Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина за законом. Він, [PERSON] , з січня 1999 року проживав із бабою та перебував на її повному утриманні, вона купувала йому ліки та продукти харчування, оскільки він був непрацездатний, особистого джерела доходів та своєї сім`ї не мав. Ураховуючи те, що після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, інші спадкоємці відсутні, позивач виявив намір його успадкувати, утім позбавлений можливості реалізувати такі свої права, оскільки відсутні документи на підтвердження факту прийняття спадщини, а також втрачено правовстановлюючі документи на майно, що увійшло до складу спадкової маси, що стало підставою звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відзиву відповідачем подано не було, однак сільський голова надав суду заяву про визнання позову, не заперечував щодо його задоволення, а розгляд справи просив проводити за його відсутності. У підготовче судове засідання позивач не з`явився, у позові просив про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. З огляду на визнання позову відповідачем, суд вважає за доцільне ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження в даному судовому засіданні, за відсутності сторін, на підставі зібраних у справі доказів, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що [INFO] в с. Росоша Липовецького району померла [PERSON] , на що вказує свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина. Із відомостей наданих нотаріальними установами встановлено, що спадкові справи до майна померлої [PERSON] не заведено. Як убачається із довідок виданих виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Липовецького району за №145, 149 від 09.04.2019 (а.с.9, 10), після смерті [PERSON] спадщину прийняв її онук [PERSON] , який вступив у володіння та управління спадковим майном в межах шестимісячного строку. Належність до кола спадкоємців за законом вказує факт його перебування з 1999 року на утриманні [PERSON] до дня її смерті, яка його утримувала та піклувалась про нього. Інші спадкоємці за відомостями сільської ради відсутні. Відповідно до ст. 531 ЦК України в ред. 1963 р., котрий діяв на час відкриття спадщини, до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. У п.8. постанови ПВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 31.03.1995, зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним не менше одного року. Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами вказують на те, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві щодо права на спадкування за законом як непрацездатна особа, що перебувала на утриманні померлого не менше одного року до його смерті, відповідно до ст.531 ЦК УРСР, спадщину він прийняв в силу приписів ст.548, 549 ЦК УРСР, отож вона йому належить. Судом встановлено, що до складу спадкової маси увійшла земельна частка (пай), розміром 3,57 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї земельної частки, яка перебувала у колективній власності КСП «Переможець» та належала [PERSON] згідно із сертифікатом серія [NUMBER] виданим 15.11.1996 на підставі рішення Липовецької районної державної адміністрації від 25.07.1996 №256. Факт належності права на земельну частку (пай) [PERSON] . підтверджено також Випискою Відділу у Липовецькому районі Головного управління Держгеокадасту у Вінницькій області від 01.04.2019 за №0-2-0.182-261/124-19. Як убачається із матеріалів справи сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , на ім`я [PERSON] . втрачено. За встановлених судом обставин позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку на земельну частку (пай), що увійшла до складу спадкової маси. У п.23 постанови ПВСУ від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Зважаючи на те, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено, отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування (лист ВССУ від 13.05.2013). З огляду на викладене суд дійшов до переконання, що обставини, які викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, отож порушені права позивача підлягають захисту судом. Крім цього, відповідач надав суду заяву про визнання позову. За змістом ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. (Постанова, Пленум Верховного Суду України, від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі") Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення у підготовчому судовому засіданні про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved