Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом. Посилався на те, що [PERSON] на підставі наказу №0/1 від 19.02.2012 року був прийнятий на роботу на посаду водія ТОВ «МЮ-Транс». 04 квітня 2012 року відповідач, перебуваючи у відряджені на території Туреччини, керуючи вантажним сідловим тягачем марки «DAF FT 95XF430» державний номерний знак [NUMBER], що належить на праві власності позивачу. Вказував на те, що під час вказаного відрядження, прямуючи з м.Бурса в м.Ялова, відповідач спричинив ДТП, а саме передньою частиною сідлового тягача вдарив задню частину напівпричепа транспортного засобу, який належить [PERSON]. Внаслідок вказаної ДТП її учасники отримали травми, а також було завдано значної матеріальної шкоди у зв'язку з пошкодженням транспортних засобів. За результатами експертного товарознавчого дослідження було встановлено, що вартість матеріальних збитків завданих позивачу, як власнику пошкодженого внаслідок вище вказаної ДТП автомобіля марки «DAF FT 95XF430» державний номерний знак [NUMBER], становить - 126450 грн. Вказував на те, що відповідно до п. 1 договору про повну матеріальну відповідальність від 19.02.2013 року, укладеного між позивачем та відповідачем, [PERSON] несе повну матеріальну відповідальність за передані йому транспортні засоби, що належать підприємству. У зв'язку з наведеним, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідача на користь позивача матеріальні збитки в розмірі 126450 грн., а також судові витрати по справі. Під час судового розгляду справи, позивач зменшив розмір позовних вимог у зв'язку реалізацією пошкодженого транспортного засобу та просив стягнути з відповідача суму матеріальних збитків в розмірі 94950 грн. В судовому засіданні представник позивача Гелетка О.В. позов підтримав, надав суду пояснення аналогічні його змісту, просив позов задовольнити відповідно до уточнених позовних вимог від 20.01.2014 року. Представник позивача Мельник І.В. в судовому засіданні просив позов задовольнити та пояснив, що автомобіль проходив технічний огляд перед рейсом та був справним, окрім того, відповідач проводив ремонт гальмівної системи автомобіля в Туреччині та він особисто був присутнім під час проведення авто товарознавчої експертизи пошкодженого сідлового тягача та пошкоджень гальмівної системи не виявив. Просив позов задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що причиною ДТП стала несправність транспортного засобу, у зв'язку з чим він не вважає себе винним, а тому не бажає відповідати за наслідки ДТП. Вказував на те, що він повідомляв керівництво ТОВ «МЮ-Транс» про несправність гальмівної системи наданого йому автомобіля, проте останні не відреагували на його зауваження, у зв'язку з чим він самостійно проводив ремонт транспортного засобу в Туреччині, окрім того, перед рейсом наданий йому транспортний засіб не проходив технічного огляду, а також на підприємстві існують інші випадки порушення трудового законодавства, зокрема він не проходив медичного обстеження перед рейсом, а документи про проходження медичного огляду, а також тех.огляду автомобіля надавались йому безпосередньо перед поїздкою. Просив в задоволенні позову відмовити, вважаючи його безпідставним, оскільки ДТП сталась по вині позивача, який видав йому несправний транспортний засіб. Окрім того, він звертався з заявою в органи внутрішніх справ щодо неправомірних дій керівництва ТОВ «МЮ-Транс», зокрема щодо порушення ними вимог трудового законодавства, законодавства, що регулює перевезення вантажів транспортними засобами, а також щодо заборгованості по заробітній платі. Окрім того. Він визнав факт його працевлаштування на посаді водія ТОВ «МЮ-Транс». Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надала суду пояснення, аналогічні змісту письмових заперечень на позов, в яких зазначала, що відповідач не зобов'язаний відшкодовувати майнову шкоду завдану позивачу внаслідок ДТП, яка мала місце 04.04.2012 року, оскільки причиною ДТП стала несправна гальмівна система транспортного засобу та численні порушення з боку позивача під час підготовки водія та транспортного засобу до рейсу, а тому відсутній причинний зв'язок між виною [PERSON] та завданою шкодою. Просила в задоволенні позову відмовити у зв'язку недоведеність вини відповідача у завданій позивачу шкоді. Свідок [PERSON], будучи двічі допитаним в судовому засіданні показав, що він працює на посаді механіка ТОВ «МЮ-Транс» та спірний транспортний засіб, яким керував відповідач 04.04.2012 року, перед рейсом проходив технічний огляд і жодних несправностей виявлено не було, що також відображено в дорожньому листі, а також йому відомо, що під час ДТП відповідач перегрів тормозні колодки, оскільки ДТП сталось на спуску дороги та під час спуску автомобіль повинен був рухатись на пониженій передачі, а тому причиною ДТП могла стати недосвідченість [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона являється дружиною відповідача, зміст ст. 63 Конституції України їй зрозумілий, не відмовилась від дачі показань та пояснила, що [PERSON] часто скаржився на те, що автомобіль на якому він їхав в рейс в Туреччину постійно ламався, проте ремонтувався і все ж його продовжували експлуатувати. Про ДТП їй стало відомо після повернення чоловіка з Туреччини та останній пояснив їй, що причиною пригоди стала саме несправність сідлового тягача, зокрема несправність гальмівної системи. Окрім того, вказувала на те, що керівництвом ТОВ «МЮ-Транс» здійснювався психологічний тиск на її чоловіка з метою відшкодування матеріальних збитків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працював на посаді водія в ТОВ «МЮ-Транс» та керував транспортним засобом, який став причиною ДТП 04.04.2012 року. Вказував на те, що гальма у зазначеному автомобілі час від часу відмовляли та перебували у несправному стані, про що він повідомляв керівництво. Окрім того, в обов'язки водія входить візуальний огляд транспортного засобу, а такому виявити несправність гальмівної системи [PERSON] не міг, це міг зробити механік, проте він перед рейсом не проводив технічний огляд автомобіля. Суд, заслухавши пояснення сторін представників сторін, відповідача, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Так, судом встановлено, що 19.02.2012 року [PERSON] звернувся до позивача з заявою про прийняття його на роботу та на підставі наказу №10/1 від 19.02.2012 року його було прийнято на роботу в ТОВ «МЮ-Транс» на посаду водія (а/с 6, 107). Як вбачається з положень ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Відповідно до розділу ІІ посадової інструкції водія транспортного засобу категорії «С» в обов'язки відповідача входило керування транспортними засобами для перевезення вантажів за різних дорожніх умов, виконання вимог правил дорожнього руху, перевірка технічного стану автотранспортного засобу, забезпечення справності обладнання транспортного засобу тощо (а/с 7-9). 19.02.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого відповідач приймає на себе повну матеріальну відповідальність за всі в установленому порядку передані йому під звіт від підприємства транспортні засоби, товарно-матеріальні цінності та кошти згідно з подорожніми листами та касовими документами, а також ті транспортні засоби, що будуть надходити йому під звіт протягом усього терміну дії договору. Відповідно до п. 4,7 вказаного договору про повну матеріальну відповідальність, розмір заподіяної шкоди визначається фактичними витратами на підставі даних обліку, виходячи з вартості (собівартості) товарно-матеріальних цінностей та транспортних засобів за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, знищення або псування транспортних засобів та товарно-матеріальних цінностей, розмір шкоди визначається за цінами, що діють за місцем роботи матеріально-відповідальної особи на день відшкодування шкоди. Відшкодування шкоди, завданої підприємству провадиться за вимогою останнього у разі недосягнення добровільного вирішення спору, спір передається на вирішення до суду в порядку ч. 3 ст. 136 КЗпП України. Судом встановлено, що відповідно до наказу (розпорядження) №10/3 [PERSON] було відряджено з України до Туреччини з 15.03.2012 року по 05.04.2012 року з метою доставляння вантажу до місця призначення (а/с 12). Як вбачається з подорожнього листа №992513 вантажного автомобіля в міжнародному сполученні від 15.03.2012 року, у вказаному документів міститься підпис відповідача про те, що він прийняв автомобіль в технічно справному стані (а/с 103). Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 04.04.2012 року водій [PERSON], керуючи евакуатором №СЕ-2387, номер напівпричепа СЕ-4799хх, прямуючи з Бурси в Ялову, передньою частиною евакуатора вдарив задню частину напівпричепа евакуатора №26.PV.925, номер напівпричепа 26-UF-265, який належав [PERSON], котрий йшов у тому ж напрямку, що спричинило появу ДТП із травмами та матеріальними збитками. Відповідно до Закону «Про дорожній рух» №2918 ст. 84 розділ «Порушення водіїв» [PERSON] скоїв порушення під кодом №4 (Побіжне зіткнення (вдар ззаду), інший водій вважається невинним у спричиненні даного ДТП (а/с 14-17). Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 17.07.2013 року №3983/13-22, огляд автомобіля марки «DAF FT 95XF430» державний номерний знак [NUMBER] проводився 24.04.2012 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля на момент проведення дослідження становить 126450 грн. (а/с 24). Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрації транспортного засобу, вказаний вище автомобіль належить на праві власності позивачу (а/с 13). Відповідно до довідки ПП «[PERSON]», останній придбав у позивача спірний транспортний засіб в аварійному стані за ціною 31500 грн., у зв'язку з чим позивачем було зменшено розмір позовних вимог на суму грошових коштів, отриманих за реалізацію транспортного засобу. Статтею 134 КЗпП України передбачені випадки коли працівник несе повну матеріальну відповідальність за завдану шкоду, серед яких зокрема випадки коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховоного Суду України 29 грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Як вбачається зі змісту ст.ст. 137,138 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що посада відповідач відповідно до ст. 135-1 КЗпП України відноситься до категорії працівників з якими укладаються договори про повну матеріальну відповідальність, його було фактично допущено до виконання посадових обов'язків, згідно п. 2.6 його посадової інструкції, він зобов'язаний перевіряти технічний стан автотранспортного засобу перед виїздом на лінію, відповідно до відмітки в подорожньому листі №992513, останній розписався в тому, що отримав автомобіль в технічно справному стані, згідно протоколу про ДТП, яке мало місце 04.04.2012 року встановлено наявність вини [PERSON], внаслідок чого був пошкоджений транспортний засіб, який належить позивачу. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про наявність причинного зв'язку між діями відповідача та шкодою завданою підприємству, а тому він повинен нести матеріальну відповідальність за завдану ним шкоду відповідно до умов договору про повну матеріальну відповідальність та вимог чинного законодавства. Таким чином, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди слід задовольнити. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, враховуючи заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 949,50 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved