Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним довіреності, договору купівлі-продажу та визнання права власності, та просив суд: визнати недійсною довіреність, посвідчену 04.09.2013 року державним нотаріусом Жашківської державної нотаріальної контори Черкаської області Кравчуком І.М., зареєстровану в реєстрі за № 1-640; витребувати автомобіль марки Mercedes-Benz C 200, 2004 року випуску, шасі № [NUMBER] з чужого незаконного володіння; визнати за собою право приватної власності на автомобіль марки Mercedes-Benz C 200, 2004 року випуску, шасі № [NUMBER], та стягнути з [PERSON] на свою користь судові витрати в розмірі 1 000 (однієї тисячі) грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд визнати недійсною довіреність, посвідчену 04.09.2013 року державним нотаріусом Жашківської державної нотаріальної контори Черкаської області Кравчуком І.М., зареєстровану в реєстрі за № 1-640; визнати недійсним Договір купівлі-продажу автомобіля марки Mercedes-Benz C 200, 2004 року випуску, шасі № [NUMBER], укладеного між [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право приватної власності на автомобіль марки Mercedes-Benz C 200, 2004 року випуску, шасі № [NUMBER]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 1 000 (однієї тисячі) грн. 00 коп. Відповідач [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності, просила суд витребувати автомобіль марки Mercedes-Benz C 200, 2004 року випуску, шасі № [NUMBER] з чужого незаконного володіння [PERSON] та визнати за нею право власності на зазначений автомобіль. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі. Проти зустрічного позову [PERSON] та його представник заперечували, оскільки спірний автомобіль вибув з власності позивача поза його волею злочинним шляхом, а відтак, підстав для витребування та визнання за відповідачем права власності не вбачають. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] проти позову [PERSON] заперечував, просив задовольнити зустрічний позов [PERSON], оскільки спірний автомобіль був набутий нею законним шляхом та вона є добросовісним набувачем. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа Державний нотаріус Жашківської Державної нотаріальної контори Черкаської області Кравчук І.М. в судове засідання з'явився, дійсно підтвердив, що ним було посвідчено Довіреність, що зареєстрована в реєстрі на гр. [PERSON], повідомив, що по даному факту наявне кримінальне провадження, оскільки підпис від імені [PERSON] вчинений іншою особою. В нотаріальній конторі, де працює Кравчук І.М. працівниками правоохоронних органів проведено виїмку всіх документів з приводу посвідчення зазначеної Довіреності. Особа позивача [PERSON] нотаріусу не знайома, довіреність посвідчував на підставі паспортів, які надавали особи під час оформлення документів. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а для задоволення зустрічного позову [PERSON] суд не вбачає підстав. Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд та згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. ч. 4-5 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частина 1 ст. 316 ЦК України встановлює, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, судом встановлено, що в червні 2013 року [PERSON] було придбано спірний автомобіля марки Mercedes-Benz C 200, 2004 року випуску, шасі № [NUMBER], в зв'язку з чим було виписано Рахунок-фактуру. Зі слів позивача, в зв'язку з необхідністю ремонту, спірний автомобіль, разом з ключами та технічним паспортом, позивачем [PERSON] було передано [PERSON] з умовою ремонту автомобіля та його повернення наступного дня. В порушення домовленостей, [PERSON] не повернув автомобіль [PERSON] наступного дня, внаслідок чого було визвано працівників правоохоронних органів, якими складено протокол про самоуправство відносно [PERSON] За даним фактом Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013110020010519 від 07.09.2013 року за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України. В ході розслідування було встановлено, що від імені первісного позивача 04.09.2013 року в м. Жашкові Черкаської області третьою особою було видано Довіреність, що зареєстрована в реєстрі за № 1-640 на громадянина [PERSON] з правом зняття з обліку та продажі спірного автомобіля. Як пояснив позивач [PERSON], зазначена довіреність ним не видавалась, а підпис та рукописний надпис «[PERSON].» на ній вчинений іншою особою, в підтвердження чого слугує наданий та долучений до матеріалів справи Висновок експерта від 31.12.2013 року № 509/тдд, виданий судовим експертом Шульгою О.В., співробітником Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в м. Києві (а.с. 175-186). Вказана експертиза проводилася в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12013110020010519 від 07.09.2013 року. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Постановою Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Так як матеріалами справи, а саме висновком експерта, доводиться факт укладення правочину поза волею позивача, це є достатньою підставою для визнання його недійсним, а відтак позовні вимоги в частині визнання недійсною довіреності від 04.09.2013 року № 1-640 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що в подальшому скориставшись довіреністю, спірний автомобіль [PERSON] було продано та зареєстровано 11.09.2013 року за [PERSON], про що свідчить наявна в матеріалах справи копія Технічного паспорту на Автомобіль № [NUMBER], який в свою чергу перепродав його [PERSON], згідно Довідки-рахунку Серії ВІА № 144992 від 08.12.2013 року, в чиїй власності він наразі перебуває (а.с.19). Оскільки [PERSON] діяв на підставі довіреності, яка не відповідає вимогам чинного законодавства, то договір купівлі-продажу між ним та [PERSON] є таким, що суперечить вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України, наслідком чого є недійсність самого договору купівлі-продажу та недійсності договору купівлі-продажу укладеного між [PERSON] та [PERSON] З урахуванням викладених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля між [PERSON] та [PERSON] також є обґрунтованими. Що стосується позовних вимог позивача про визнання права власності на спірний автомобіль, суд зазначає про наступне. Як встановлено судом, 09.12.2013 року [PERSON], знайшовши спірний автомобіль біля будинку [ADDRESS] в м. Києві, викликав на місце події співробітників міліції, які зафіксували даний факт та, перевіривши номер кузова, передала його на зберігання позивачу [PERSON], про що свідчить відповідна розписка, яка міститься в матеріалах справи. Згідно висновку № 8/1-4(врер)-9 Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в м. Києві ідентифікаційний номер кузова «[NUMBER]» автомобіля марки «Mercedes-Benz C 200» не змінювався та є первинним, що також підтверджує факт належності знайденого автомобіля позивачу. На даний момент спірний автомобіль перебуває на відповідальному зберіганні у позивача [PERSON], що також було підтверджено останнім у судовому засіданні. 13.03.2014 позивачем [PERSON] було надіслано лист-звернення на ім'я Відповідачки, де було запропоновано вчинити протягом 3-х (трьох) днів з моменту отримання даного Листа дії щодо відновлення його порушеного права власності на спірний автомобіль, проте, зі свідчень наданих в судовому засіданні, Відповідачка жодних дій не вчинила (а.с.25). З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку, що право власності позивача [PERSON] на спірний автомобіль відповідачем [PERSON] фактично не визнається, що знайшло своє відображення також в зверненні останньої до суду із зустрічним позовом. Згідно п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки, право власності позивача за первісним позовом на спірний автомобіль вибуло поза його волею та в спосіб, що суперечить закону, а також з урахуванням того, що належне йому право власності наразі оспорюється, а не визнається, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог в частині визнання за [PERSON] право приватної власності на автомобіль. Що стосується вимог зустрічної позовної заяви [PERSON], то судом встановлено наступне. Позивачка за зустрічним позовом звернулася до суду з вимогою про визнання за собою права власності на автомобіль марки Mercedes-Benz C 200, 2004 року випуску, шасі № [NUMBER] та витребування зазначеного автомобіля з чужого незаконного володіння [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Частина 1 статті 388 ЦК України надає право на витребування майна у власника якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), крім випадків, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, спірний автомобіль вибув з володіння позивача не з його волі, та був переданий у власність інших осіб на підставі довіреності, яка власником не видавалась, та в силу ст.ст. 203,215 ЦК України є недійсною. Даний факт підтверджений матеріалами справи, зокрема висновком експерта, в якому було встановлено, що підпис та рукописний надпис «[PERSON].» на ній вчинений іншою особою - не позивачем. Суд критично ставиться до доводів, якими позивачка обґрунтовує законність вимог зустрічного позову, оскільки наявні в матеріалах справи докази та законність вимог первісного позову свідчать про відсутність підстав для його задоволення. Не було встановлено обставин, які б свідчили про законність і обґрунтованість позовних вимог [PERSON], остання відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - достатніх доказів не надала. За таких обставин, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: approved