Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк - шість місяців для оформлення договору купівлі-продажу (відчуження) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначив,що 10 вересня 2014 року він став власником спадкової земельної ділянки розміром 3,8568 га, кадастровий номер 1820382800:02:000:0126, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Глинівецької сільської ради Андрушівського району, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.зазначена земельна ділянка входить до складу спадщини після смерті його батька - [PERSON], що підтверджується рішенням Андрушівського районного суду від 26 травня 2014 року.Він є громадянином [PERSON] Федерації, що підтверджується його паспортом. Протягом року після набуття права власності на зазначену земельну ділянку йому не вдалося її відчужити,оскільки соби, які б бажали її набути відсутні. Він постійно проживає за межами України,а особа, якій він доручив відчуження земельної ділянки, не змогла це зробити. Тому відчуження не відбулося із поважних причин та не може розцінюватися, як зневажливе ставлення мною до своїх прав та обовязків. В судове засідання позивач та його представник не зявилися,направили заяви про розгляд справи в їх відсутність, зазначили,що позовні вимоги підтримують в повному обсягу. Представник відповідача в судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Суд,дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з виходячи з наступних міркувань :з дослідженої в судовому засіданні копії паспорта позивача та копії свідоцтва про реєстрацію по місцю перебування,позивач є громадянином [PERSON] Федерації і проживає в [INFO] [PERSON] Федерації, [ADDRESS]. За змістом ст.ст.41,64 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право власності на землю належить до основних конституційних прав та свобод, що не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. Згідно з ч.4 ст. 81 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. В той же час необхідно зазначити, що відповідно до приписів пункту 15 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше 1 січня 2012 року, не допускається: купівля - продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб. За вказаних обставин суд вважає, що позивач , не будучи фахівцем в галузі права та не будучи обізнаним в законодавстві України, проживаючи на території іншої держави, з поважних причин не виконав обовязку та пропустив строк, який визначений законодавством України для відчуження земельної ділянки, а її дії не можуть розцінюватись як зневажливе ставлення до своїх прав чи обов'язків. Беручи до уваги, що законодавством не встановлено заборони на продовження строку для укладення договору відчуження земельної ділянки іноземцем, суд виходить із загально-дозвільного принципу права, який регулює цивільні ( в тому числі і земельні) відносини («Дозволено все, що не заборонено законом»), враховує принципи законності, моралі, справедливості, поваги до людини та її законних прав та інтересів, а тому вважає, що продовження строку для укладення договору не суперечить діючому законодавству та не порушує прав та інтересів інших осіб. Відповідно ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення н§ пов'язані з позбавлення права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Outcome: approved