Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] (далі - Відповідач), від яких має сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Краматорська Донецької обл. [INFO] Зазначає, що з [PERSON] сімейне життя в них не склалось, більше десяти років проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Вказує, що після початку АТО в Донецькій області вона та її син виїхали в місто Буча Київської області, де і проживають по теперішній час та перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи. Батько [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, спілкування не підтримує, не піклується про фізичний та моральний розвиток сина. Позивач зазначає, що з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини вона не зверталась, оскільки відповідач повідомив її, що сплачувати їх не буде за жодних обставин. Як стало відмово Позивачу, [PERSON] з 2014 року переїхав із зони АТО у м. Ірпінь Київської області, проте згодом виїхав за кордон. У 2015 році направив з Республіки Білорусь згоду на виїзд дитини за кордон на оздоровлення. Подальше його місце проживання та перебування їй невідоме. В зв'язку із викладеними обставинами, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно [PERSON], [INFO]. Позивач та її представник в судове засідання з'явились, позовну заяву підтримали та просили її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується оголошенням в газеті «Урядовий кур'єр», причину неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу за його відсутності та відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення в судовому засіданні. Третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бучанської міської ради в судове засідання свого представника не направив, про дату та час судового розгляду повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допит свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Краматорська Донецької обл. [INFO] Позивач зазначає, що з [PERSON] сімейне життя не склалось, більше десяти років проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач вказує, що після початку АТО в Донецькій області вона та її син виїхали в місто Буча Київської області, де і проживають по теперішній час та перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи, що підтверджується довідкою № 3216001991 від 19.02.2016 р. Батько [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, спілкування не підтримує, не піклується про фізичний та моральний розвиток сина. Позивач зазначає, що з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини вона не зверталась, оскільки відповідач повідомив її, що сплачувати їх не буде за жодних обставин. Дані обставини підтверджуються листом ВДВС Бучанського МУЮ ГУЮ у Київській області № 1072/3 від 20.05.2016 про відсутність на виконанні виконавчих проваджень про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON]. Як стало відмово Позивачу, [PERSON] у 2014 року переїхав із зони АТО у [ADDRESS] та перебував у складі ремонтної бригади ОСББ «ЕВЕРЕСТ-10», подальше його місце перебування невідоме, що підтверджується листом б/н від 02.06.2016 виданим ОСББ «ЕВЕРЕСТ-10». 04.04.2015 року Позивачем з Республіки Білорусь отримано згоду від Відповідача на виїзд за кордон їхнього сина [PERSON], [INFO] та оформлення відповідного паспорту. 25.11.2016 року Позивачем до Ірпінського відділу поліції подано заяву про розшук [PERSON], зареєстровану в ЄО № 21940. Листом № 17068 від 23.12.2016 про розгляд заяви стало відомо, що в ході перевірки встановити місце перебування гр. [PERSON] не представилось можливим. Також судом встановлено, що 03.06.2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Висновком Бучанської міської ради Київської області № П-5801 від 17.02.2017 року затверджено доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], 2000 р.н. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування та ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 5 Сімейного кодексу України передбачено, держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки в судовому засіданні було беззаперечно встановлено, що Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, своєю поведінкою та діями довів, що насправді не зацікавлений долею дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, суд позбавляє відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина. На підставі, ст. ст. 150, 155, 157, 164 -165 СК України, п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав",

Outcome: approved