Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання в порядку набувальної давності за [PERSON] права власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 1996 року і до сьогодні відкрито і безперервно володіє і користується нерухомим майном - житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Таке володіння почалося з [INFO] після смерті власниці будинку, [PERSON]. Позивач була добре знайома з власницею будинку, так як до 18.10.1988 року перебувала у шлюбі з її внучатим племінником, [PERSON]. В 1989 році [PERSON] запропонувала позивачу проживати з нею у вищевказаному будинку та зареєструватися в ньому, на що остання погодилася. В березні 1989 року позивач разом зі своїми дітьми: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] переїхали на постійне місце проживання та зареєструвалися за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] [INFO] померла. Позивачу відомо, що померла заповіту не залишала, спадкоємців, які належать до першої черги спадкування у неї не було. Щодо інших осіб, які могли б прийняти спадщину, інформації немає, так як будь-хто з родичів померлої не звертався та на будинок не претендував. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача, Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 98, 124, 131, 149). Подав до суду заяву (вх. № 44083 від 02.12.2014 року) про розгуд справи без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 136). Третя особа, [PERSON], яка також є законним представником [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, пояснення свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. За архівною довідкою № 108295 від 18.06.2014 року, виданої Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належало [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 02.04.1955 року № 2-2842, посвідченого Кіровоградською нотаріальною конторою. Акт готовності від 22.07.1963 року № 517 (а.с. 15). Згідно акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 11.06.1963 року, забудовником будівництва, розташованого на ділянці [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 30-32). У відповідності до договору на право побудови будинків безстрокового користування земельною ділянкою від 12.03.1955 року, укладеного між Кіровоградським міським комунальним відділом виконкому міської Ради депутатів трудящих та [PERSON] (забудівник), зокрема п.п. 1, 2 Управління Головного архітектора міста відводить забудівникові дільницю комунальної землі площею 512,0 кв.м. під індивідуальне будівництво житлового будинку в [ADDRESS] в межах, згідно викопіровки з генплана садиб по [ADDRESS]. Зазначена ділянка землі відводиться забудівникові безкоштовно в безстрокове користування з обов'язком забудовника вносити земельну ренту за користування зазначеною дільницею згідно встановлених законів про податки (а.с. 33-34). Вищевказаний порядок набуття права власності, на підставі якого проводилася реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був передбачений Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних жилих будинків» («Відомості Верховної Ради УРСР» 1949 року № 3) та затверджений виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України» № 1878-VI від 11.02.2010 року права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до акту від 12.6.1962 року, затвердженого начальником бюро технічної інвентаризації, на предмет готовності будинку по вул. Шахтарській, 88, що міститься в інвентарній справі на домоволодіння, при виході на місце та ознайомленні з документами встановлено, що домоволодіння належить [PERSON] (а.с. 44-45). Таким чином, право власності на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], раніше належало [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від16.05.1996 року, виданого Відділом реєстрації АГС Кіровоградського міськвиконкому, [PERSON] померла [INFO], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 1405 (а.с. 8). Відповідно до довідки від 26.06.2014 року, виданої Квартальним комітетом № 5 Кіровського району м. Кіровограда за адресою: [ADDRESS] з 28.03.1989 року проживає та зареєстрована [PERSON] (а.с. 22). Вказане також підтверджується записом в домовій книзі для реєстрації громадян, котрі проживають в [ADDRESS] (а.с. 23-29). На запит суду № 44728 від 31.07.2014 року, Кіровоградською міською державною нотаріальною конторою № 2 повідомлено (вх. № 31421 від 15.08.2014 року), що з заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO] до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 спадкоємці не звертались. Свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.100), про що також свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 38131750 від 14.08.2014 року (а.с. 101). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 25529247 від 13.08.2014 року, сформованої Реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області, відомості за параметрами запиту «[ADDRESS]» у вищевказаних Реєстрах відсутні (а.с. 104). Крім [PERSON] по [ADDRESS] також проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (довідка від 25.06.2014 року Квартального комітету № 5 Кіровського району м. Кіровограда, а.с. 154). Відповідно до частини 1 статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною 4 статті 344 Цивільного кодексу України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року в пункті 9 роз'яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільного кодексу Укрїни. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 Цивільного кодексу України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Позивачем подано до суду докази на підтвердження безперервності володіння нею спірним домоволодінням протягом визначеного законом строку, а також доведено, що протягом встановленого законом строку набувальної давності остання відносилася до об'єкта нерухомості як власник (а.с. 46-55, 106-116). Обставини проживання позивача у спірному будинку більше десяти років та добросовісного володіння спірним майном повністю та беззаперечно підтвердили в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON], які були допитані в якості свідків. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] добросовісно заволоділа і продовжує відкрито та безперервно володіти чужим майном понад десять років, обставини, у зв'язку із якими виникло володіння чужим майном підтвердженні в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати залишити по фактично понесеним позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved