Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просять усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], яка належить на праві власності позивачу [PERSON] та третій особі [PERSON], шляхом позбавлення [PERSON], права користування зазначеною квартирою. Представник позивача та третьої особи адвокат [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за їх відсутності, позов задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, в зв'язку з чим, суд розглянув справу за згодою позивачів без участі відповідача із ухваленням заочного рішення по справі. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 серпня 2008 року, виданого Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою, позивачу - [PERSON] належить 34/100 частки квартири [ADDRESS]. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 червня 2008 року, виданого Московською районною в місті Харкові радою, третій особі - [PERSON] на праві приватної власності належить 66/100 частки квартири [ADDRESS]. Отже, співвласниками зазначеної квартири є позивач та третя особа. Відповідно до Довідки № 15 від 12 лютого 2014 року, виданої ЖК "Гранит" м. Харків, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] - її онук, та [PERSON]. З цієї ж довідки вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований в зазначеній квартирі з 06 травня 1987 року. Також судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу від 04 жовтня 2006 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. Таким чином, на час отримання позивачем спадщини та набуття права власності на частку спірної квартири відповідач не був членом її родини, або особою, що прирівняна до членів родини. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються даним майном для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 155 ЖК України, житлові будинки (квартири), що знаходяться в особистій власності громадян, не можуть бути в них вилучені, власник не може бути позбавлений права користування житловим будинком. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки, відповідач не є членом сім'ї власників спірної квартири, договори найму між власниками та відповідачем не укладені, підстави для його реєстрації в ній на теперішній час відсутні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику квартири право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння. Відповідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судові витрати слід стягнути з відповідачів відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved