Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості із заробітної плати. На підставу своїх вимог спирається на те, що 02.04.2013 року позивачку прийняли на посаду молодшої медичної сестри Маньківської районної організації [PERSON] Червоного Хреста в Черкаській області, на підставі розпорядження № ЧХ-К 00110. 02.01.2014 року її перевели на посаду Голови Маньківської районної організації [PERSON] Червоного Хреста в Черкаській області, на підставі розпорядження № ЧХ-К- 00007. Починаючи з 01.01.2016 року по 01.10.2016 рік відповідач не виплачує її заробітну плату без будь-яких пояснень та законних на те підстав, чим порушує на думку позивача право на своєчасне одержання винагороди за працю передбачене ст. 43 Конституції України. Всього станом на 03.10.2016 року відповідач заборгував позивачу 17 262 грн., але виплачувати вказані грошові кошти, в добровільному порядку, відповідач відмовляється. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до ст. 115 Кодекс законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про [PERSON] Червоного Хреста України» на всіх працівників [PERSON], які працюють за трудовим договором у системі [PERSON], поширюється законодавство України про працю, соціальне забезпечення і соціальне страхування. Згідно з ст. 34 Закону [PERSON] самостійно вирішує питання визначення умов та оплати праці працівників органів та місцевих організацій [PERSON], які працюють за трудовими договорами (угодами, контрактами), та заохочення добровольців згідно з законодавством про оплату праці. 17.08.2016 року позивач звернулася до керівництва [PERSON] Червоного Хреста в Черкаській області з проханням виплатити мені заборгованість по заробітній платі та надіслати на її адресу розрахунок заборгованості за період з 01.01.2016 року по 01.07.2016 року (лист № 91 від 17.08.2016 року). 04.10.2016 року повторно звернулася до керівництва [PERSON] Червоного Хреста в Черкаській області з проханням виплатити її заборгованість по заробітній платі та надіслати на адресу позивача розрахунок заборгованості за період з 01.01.2016 року по 01.10.2016 року, копію трудової книжки (лист № 119 від 04.10.2016 року). Проте станом на день подачі позовної заяви розрахунок із нею не проведено та розрахунок заборгованості заробітної плати на її адресу не надійшов. У зв'язку з чим розрахунок заборгованості по заробітній платі здійснений на підставі відомості на заробітну плату за червень 2016 року. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно із п.п.2,4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати» №1427 від 20 грудня 1997 року: - п. 2 Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. - п. 4. У разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У зв'язку з неправомірними діями відповідача пов'язані з невиплатою заробітної плати її була завдана моральна шкода, а саме порушені нормальні умови життя, вона залишилась без засобів на існування, була позбавлена можливості на оздоровлення та лікування. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» необхідно врахувати що розмір відшкодування моральної шкоди слід визначити залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації,час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану суд має виходити з принципів справедливості та розумності. Моральну шкоду позивач оцінює в 5000 тисяч гривень. Також позивач являється інвалідом II групи дитинства та змушена щорічно, у звязку із станом здоров'я проходити медичне обстеження та лікування. У період з 13.04.2016 року по 26.04.2016 року вона проходила курс стаціонарного лікування в терапевтичному відділенні Маньківської центральної районної лікарні. На вказане лікування її потрібні були значні кошти, але у зв'язку з тим, що позивачу своєчасно не виплачували заробітну плату, вона була змушена користуватися кредитними коштами, щоб пройти курс лікування. Станом на день подання позову позивача заборгованість по кредитах, яку вона по цей день виплачує, складає 5992 грн. 16 коп., що підтверджується виписками з банків. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Представники [PERSON] Хрест в Черкаській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні правовідносини: дійсно 02.04.2013 року позивачку прийняли на посаду молодшої медичної сестри Маньківської районної організації [PERSON] Червоного Хреста в Черкаській області, на підставі розпорядження № ЧХ-К 00110. (а.с.5). 02.01.2014 року позивачку перевели на посаду Голови Маньківської районної організації [PERSON] Червоного Хреста в Черкаській області, на підставі розпорядження № ЧХ-К- 00007. (а.с.8). Із позовної заяви вбачається, що починаючи з 01.01.2016 року по 01.10.2016 рік відповідач не виплачує позивачу заробітну плату і станом на 03.10.2016 року відповідач заборгував позивачу 17 262 грн. Крім того позивачка просить згідно позовних вимог провести індексацію нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, за період з 01.01.2016 року по 01.10.2016 року та компенсувати втрату частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, а також стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та стягнути з відповідача суму кредитних коштів, які були витрачені на лікування в розмірі 5992 грн. 16 коп..Відповідно до ст. 32 Закону України «Про [PERSON] Червоного Хреста України» на всіх працівників [PERSON], які працюють за трудовим договором у системі [PERSON], поширюється законодавство України про працю, соціальне забезпечення і соціальне страхування. Згідно з ст. 34 Закону [PERSON] самостійно вирішує питання визначення умов та оплати праці працівників органів та місцевих організацій [PERSON], які працюють за трудовими договорами (угодами, контрактами), та заохочення добровольців згідно з законодавством про оплату праці. Судом встановлено, що 17.08.2016 позивач звернулася до відповідача з проханням виплатити заборгованість по заробітній платі та надіслати на її адресу розрахунок заборгованості за період з 01.01.2016 по 01.07.2016 (лист № 91 від 17.08.2016 року.). (а.с.9). 04.10.2016 позивач повторно звернулася до відповідача з проханням виплатити її заборгованість по заробітній платі та надіслати на адресу позивача розрахунок заборгованості за період з 01.01.2016 року по 01.10.2016 року, копію трудової книжки (лист № 119 від 04.10.2016 року). (а.с.10). Розрахунок заборгованості по заробітній платі здійснений позивачем виходячи із посадового окладу голови районної організації [PERSON] Червоного Хреста України, який міститься у додатку 2 до постанови Президії Правління [PERSON] Червоного Хреста України (а.с.69). Факт існування самої заборгованості представники відповідача в судовому засіданні не заперечували, посилаючись на те, що відповідач не повинен сплачувати їй заборгованість по заробітній платі, оскільки відповідач проводив лише технічне нарахування заробітної плати, проте дане твердження представників відповідача в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження та спростовується матеріалами справи. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно ч. 6 ст. 95 КЗпП, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін є однією з державних соціальних гарантій. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078). У відповідності з положеннями ч. 5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Зазначений порядок індексації, заробітної плати передбачений і п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону України «Про оплату праці»). Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. N 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за N 114/8713. Так, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком, як передбачено ч. 2ст. 233 КЗпП України. У рішенні Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 №9-рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до статті 33 Закону в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати є трудовим спором, пов'язаним з недотриманням законодавства про оплату праці. Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. Таким чином, невиплачена сума індексації заробітної плати за період з 01.01.2016 по 01.10.2016 підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як така, що входить до складу фонду додаткової заробітної плати. Крім того, посилання позивача на норми ст. 34 Закону України «Про оплату праці» щодо сплати компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з пропущенням строків її сплати суд вважає обгрунтованими, оскільки індекс споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, обчислюється відповідно до «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078, згідно з пунктом 1-1 якого таке обчислення провадиться наростаючим підсумком починаючи з 06.03.2003 р. Ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині індексації та кромпенсації втрати частини заробітної плати у зв"язку із порушенням строків її виплати в судовому засіданні знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню шляхом зобов"язання відповідача провести позивачу індексацію нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, за період з 01.01.2016 року по 01.10.2016 року та компенсувати втрату частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» необхідно врахувати що розмір відшкодування моральної шкоди слід визначити залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації,час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану суд має виходити з принципів справедливості та розумності. Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди за несвєчасно виплачену заробітну плату знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, підлягають частковому задоволенню в сумі 1000 грн, що на думку суду буде відповідати принципам справедливості та розумності. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь суми кредитних коштів, які були витрачені на лікування в розмірі 5992 грн. 16 коп., то суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки позивачка належним чином їх не обгрунтувала і вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного,

Outcome: approved