Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, який мотивував тим, що з 22.10.1995 року до 17.08.2015 року він перебував у шлюбі з [PERSON] (далі-відповідач). За час шлюбу вони побудували житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Посилаючись на те, що згоди щодо поділу спільного сумісного майна не досягнуто, він просив у порядку поділу зазначеного майна визнати за ним право власності на ? частини вказаного житлового будинку, а також здійснити його поділ в натурі з урахуванням рівності часток. 03.02.2016 року за заявою позивача суд ухвалою залишив без розгляду вимогу про поділ майна в натурі. Позивач, у відповідності до ст. 158 ЦПК України подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність в якій також повідомив суд, що позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити. В попередньому судовому засіданні відповідач визнала, що спірний будинок був побудований під час шлюбу з [PERSON], за спільні кошти подружжя. Відповідач в судове засідання не з'явилася, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність в якій також повідомила, що позов визнає в повному обсязі. За змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 22.10.1995 року строни перебував у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 17.08.2015 року (справа №136/1100/15-ц) було розірвано. Судом встановлено, що 21.09.2007 року на ім'я [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS]. Враховуючи те, що сторони визнають, що зазначений житловий будинок був побудований ними в період шлюбу, за їх спільні кошти, спільними зусиллями, вказані обставини, згідно ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 Сімейного кодексу України). З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, частки яких є рівними, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог. Враховуючи те, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачами позову та виносить рішення про задоволення позову.

Outcome: approved