Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], належав до суспільної групи - колгоспний двір, членами якого були, вони позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та [PERSON], голова двору. Вважає, що спірний будинок належав їм, позивачам та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, тобто по 1/5 ідеальній частині кожному. Стверджують, що [INFO] року померла [PERSON] За життя спадкодавець [PERSON] своїм майном (1/5 частиною спірного будинковолодіння, на яку мала право як член колгоспного двору), не розпорядилась. Після смерті [PERSON], вони позивачі [PERSON] та [PERSON], як єдині спадкоємці першої черги спадкування за законом прийняли спадщину по 1/10 (1/5:2) частині спірного будинковолодіння, так як на момент смерті спадкодавця проживали з такою. Вважають, що вони, позивачі [PERSON] та [PERSON] з урахуванням 1/5 частини будинковолодіння, які належали їм як членам колгоспного двору, стали власниками по 3/5 (1/5+1/10) частині спірного будинковолодіння. Зазначають, що вони, позивачі [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк звернулись в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння. Покликається на те, що вона, позивачка [PERSON] протягом 2014 року здійснила прибудову до спірного будинковолодіння. Площа збудованої прибудови становить 38,4 кв.м, в результаті чого її, позивачки [PERSON] частина та загальна площа будинку збільшилися, а частки інших співвласників змінилися. З огляду на наведене, просять суд визнати за ними, позивачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право власності на спірне будинковолодіння, зокрема за [PERSON] та [PERSON] право власності по 21/100 частині спірного будинковолодіння за адресою: [ADDRESS], за [PERSON] право власності на 14/100 зазначеного будинковолодіння, а за [PERSON] право власності на 44/100 частини такого. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, однак подали заяви, в яких позовні вимоги підтримують та просять розгляд справи проводити у їх відсутності. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності та проти позову не заперечує. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Яксманицький Р.С. в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду копію спадкової справи №51/2016, заведеної внаслідок смерті [PERSON], котра померла [INFO] року. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого була [PERSON], а членами такого, як вважає суд, - [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], позивачі по справі, що підтверджується виписками з погосподарських книг по с.Хоросниця Твіржанської сільської ради Мостиського району. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], тобто кожен на 1/5 частину будинковолодіння по [ADDRESS]. [INFO] року відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] Спадкове майно становить 1/5 частина вищезазначеного будинковолодіння по [ADDRESS] Спадкодавець [PERSON] за життя усім своїм майном, в тому числі 1/5 частиною спірного будинковолодінням, не розпорядилася. Спадкове майно успадкували у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, як вважає суд, спадкоємці першої черги спадкування за законом - [PERSON] і [PERSON], діти спадкодавця (1/5:2=1/10), які з врахуванням своїх часток, стали власниками по 3/5 частини спірного будинковолодіння за кожним (1/5+1/10). З матеріалів справи вбачається, що позивачі [PERSON] і [PERSON] не можуть в позасудовому порядку оформити право власності на належні їм частки у спірному будинковолодінні, оскільки на таке за життя спадкодавцем [PERSON] належним чином не оформлено право власності. Вказані обставини підтверджуються: копією свідоцтва про смерть [PERSON], копією спадкової справи №51/2016, заведеної внаслідок смерті [PERSON], довідками виданими Твіржанською сільською радою Мостиського району, актом обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 28.01.2016 року, виписками з погосподарських книг по с.Хоросниця Твіржанської сільської ради Мостиського району, іншими матеріалами справи. Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Як відомо із ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У відповідності до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 та 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У ч.1 ст.1297 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивачів на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачами у порядку спадкування. Слід зазначити і те, що позивачка [PERSON] протягом 2014 року здійснила самочинно прибудову до спірного будинковолодіння, з метою збільшення в такому жилої площі. Площа самочинно збудованої прибудови становить 38,4 кв.м, в результаті чого загальна площа будинку збільшилися, а частки інших співвласників змінилися. Вказане підтверджується копією технічного паспорта на вищевказаний житловий будинок, виготовлений ФОП [PERSON] станом на 24.12.2016 року. Згідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Проте, у відповідності до ч.5 цієї статті на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до частини 3 та 4 статті 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює, розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Так, згідно з пп. 1.2.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу від 17.05.2005 р. №76, технічна документація коригується в міру зміни технічного стану будинку, переоцінки основних фондів, проведення його капітального ремонту чи реконструкції, переобладнання, перепланування та зміни цільового призначення будинку, квартири (кімнати). Із довідки ФОП [PERSON] за №12 від 10.01.2016 року відомо, що ідеальна частка кожного з позивачів у житловому будинку, який знаходиться в [ADDRESS] після проведеної добудови становить: [PERSON] - 21/100, що складає 25,74 кв.м., [PERSON] - 14/100, що складає 17,16 кв.м., [PERSON] - 44/100, що складає 17,16 кв.м. та 38,4 кв.м. у самочинно збудованій прибудові, [PERSON] - 21/100, що складає 25,74 кв.м. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши такі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і визнання за такими права власності на спірне будинковолодіння, з урахуванням наступних часток, зокрема: [PERSON] - 21/100, що складає 25,74 кв.м., [PERSON] - 14/100, що складає 17,16 кв.м., [PERSON] - 44/100, що складає 17,16 кв.м. та 38,4 кв.м. у самочинно збудованій прибудові, [PERSON] - 21/100, що складає 25,74 кв.м.

Outcome: approved