Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Вижницької РДА про надання дозволу на тимчасове вивезення дитини за кордон без згоди батька . В позові вказує, що та нею та відповідачем, [PERSON], 03.06.2004 року було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Вашковецької міської ради Вижницького району, актовий допис № 08. Цей шлюб розірвано на підставі заочного рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.11.2016 року. В шлюбі народилася неповнолітня донька, [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір'ю за адресою: [ADDRESS], Винницького району, що підтверджується відповідним актом. З моменту розлучення та по сьогоднішній день, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, участі у житті доньки не приймає, про що свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов. Мати матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Приблизно 15 серпня 2017 року, з метою відпочинку та оздоровлення дитини на морі, мати має намір виїхати за кордон разом зі своєю донькою на один місяць, тобто по 15 вересеня 2017 , а саме в Італію, до своєї матері, [PERSON], [INFO], яка там проживає. Для цього їй потрібно отримати рішення суду про надання такого дозволу без згоди батька. Просить надати [PERSON] [INFO] дозвіл на тимчасове вивезення за кордон доньки, [PERSON] [INFO] без згоди та супроводу батька, [PERSON], [INFO] з 15 серпня 2017 року по 15 вересня 2017 року до країни Італії. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали. Відповідач в судове засідання не з»явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи. Отже, суд, знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно вимог ст.169 ч.4 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних та доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник Органу Опіки та піклування Вижницької РДА в судовому засіданні не заперечував, щодо задоволення позову Суд заслухавши доводи позивача та його представника, дослідивши матеріали справи вважа позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 04 листопада 2016 року. Під час перебування у шлюбі, [INFO] року, у сторін народилася дочка [PERSON]. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом із матір'ю, що підтверджується актом обстеження матеріально- побутових умов. Позивач має змогу тимчасово вивезти дитину за кордон на відпочинок та оздоровлення в республіку Італія, однак відповідач не дає добровільно згоди на вивезення дитини за кордон. Разом із тим, відповідач не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям і здоров'ям, не сплачує аліменти на утримання дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно ч.1 та ч.2 ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно п.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ на дитину оформляється на термін три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Відповідно до п.3 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п.3 та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року №724) перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Таким чином, розглядаючи спір щодо надання дозволу на вивезення дитини за межі України без згоди одного із батьків суд зобов'язаний визначити термін вивезення дитини за кордон та країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька. Вирішуючи дане питання судом враховано мету поїздки (відпочинок та оздоровлення) та державу. Крім того, встановлено, що виїзд за кордон дитини матиме тимчасовий характер, що не порушує прав батька дитини на спілкування з нею та не позбавляє його права брати участь у вихованні та утриманні дитини. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про надання дозволу на вивезення за кордон дитини без згоди батька є обґрунтованими , оскільки позивач дійсно не може одержати згоду відповідача. Законодавством визначено права та обов»язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Беручи до уваги встановлені судом факти та відповідні правовідносини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved