Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, яким просив визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 61,40 кв.м. житловою площею 38,30 кв.м., розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Васищеве, вїзд Червоний, 9 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що на підставі дозволу Виконавчого комітету Харківської районної ради №95/1 від 05 грудня 1962 року [PERSON] було дозволено будівництво житлового будинку в смт. Васищево по пров. Червоний,12 (вул. Заливна, б/н) на присадибній земельній ділянці площею 0,12 га, яка за ним була закріплена. В 1962 році останнім був збудований житловий будинок літ. А-1 загальною площею 61,40 кв.м., житловою площею 38,30 кв.м. з надвірними будівлями на зазначеній земельній ділянці та введений в експлуатацію, однак право власності на нього не зареєстроване у встановленому законом порядку. 11 квітня 1994 року [PERSON] помер, залишивши за життя заповіт на імя позивача. Фактично спадщину останній прийняв, оскільки мешкав разом з померлим на день його смерті, користувався земельною ділянкою та житловим будинком. 06 липня 2010 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спірне майно. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву, якою просив розглянути справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу з її відсутності та не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з Виписки з протоколу №2 засідання Виконавчого комітету Васищівської селищної ради депутатів трудящих Харківського району Харківської області від 23 січня 1969 року, за [PERSON] закріплена присадибна земельна ділянка площею 0,12 га по вїзду Красному в смт. Васищево Харківського району Харківської області. На зазначеній земельній ділянці на підставі дозволу Виконавчого комітету Харківського районної ради депутатів трудящих Харківської області від 05 грудня 1962 року, [PERSON] був зведений житловий будинок, який закінчений будівництвом у 1963 році та введений в експлуатацію, про що свідчить акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 02 квітня 1953 року. З технічного паспорту на житловий будинок №9 по вїзду Красному в смт. Васищево Харківського району Харківської області вбачається, що зазначений житловий будинок складається з: будинку літ. А-1 та веранди літ.а загальною площею 61,40 кв.м. та житловою площею 38,30 кв.м., а також сараю літ. Б. Згідно довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №242 від 14 вересня 2016 року, право власності на житловий будинок №9 по вїзду Червоний в смт. Васищеве Харківського району Харківської області не зареєстроване. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, на момент будівництва спірного будинку, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), які передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». \~\~\~ Органи, які уповноважені здійснювати видачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, визначаються відповідно до положень Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року.\~У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, зокрема може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за підтверджується лише записом в по господарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Враховуючи ту обставину, що такий запис в погосподарській книзі на житловий будинок №9 по вїзду Красному в смт. Васищево Харківського району Харківської області мається, суд вважає [PERSON] таким, що набув право власності на зазначений жмитловий будинок. 13 квітня 1994 року помер [PERSON], що підтверджується записом акту про смерть №24 від 13 квітня 1994 року, виданим Харківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді вищевказаного житлового будинку. Судом встановлено, що за життя, а саме 18 січня 1994 року [PERSON] складений заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося він заповідав своєму правнукові [PERSON]. Заповіт посвідчений 18 січня 1994 року секретарем Виконавчого комітету Васищівської ради народних депутатів Харківського району Харківської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №02. Заповіт є чинним, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №45404597 від 12 жовтня 2016 року. Відповідно до ч. 1,2 ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно із ст. 548 ЦК України, у редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її фактично прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] його правнук - позивач [PERSON] фактично спадщину прийняв, оскільки на момент смерті спадкодавця проживав разом з ним, крім того продовжує користуватися спірним будинком та земельною ділянкою по сьогоднішній день що підтверджується актом, складеним депутатом Васищівської селищної ради Харківського району харківської області 26 вересня 2016 року. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак к йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на зазначений будинок. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 67\~Закону України "Про нотаріат"\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Як вбачається з листа Харківського обласного державного нотаріального архіву №2853/01-21 від 13 жовтня 2016 року та листа Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №1534/01.16 від 12 жовтня 2016 року, із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відповідач по справі [PERSON], яка є онукою спадкодавця, а тому і спадкоємцем за законом після його смерті не претендує на спадщину, про що свідчить її заява про визнання позову. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлого 13 квітня 1994 року, прийняв спадщину у встановленому ЦК України 1960 року, який був чинний на час смерті спадкодавця, порядку, не отримав свідоцтво про право на спадщину у звязку з тим, що право власності за померлим на вищевказаний будинок не зареєстроване. На підставі викладеного та

Outcome: approved