Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа служба у справах дітей Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в 2007 році вона познайомилась з відповідачем, та через деякий час почали проживати разом, вели спільне господарство, в цих відносинах вона завагітніла. На другому місяці вагітності відповідач її покинув. [INFO] у них народився спільний син [PERSON]. В період вагітності вони спілкувались, але проживали окремо. Після народження сина відповідач не заперечував щодо запису його батьком дитини, однак, сином не цікавився, не відвідував, але допомагав коштами. У 2016 році відповідач звернувся до неї з пропозицією позбавити його батьківських прав відносно малолітнього сина, а з 2017 року перестав надавати кошти на утримання дитини. Сину [PERSON] 10 років, він не знає свого біологічного батька, у вихованні та утриманні дитини їй допомагає її чоловік [PERSON]. Відповідач участі у житті дитини не приймає, матеріально не допомагає, з нею та дитиною не спілкується. Більш того 01.10.2018 року відповідач звернувся до нотаріуса та підписав заяву, в якій підтвердив той факт, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, відносно сина [PERSON]. У зв'язку з цим позивач звернулася до суду з даним позовом та просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи Молчанович Н.О. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. В судове засідання позивач не з?явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, та без участі її представника, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з?явився, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак, в матеріалах справи наявна його нотаріально завірена заява, в якій останній підтвердив той факт, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON]. Також в заяві зазначено, що просить розглядати справу у його відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що гр. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], про що свідчить Свідоцтво про народження Серії [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 329. Позивач з відповідачем у шлюбі не перебувала. Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов здобувача освіти, затвердженого директором Черкаської середньої школи № 17 Бунякіна Д.В., малолітній [PERSON], [INFO] проживає разом з мамою [PERSON]. В матеріалах справи наявна нотаріально завірена заява [PERSON], в якій зазначено, що останній згідно з власним волевиявленням, повністю усвідомлюючи значення своїх дій, без будь-якого примусу, як фізичного, так і морального підтверджує той факт, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його сина - [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Наявними матеріалами справи підтверджується, що відповідач не виконує обов'язків по вихованню дитини, які передбачені ст. 150 СК України, а саме, відповідач не забезпечує сина матеріально, не піклується про життя та здоров'я, не дбає про його фізичний та моральний розвиток, тобто свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню та утриманню сина. У зв'язку з чим, суд прийшов до переконання, що вищенаведене свідчить про байдужість батька до дитини та про його небажання цікавитися життям сина та виконувати свій батьківський обов'язок. Таким чином, судом встановлено, що у відповідача не вбачається бажання приймати участь у вихованні, матеріальному утриманні сина, підвищенні рівня його знань та оздоровлення дитини. Відповідно до Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р. - дитина для повного і гармонізаційного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо свого сина батьківського піклування, ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, а тому його слід позбавити батьківських прав. З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Постільки при подачі позову даної категорії позивач звільнена від оплати судових витрат, тому на підставі ст.141 ЦПК України до стягнення з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved