Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів та просив суд витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON], квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, 18.08.2015 року померла [PERSON]. За життя вона заповідала своєму онуку, Куальо Серджо, 19.06.2001р.н., заповітом від 27.12.2007 року, усе належне їй майно, де б воно не знаходилось, усі майнові права та обовязки. Після смерті спадкодавця залишилось майно, що належало їй на праві приватної власності, а саме квартира [ADDRESS] (колишня -вул.[PERSON]) у м.Дніпро. У встановлений законом строк позивач звернувся до консульської установи з заявою про прийняття спадщини. На звернення до приватного нотаріуса ДМНО [PERSON], щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачем було отримано Постанову про відому у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у нього відсутній правовстановлюючий документ щодо належності [PERSON] квартири [ADDRESS]. Дана обставина стала підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності. Під час розгляду справи Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська, стало відомо, що 17.06.2016 року заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська право власності на спірну квартиру було визнано за [PERSON]. На підставі зазначеного рішення було зареєстровано право власності на спірну квартиру за останнім. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22.08.2016 року клопотання представника позивача про забезпечення позову було задоволено та винесено ухвалу, якою було заборонено будь-яким особам вчиняти дії щодо відчуження квартири [ADDRESS]., яку було направлено до Реєстраційної служби. Проте, дана ухвала та, відповідно, заборона не була зареєстрована, та вже 14.09.2016 року на підставі договору купівлі-продажу право власності на спірну квартиру перейшло до [PERSON]. Заочне рішення Індустріального районного суду було скасовано та на підставі ухвали суду від 26.12.2016 року позов [PERSON] про визнання права власності було залишено без розгляду.\~ Позивач просить витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON], квартиру [ADDRESS]. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження. Відповідачам на їх адреси направлено копію ухвали про відкриття спрощеного провадження, де було запропоновано надати відзив на позов, але від них відзиву на позов не надано, поштові конверти з позовом та додатками до нього повернулися з відміткою «за спливом строку зберігання». Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено судом, 18 серпня 2015 року померла [PERSON]. За життя вона заповідала своєму онуку, Куальо Серджо, 19.06.2001р.н., заповітом від 27 грудня 2007 грудня, усе належне їй майно, де б воно не знаходилося, усі майнові права та обовязки. Після смерті спадкодавиці, після неї залишилося майно, що належало їй на праві приватної власності: квартира [ADDRESS]. У встановлений законом строк неповнолітній Куальо Серджо прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви до консульської установи про прийняття спадщини. \~ \~ \~ \~Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу, [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальних дій, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, визначено, що п.4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, що підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. У Куальо Серджо відсутній правовстановлюючий документ щодо належності [PERSON] квартири [ADDRESS]. Дана обставина стала підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності. Під час розгляду справи Бабушкінським районним судуо м.Дніпропетровська, стало відомо, що 17.06.2016р. заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська (суддя Мороз В.П.) право власності на спірну квартиру було визнано за [PERSON] (справа №202/3776/16-ц провадження №2/202/2031/2016). На підставі зазначеного рішення 07.07.2016р. було зареєстровано право власності на спірну квартиру за [PERSON]. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровска від 22.08.2016 року клопотання представника позивача про забезпечення позову було задоволено та винесено ухвалу, якою було заборонено будь-яким особам вчиняти дії щодо відчуження квартири [ADDRESS] (пр.[PERSON]) у м.Дніпропетровськ, яку було направлено до Реєстраційної служби ДМУЮ. Проте, дана ухвала та, відповідно, заборона не була зареєстрована, та вже 14.09.2016р. на підставі договору купівлі-продажу право власності на спірну квартиру перейшло до [PERSON]. Заочне рішення Індустріального районного суду у справі № 202/3776/16-ц було скасовано та на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2016 року позов [PERSON] про визнання права власності було залишено без розгляду. Проте, про обставини щодо відчуження спірної нерухомості ані позивачу, ані суду відомо не було, та рішенням суду від 07.11.2017 року позовні вимоги Куальо Серджо було задоволено у повному обсязі: скасовано реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (пр.[PERSON]) у м.Дніпропетровськ; визнано право власності у порядку спадкування за заповіто на квартиру [ADDRESS] (пр.[PERSON]) у м.Дніпропетровськ, що належала [PERSON], яка померла 18 серпня 2015 року у м.Дніпропетровськ. Під час\~звернення до\~Реєстраційної служби\~(Департаменту\~адміністративних послуг\~та дозвільних\~процедур Дніпропетровської\~міської ради)\~з приводу\~реєстрації рішення\~суду щодо\~визнання за\~Куальо Серджо\~права власності\~на квартиру,\~зясувалося існування\~договору купівлі-продажу\~спірної квартири,\~та,\~таким чином,\~неможливість реєстрації\~права власності\~на підставі\~винесеного рішення\~суду. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до правової позиції ВСУ висловленої по справі № 6-3090цс15 від 02.03.2016 р., згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. \~ \~ \~ \~Положення глави\~83\~ЦК України\~застосовуються незалежно\~від того,\~чи безпідставне\~набуття або\~збереження майна\~було результатом\~поведінки набувача\~майна,\~потерпілого,\~інших осіб\~чи наслідком\~події. Правова Позиція\~по справі\~№ 6-2233цс16\~від 21.12.2016р.\~проголошує наступне:\~відповідно до\~закріпленого в\~статті 387\~ЦК України\~загального правила\~власник має\~необмежене право\~витребувати майно\~із чужого\~незаконного володіння. Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Згідно п. п. 5 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов підлягає задоволенню та слід витребувати у відповідача [PERSON] квартиру [ADDRESS](стара назва вул.[PERSON]) у м.Дніпрі на користь позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК України у звязку з задоволенням позову Куальо Серджо, судові витрати по справі слід покласти на відповідача по справі [PERSON], внаслідок неправомірних дій якого виник даний спір. На підстав вищевикладеного,

Outcome: approved