Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

позивачі [PERSON] та [PERSON] , 21.08.2018 року звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та зняти з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивують тим, що позивач [PERSON] є власником ѕ частини квартири [ADDRESS] . Власником решти - ј частини квартири є позивач [PERSON] . У квартирі зареєстровано мати позивачів - [PERSON] , яка з 26.03.1978 року фактично проживає в ній та відповідачі: [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі вже більше 15 років не проживають у квартирі, не несуть витрат по утриманню житла, у тому числі, по оплаті комунальних послуг, не приймають участь у спільному побуті та вирішенні побутових питань, у квартирі відсутні будь - які їхні особисті речі, одяг, документи, вони втратили будь - який зв`язок із спірним житлом. Факт не проживання відповідачів у квартирі підтверджується актами, складеним комісією ЛКП «Львівський ліхтар», а також це можуть підтвердити свідки: [PERSON] , що проживає у квартирі [ADDRESS] та [PERSON] , що проживає у квартирі [ADDRESS] . У зв`язку із наведеним позивачі не мають можливості скористатися пільгами та оформити житлову субсидію, оскільки надані державою соціальні гарантії розраховуються, виходячи з кількості зареєстрованих в квартирі осіб, тому реєстрація відповідачів створює додаткові фінансові витрату на сплату таких послуг, що погіршує матеріальне становище позивача перешкоджає в повній мірі використовувати свої права, як власника. Третя особа [PERSON] , 02.10.2018 року подала до суду заяву, в якій просить долучити до матеріалів справи акт, що підтверджує факт не проживання відповідачів за вказаною вище адресою. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова 04.09.2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі та ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Позивачі 19.11.2019 року подали до суду заяву про уточнення позовних вимог. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 06.12.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивачів [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації до судового розгляду. Позивачі в судове засідання подали заяву про проведення судового засідання у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Третя особа [PERSON] року подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце слухання справи. У зв`язку з чим суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до змісту норм ст. ст. 1,6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності. Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В разі відсутності особи понад встановлений строк, жиле приміщення не зберігається і особи можуть бути визнанні такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Згідно п.10 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) від 24.10.1997 року №214209, яке видано Районним відділом приватизації житла і записано у реєстрову книгу за №25685. В свою чергу, [PERSON] передала безоплатно у власність [PERSON] ѕ (три четвертих) частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування ѕ (трьох четвертих) часток квартири від 05.10.2015 року, який посвідчено державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Бобеляк Т.В., зареєстровано в реєстрі №4-1225. Згідно даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.10.2015 року №45086926, [PERSON] володіє на праві спільної часткової власності ѕ частини квартири [ADDRESS] , номер запису про право власності:11467124. Згідно довідок про місце проживання та склад сім`ї і прописки виданої ЛКП «Львівський ліхтар» №1261 від 31.05.2018 року та №2539 від 01.10.2018 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровано троє осіб: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З актів від 31.05.2018 року, 12.03.2018 року, 09.08.2018 року та 01.10.2018 року виданих ЛКП «Навколо базару» підтверджується, що відповідачі фактично не проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Даний факт засвідчують сусіди: [PERSON] ( [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] ), а тому суд приходить до висновку, що відповідачі позбавилися права користування спірною квартирою, добровільно залишили жиле приміщення та здійснили дії, направлені на припинення права користування цією квартирою. Згідно ст. ст. 368, 369 ЦК України згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Таким чином, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно статті 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням здійснюється на підставі судового рішення. Як достовірно встановлено судом, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірному житловому приміщенні, не здійснюють оплату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житлового будинку та не приймають участі в спільному побуті, а тим самим такі дії відповідачів свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Таким чином, оцінивши доводи у їх сукупності, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, ураховуючи непорушність права приватної власності позивачів на їх житло, наявність перешкод у використанні цього права, а також факт не проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні. У зв`язку із цим, суд вважає, що заявлений позов слід задовольнити, визнавши відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved