Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з відповідним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з недобудованого будинку [ADDRESS]. Вказаний будинок належить померлому чоловіку позивачки на підставі договору купівлі-продажу від 22 липня 1980 року. Після звернення [PERSON] до Торезької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у вчиненні вказаної нотаріальної дії їй було відмовлено з посиланням на той факт, що право власності на будинок не зареєстроване у встановленому законом порядку. Просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] всі права забудовника, в тому числі: право здачі та введення в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, отримання на своє ім'я свідоцтва про право власності, право на державну реєстрацію права власності на житловий недобудований будинок. Позивач до суду не прибула, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. На адресу суду надала письмову заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, справу просить слухати без її участі. Представник відповідача виконкому Торезької міської ради Донецької області (а.с. 39-40) в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Надала заяву про слухання справи без представника відповідача, проти задоволення позову не заперечувала, просила винести рішення ґрунтуючись на законі. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач та [PERSON] перебували у шлюбі з 22 серпня 1970 року по день смерті останнього - [INFO] (а.с.7-8). У період їх шлюбу 22 липня 1980 року був укладений договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON], згідно якого [PERSON] став власником недобудованого житлового будинку (готовність 25%) та господарських споруд за адресою: [ADDRESS]. При цьому права забудовника були покладені на [PERSON] (а.с.17-18,52). Згідно висновку про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою [PERSON] для даної будівлі встановлений розмір земельної ділянки 600 кв.м (а.с.25). Рішенням виконкому № 610 від 20 жовтня 1982 року присадибна ділянка зареєстрована за землекористувачами (а.с.26). Згідно домової книги за вищевказаною адресою був зареєстрований спадкодавець, позивач та члени їх родини (а.с.11-16). Після смерті чоловіка позивач отримала в Торезькій державній нотаріальній конторі відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що залишилося після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] (а.с.41). Вказаною постановою позивачці у видачі свідоцтва відмовлено, оскільки, на вказане майно право власності не оформлене та не зареєстроване у встановленому законом порядку. Винесення нотаріусом постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину свідчить про наявність спору про право, що дозволяє особі звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 3 та ч. 1 ст.15 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Судовим розглядом встановлено, що датою відкриття спадщини є 18 січня 2000 року. Виходячи із зазначеного, до спірних правовідносин зі спадкування слід застосовувати саме чинне на той час законодавство, зокрема, Цивільний Кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року, введений в дію з 01 січня 1964 року(зі змінами та доповненнями), що узгоджується з нормами статті 3 вищезазначеного кодексу. В силу ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, факт і дата якої стверджується свідоцтвом органів загсу або іншим документом у передбачених законодавством випадках. Згідно з рекомендаціями, що містяться в пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» заяви по спорах про спадкове майно розглядаються за правилами позовного провадження. Передбачений ст.549 ЦК УРСР (1963р.) шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Оскільки при продовженні зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі, або на грошові суми, коли воно реалізоване, заява у таких випадках є позовом майнового характеру. Нормами статті 549 ЦК УРСР (1963р.) було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини якщо спадкоємець подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що позивач фактично прийняла спадкове майно про що свідчать матеріали справи. При цьому, постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Визнання права як спосіб захисту порушеного суб'єктивного права полягає у необхідності встановлення фактичної обставини і надання її правового значення у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. У роз'ясненнях, які містяться у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", передбачено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. З урахуванням викладеного, норм діючого законодавства на період відкриття спадщини, суд вважає встановленими наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, а саме, до складу спадщини слід включити майнові права забудовника. Умовою для переходу в порядку спадкування права забудовника на недобудований будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. До спадкоємця переходить лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Права померлого забудовника [PERSON] підтверджуються належними доказами, які містяться у матеріалах справи. З урахуванням вищезазначених доказів, суд приходить до висновку, що будівництво відбувалося на відведеній для цього земельній ділянці на законних підставах, тому до спадкоємця переходить право забудовника на оформлення зазначеного будинку, будівель та споруд у встановленому законом порядку, а сам будинок слід вважати до здачі його в експлуатацію незавершеним будівництвом. При цьому, інших спадкоємців судом не виявлено. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду. Питання розподілу судових витрат між сторонами не вирішується судом, оскільки, позивачем такі вимоги заявлені не були.

Outcome: approved