Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати п.2.8 в т.ч. підпункти 2.8.1, 2.8.2, 2.8.3, 2.8.4, 2.8.5, 2.8.6 кредитних договорів № 500388202 від 07 липня 2013 року на суму 6000 грн. та № 500407971 від 30 серпня 2013 року на суму 14000 грн. укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ним недійсними з моменту укладання договору, стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на його користь судові витрати в розмірі 1640 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що між ним та ПАТ «Альфа-Банк» були укладені кредитні договори № 500388202 від 04 липня 2013 року на суму 6000 грн. та № 500407971 від 30 серпня 2013 року на суму 14000 грн. Згідно з п. 2 умов кредитного договору № 500388202 від 04 липня 2013 року банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає кредит на наступних умовах: 2.1. сума кредиту, валюта кредиту - 6000 грн., 2.2. процентна ставка за користування кредитом 0,01% річних. Тип процентної ставки - фіксована, 2.3. дата остаточного повернення кредиту, яка є припиненням нарахування відсотків та нарахування комісії 05.07.2015 року. Пунктом 2.8 цього договору передбачено стягнення комісійної винагороди банку. Умовами договору передбачено щомісячну комісійну винагороду в розмірі 312 грн. Заборгованість по комісійній винагороді Відповідач 2 у справі № 2-378/2017, яка перебуває у провадженні суду, просить стягнути в розмірі 3412,30 грн. Кредитний договір № 500407971 від 30 серпня 2013 року на суму 14000 грн. має такі ж умови. Розмір щомісячної комісійної винагороди вказаний 609 грн. Заборгованість по комісійній винагороді позивач просить стягнути в розмірі 19415,26 грн. Позивач вважає, що умови договорів, за яким він зобов'язаний сплачувати банку комісію є несправедливими та такими, що суперечать ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому вказані умови договорів просить визнати недійсними з моменту укладення договорів. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача - ПАТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача правом на участь у судовому засіданні не скористався, про причини неявки до суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи заперечення проти позову до суду не надіслав. Представник відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про надіслав до суду клопотання про проведення судових засідань за відсутності представника Відповідача - 2 у зв'язку з великою кількістю судових засідань, а також враховуючи той факт, що участь представника Відповідача - 2 у судовому засіданні потребує додаткових витрат внаслідок перебування юристів у м. Бровари. На підставі наявних в справі доказів у задоволенні даного позову просить відмовити у повному обсязі. Також, представник Відповідача - 2 надіслав до суду заперечення, в якому у задоволенні позовної заяви просить відмовити з підстав, викладених у запереченні. Вивчивши матеріали справи, оцінивши у сукупності надані сторонами докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між ПАТ «Альфа-Банк» та позивачем були укладені кредитні договори № 500388202 від 04 липня 2013 року на суму 6000,00 грн. та № 500407971 від 30 серпня 2013 року на суму 14000,00 грн. Згідно з п. 2 умов кредитного договору № 500388202 від 04 липня 2013 року банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає кредит на наступних умовах: 2.1. сума кредиту, валюта кредиту - 6000 грн., 2.2. процентна ставка за користування кредитом 0,01% річних. Тип процентної ставки - фіксована, 2.3. дата остаточного повернення кредиту, яка є припиненням нарахування відсотків та нарахування комісії 05.07.2015 року. Пунктом 2.8 цього договору передбачено стягнення комісійної винагороди банку. Відповідно до п. 2.8. Комісійна винагорода банку складається: 2.8.1- за управлінням кредиту - 5.20% - за період з 1-го місяця користування кредитом по 36-й місяць користування кредитом - 5.20% від суми кредиту, - комісійна винагорода, що вказана в цьому пункті розраховується від суми кредиту, зазначеної в п.2.1 розділу № 1 цього договору та сплачується позичальником щомісячно за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору та його невід'ємною частиною. Зазначена в цьому пункті комісійна винагорода нараховується з дня надання кредиту або першого дня періоду, який передбачає сплату комісії за управління кредитом, по дату остаточного повернення позичальником кредиту, що вказана в п.2.3 Розділу №1 цього договору; п.2.8.2 - за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування (надалі ПТКС) агентів банку, без ПДВ становить 1.8% від суми переказу, без ПДВ Комісійна винагорода, що вказана в цьому пункті, сплачується позичальником кожного разу під час здійснення будь-яких платежів за цим договором із використанням ПТКС; п.2.8.3- за прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах Банку у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 грн (включно)-35 грн. Комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті сплачується позичальником за здійснення розрахункового обслуговування позичальника в операційних касах Банку; п.2.8.4.- за переказ коштів за допомогою програмно- технічного комплексу самообслуговування ПАТ «Альфа-Банк» (банкомат з функцією cash-in) у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 грн ( включно)-10 грн; п.2.8.5 -за надання кредиту 0 грн. Комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті сплачується позичальником одноразово при наданні кредиту, в порядку, передбаченому п.2.4 розділ N21 цього Договору; п.2.8.6- за перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника, реквізити якого вказані в п.2.4. Розділ № 1 цього Договору-0 грн. Комісійна винагорода, що вказана в цьому пункті, сплачується Позичальником одноразово при перерахуванні кредитних коштів на рахунок позичальника в порядку, передбаченому п.2.4. Розділу №1 цього договору. Умовами договору передбачено щомісячну комісійну винагороду в розмірі 312 грн. Кредитний договір № 500407971 від 30 серпня 2013 року на суму 14000 грн. має такі ж умови. Розмір щомісячної комісійної винагороди вказаний 609 грн. 30.09.2014 між ПАТ «Альфа-Банк та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» (далі - ТОВ «Дата Майнінг Груп») було укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитними договорами № 500388202 від 04 липня 2013 року та № 500407971 від 30 серпня 2013 року. 10.10.2016 між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому Право вимоги до Відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за Основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги грошових коштів від Відповідача в тому числі по кредитних договорах №500388202 від 04 липня 2013 року та № 500407971 від 30 серпня 2013 року. У провадженні Таращанського районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 379/912/17 (2/379/378/17) за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до позивача про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в якому позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитними договорами: № 500388202 від 04 липня 2013 року в розмірі 8912,34 грн., з яких: 5500,04 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 3412,30 грн. - заборгованість по процентах та комісією;0,00 грн. - пеня, штраф, неустойка; № 500407971 від 30 серпня 2013 року в розмірі 35215,26 грн., з яких: 14000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 19415,26 грн. - заборгованість по процентах та комісією; 1800,00 грн. - пеня, штраф, неустойка. А всього стягнути - 44127,60 грн. та понесені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Цей договір відповідно до ст.1055 ЦК України укладається в письмовій формі. До відносин за кредитним договором застосовуються положення статей 1046-1052 ЦК України. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитних договорів № 500388202 від 07 липня 2013 року та № 500407971 від 30 серпня 2013 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями ч. 5 ст. 11, ч. ч. 1, 2 , 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Як видно із пунктів 2.8 оскаржуваних договорів комісійна винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача. Таким чином, встановивши в кредитних договорах сплату щомісячної комісії, банк порушив вимоги вище наведених норм, оскільки вказаний пункт договорів передбачає встановлення споживачу плати за дії, які банк здійснює на власну користь. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов'язком банку, відповідно, виконання такого обов'язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Також, слід зазначити, що оскільки надання кредиту є виконання зобов'язання банка за кредитним правочином, то така дія не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Крім того, оскільки відкриття та введення позичкового рахунку у зв'язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам і публічно - правовим обов'язком самої кредитної установи (банку), то такі дії жодним чином не можуть розглядатися як послуги, що надаються клієнту -позичальнику. Суд вважає, що комісію банку за супроводження кредиту не можна вважати витратами позивача за оформлення кредиту, оскільки такі витрати передбачені кредитним договором. У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1 ст.203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За таких обставин суд вважає, що умови кредитних договорів, за якими позивач повинен сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову щомісячну комісію, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" ці умови договору є недійсними. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. За таких обставин, суд вважає обґрунтованою вимоги позивача щодо застосування правових наслідків визнання недійсним умов договорів споживчих кредитів № 500388202 від 07 липня 2013 року та № 500407971 від 30 серпня 2013 року укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та позивачем щодо обов'язку позичальника сплачувати комісію. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. При цьому, ч. 2 ст. 79 ЦПК України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір». Статтею 5, що встановлює пільги зі сплати судового збору, звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав, не передбачено. Водночас, норма ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору. Разом з ти, слід врахувати, що реалізацію споживачем права на судовий захист, складовою якого є наявність пільг щодо сплати судового збору, регулює ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до ч. 3 якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Оскільки позивачем при зверненні до суду було помилково сплачено судовий збір в розмірі 640 грн., то він підлягає поверненню останньому. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. підлягають до стягнення з відповідачів пропорційно на користь позивача. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 640 грн. підлягає до стягнення пропорційно з відповідачів в дохід держави.

Outcome: approved