Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, у якому просить надати дочці [PERSON], [INFO], дозвіл на виїзд за кордон до досягнення нею повноліття без нотаріально посвідченого на це клопотання її батька - [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 28.10.1995 року. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 04.06.2010 року шлюб розірваний. Після розлучення дитина залишена судом для подальшого проживання разом з нею. Вона має можливість вивезти дитину на відпочинок та на оздоровлення за кордон, проте батько безпідставно не надає згоду на її виїзд за кордон. Представник позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Зазначила, що дитина постійно бере участь у міжрегіональних та міжнародних пластових зустрічах та у зв'язку з цим є необхідність виїзду за кордон. Відповідач позовні вимоги не визнав, хоча не заперечує щодо надання дозволу на виїзд за кордон дочці [PERSON]. При цьому наголосив, що їх відносини з дочкою значно погіршилися після того, як позивач звернулася до суду з позовом про поділ майна., тривалий час вони не спілкуються, вона не бере навіть телефон для можливої розмови з ним. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Спірні правовідносини регулюються ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", де зазначено, що у разі відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон, це питання може бути вирішено судом. Конвенцією про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст. ст. 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі до 04.06.2010 року (а.с. 5) та є батьками [PERSON], [INFO] /а.с. 6/, яка постійно проживає з матір'ю в м. Севастополі. Відповідач відмовляється з'являтися до нотаріуса для оформлення відповідної згоди на виїзд дитини за кордон. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноважені. Положеннями ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України громадян України» визначено можливість ухвалення судом рішення на виїзд дитини за кордон. Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 року № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки необхідність виїзду за кордон неповнолітньої [PERSON], [INFO], викликана участю у міжрегіональних та міжнародних пластових зустрічах та у зв'язку з цим є необхідність виїзду за кордон, тому суд вважає за необхідне надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини з України без згоди та супроводу батька - відповідача [PERSON]. В даному випадку виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому внаслідок ухвалення такого рішення право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини ніяким чином не порушується і не обмежується. З урахуванням викладеного, виходячи з інтересів дитини, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved