Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача за захистом своїх прав. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25 грудня 2012 року він є власником житлового будинку [ADDRESS] З моменту придбання будинку за його адресою зареєстрований відповідач по справі, який в житловому приміщенні не проживає, участі в оплаті комунальних послуг не бере, його особисте майно в будинку відсутнє. Після зміни позовних вимог (а.с.21-22), позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. У письмовій заяві просив суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав (а.с.23). Відповідач до суду не прибув, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи шляхом публікації оголошення в газеті «Донбас» № 22 (22603) від 22 лютого 2014 року (а.с.19). Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи за відсутністю відповідача до суду не надходило. Тому, за згодою позивача, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив впровадити розгляд справи у заочному порядку. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу від 25 грудня 2012 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] (а.с.6-7). Право власності на будинок зареєстроване у встановленому законом порядку Бюро технічної інвентаризації м. Тореза за [PERSON] (а.с.8). Згідно з довідкою Торезького МВ Головного управління Державної міграційної служби в Донецькій області, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 02 жовтня 1987 року (а.с.12). В той же час у акті обстеження, складеному 30 січня 2014 року громадським дільничним комітетом «Центральний» м. Тореза вказано, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживає, господарства не веде, кореспонденції не отримує, участі в утриманні будинку не бере, оплату комунальних платежів не здійснює (а.с.9). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб . Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч. 1-2 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча би вони і не були пов'язані з порушенням права володіння. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач є єдиним власником житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу. Відповідач в спірному жилому будинку фактично не проживає, добровільно знятись з реєстрації за вказаною адресою не бажає, чим чинить позивачу перешкоди в користуванні власністю. Питання розподілу витрат, пов'язаних з розглядом справи, судом не вирішується, оскільки, позивачем не було заявлено відповідних вимог.

Outcome: approved