Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ про зобов»язання зняти арешт (обтяження) з 1\\2 частини квартири [ADDRESS], який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна за № 1365315, накладений 08.10.2004 р. реєстратором - Другою Київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві б\\н від 03.09.2002 р., шляхом внесення змін до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, а також зобов»язання внести відповідні зміни у зв»язку зі зміною власника квартири [ADDRESS] до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, вказавши власником квартири [ADDRESS] [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 22.05.2002 року є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Зазначену квартиру [PERSON] купила у гр. [PERSON] та гр. [PERSON], які були власниками даної нерухомості у рівних частках. 28.05.2002 року вказана квартира була зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності не об'єкти нерухомого майна, про що свідчить реєстраційний напис на правовстановлюючому документі, а саме на договорі купівлі-продаж) квартири. Через скрутне матеріальне становище [PERSON] має намір продати свою квартиру, але при зверненні до нотаріус щодо підготовки усіх документів для продажу, останній повідомив, що на частини квартири [ADDRESS] накладений арешт. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 19.09.2016 року сформованої на запит нотаріуса вбачається, що підставою обтяження Уг частини квартири [ADDRESS] є постанова Державної виконавчої служби Голосіївського району від 03.09.2002 року та 08.10.2004 року було зареєстровано за №1365315 реєстратором - Другою Київською державною нотаріальною конторою та власником ?г частини майна вказано -[PERSON]. Позивач посилається на те, що на день винесення державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ у м. Києві постанови про накладення арешту на частини квартири, а саме станом на 03.09.2002 року, законним власником усієї квартири була вона. Для вирішення даного питання позивач звернулася до Відділу державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ у м. Києві щодо зняття арешту з її майна, але згідно відповіді ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві від 23.09.2016 року вбачається, що виконавче провадження не збереглося та для вирішення даного питання рекомендовано звертатися до суду. В ході судового розгляду представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просили їх задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що виконавче провадження в межах якого був накладений арешт, не збереглось і вирішення питання щодо скасування обтяження можливо лише в судовому порядку. Крім того, представник позивача звернула увагу суду на те, що на час внесення відомостей до Єдиного державного реєстру обтяжень власником майна вже була позивач, яка не є стороною виконавчого провадження. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. За згодою позивача та її представника, на підставі положень ст.ст. 224-226 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача та позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 22.05.2002 року є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Зазначена квартира була придбана [PERSON] у гр. [PERSON] та гр. [PERSON], які були власниками даної нерухомості у рівних частках. 28.05.2002 року позивач зареєструвала своє право власності в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. Судом встановлено, що позивач звернулась до нотаріуса, маючи намір розпорядитись своїм майном. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 19.09.2016 року, який сформований на запит нотаріуса, вбачається, що на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] арешт. Підставою обтяження 1\\2 частини зазначеної квартири є постанова Державної виконавчої служби Голосіївського району від 03.09.2002 року, про що 08.10.2004 року за №1365315 реєстратором - Другою Київською державною нотаріальною конторою було внесено реєстраційний запис та власником 1\\2 частини майна вказано -[PERSON], яка на день винесення державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ у м. Києві постанови про накладення арешту на частину квартири, а саме станом на 03.09.2002 року, не була її власником. Згідно ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Тобто, законодавець пов»язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке було накладено арешт. В силу положень п.3 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. Статтею 40 зазначеного Закону передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Позивач звернулась до виконавчої служби з заявою про знаяття арешту з майна, що належить їй на праві власності, однак у задоволенні даної заяви йому було відмовлено в зв»язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження за закінчення терміну їх зберігання. Питання про зняття арешту з майна не вирішувалось. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Наявність арешту, накладеного на нерухоме майно, перешкоджає позивачу, як власнику квартири, вільно розпоряджатися своєю власністю. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що наявність заборони на відчуження на частину квартири, що належить позивачу на праві власності, і накладення цієї заборони на майно особи, що не була стороною виконавчого провадження, порушує право власності позивача, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню.

Outcome: approved