок та господарчі споруди за зазначеною адресою, збудовано протягом 1956-1980, 2010 роки, відомості про самовільне будівництво відсутні (а.с.8-13). Відповідно до витягу з розпорядження № 1 Сьомаківської сільської ради від 19.01.2016 року вулицю «Комсомольська» в с. Сьомаки було перейменовано на вулицю «Ковалівка» з відповідними номерами домогосподарств. (а.с. 36). Суд, дослідивши докази прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до пп. 6- Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами належить померлій [PERSON] В силу ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Наданими суду доказами доведено, що позивач прийняла спадщину в силу ст. 1268 ЦК України, крім того вчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а тому вважається такою, що спадщину прийняла. Беручи до уваги викладене, позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Куруючись ст.ст. 1216-1218, 1220-1223, 1233, 1254, 1268-1270, 1296 ЦК України, ст.ст. 3, 6, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України,суд,-

Outcome: approved