Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, просить визнати за ним право власності на нерухоме майно: вбудовано-прибудований магазин «[INFO]» загальною площею 262,4 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS], та зняти арешт та заборону на відчуження цього нерухомого майна, які накладені постановами ВДВС Ленінського РУЮ в м. Севастополі АА 145571 та АА 805461 від 08.12.2004 р. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 березня 2003 р. між [PERSON] та ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» укладено попередній договір купівлі-продажу майна. ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» зобов'язалося в строк до 31 грудня 2004р. укласти з позивачем основний договір купівлі-продажу нерухомого майна. Позивач повністю виконав свої зобов'язання за договором, передавши ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» гроші у сумі 1399904,00 гривень, що еквівалентно 262400,00 доларам США. Позивач неодноразово звертався до ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» з вимогою про виконання зобов'язань за договором, але відповідач постійно ухилявся від оформлення основного договору купівлі-продажу, при цьому відповідач підтверджував взяті на себе зобов'язання з нотаріального оформлення основного договору і те, що розрахунок за приміщення позивачем здійснено у повному обсязі. 24 січня 2012р. ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» повідомило [PERSON], що при підготовці документів для нотаріального оформлення правочину стало відомо, що на відчужуване нежитлове приміщення накладено арешт постановою ВДВС Ленінського РУЮ м. Севастополя АА 145571, АА 805461 від 08.12.2004р. Відповідач ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» повідомило, що оскільки позивач є фактичним власником нежитлового приміщення, тягар захисту його інтересів лягає на нього і він має право звернутися до суду. Оскільки у ВДВС Ленінського РУЮ в м. Севастополі не було відомостей про те, що спірне нерухоме майно фактично вже не належить ТОВ Фірма «Консоль ЛТД», вони наклали арешт на все його майно, в тому числі і на приміщення, яке перейшло у власність позивача. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з викладених підстав. Представник відповідача ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» у судовому засіданні позов визнала у повному обсязі, підтвердила обставини справи, наведені у позовній заяві. Представник відповідача ВДВС Ленінського РУЮ у м. Севастополі у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки суд не повідомив, заперечень та заяв щодо розгляду справи за відсутності його представника суду не надавав. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Так само ст. 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, є строком такого договору. Попередній договір був укладений між сторонами правовідносин до 1 січня 2004 року на підставі статті 4 ЦК УРСР, згідно з якою цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Цивільні права і обов'язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Судом встановлено, що 11 березня 2003 року між [PERSON] та ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» укладено попередній договір купівлі-продажу майна. Відповідно до умов зазначеного договору ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» зобов'язалося в строк до 31 грудня 2004 року укласти з позивачем основний договір купівлі-продажу нерухомого майна - вбудовано-прибудованого магазину «[INFO]» загальною площею 262,4 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Встановлена договором ціна нерухомого майна становить 1399904,00 грн., що еквівалентно 262400,00 доларам США (за курсом НБУ на 11.03.2003р.). Відповідно до п.1.4. зазначеного договору покупець після повної сплати вартості нежитлового приміщення є його власником. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] повністю виконав свої зобов'язання за договором, передавши ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» гроші в сумі 1399904,00 грн. Згідно акту взаєморозрахунків сторін по оплаті вартості нежитлового приміщення від 12 серпня 2003р. ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» підтвердило повну оплату позивачем вартості спірного нерухомого майна та відсутність відносно нього будь-яких фінансових претензій. 10 листопада 2004 року на підставі акту прийому-передачі нежитлового приміщення ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» передало [PERSON] приміщення вбудовано-прибудованого магазину «[INFO]» загальною площею 262,4 кв.м. Даний акт є підставою для укладення між ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» та позивачем основного договору купівлі-продажу зазначеного об'єкта нерухомого майна (п. 4 акта). Позивач неодноразово звертався до ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» з вимогою про виконання зобов'язань за договором, проте відповідач ухилявся від оформлення основного договору купівлі-продажу, мотивуючи це змінами у цивільному законодавстві, втратою оригіналу свідоцтва про право власності від 14.12.1999р. При цьому ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» підтверджувало взяті на себе зобов'язання по нотаріальному оформленню основного договору і те, що розрахунок за приміщення позивачем здійснено в повному обсязі. Зазначені обставини визнав у судовому засіданні представник відповідача. 16 лютого 2011р. ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» виготовило дублікат Свідоцтва про право власності від 14.12.1999р. на нерухоме майно - вбудовано-прибудований магазин «[INFO]» загальною площею 262,4 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS]. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 10090834 від 09.09.2013р. вбачається, що згідно відомостей, що містяться у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний № 1563232, 22.12.2004 на нерухоме майно - вбудовано-прибудований магазин «[INFO]» загальною пл. 262,4 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS], накладено арешт. Обтяжувачем є відділ державної виконавчої служби Ленінського РУЮ в м. Севастополі; особа, майно/права якої обтяжуються (власник), - ТОВ Фірма "Консоль ЛТД". Підставою виникнення обтяження зазначено постанову АА 145571, АА 805461 від 08.12.2004р. Судом встановлено, що оскільки у ДВС Ленінського РУЮ в м. Севастополі не було відомостей про те, що спірне нерухоме майно фактично вже не належить ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» в силу договору між останнім та [PERSON], вони наклали арешт на все майно ТОВ Фірма «Консоль ЛТД», в тому числі і на приміщення, яке перейшло у власність позивача [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.ч.1,2 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до п.16 постанови пленуму ВСУ України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.321 ЦК України, ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved