Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що 24 листопада 2015 року відповідач взяв в нього борг грошові кошти в сумі 1400 дол.США, що еквівалентні дорівнює 35000.00 грн. і зобов"язався повернути їх до 10 травня 2016 року. Даний факт підтверджено розпискою підписаною відповідачем але в зазначений термін відповідач борг не повернув. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив стягнути з відповідача суму боргу з врахуванням індексу інфляції та три проценти річних, а також витрати на судовий збір потрачений позивачем при подачі позову до суду. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Заяв чи клопотань до суду не надав, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 24 листопада 2015 року позивач ? [PERSON] надав в борг відповідачу - [PERSON] грошові кошти в сумі 1400,00 дол.США, (в еквіваленті становило 35000,00 грн.). Отримання коштів підтверджено розпискою виданою та підписаною відповідачем власноручно. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка підписана відповідачем є підтвердженням укладення договору. Відповідно вищевказаної розписки час повернення грошових коштів зазначено до 10 травня 2016 року. Станом на 11 січня 2017 року відповідач кошти не повернув. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Зокрема позивач в своїх позовних вимогах просить застосувати норми ст.625 ЦК України до правовідносин, які виникли між ним та відповідачем. Згідно з положенням частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, Верховний Суд України в Постанові від 27 січня 2016 року у справі №6-771цс15, прийшов до висновку, що норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Так, за змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Небажання відповідача надавати докази зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку із задоволенням даного позову, суд вбачає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати - судовий збір.

Outcome: approved