Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої [PERSON], в якому просить суд відібрати дитину від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. В судовому засіданні в обґрунтування вимог позивач пояснив, що мати малолітньої [PERSON] - [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 181-1, 154, 184, 178 КУпАП. У червні 2013 року [PERSON] зверталася до Артемівського РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області з приводу того, що її донька покинула місце проживання та місце знаходження її не відомо. Співробітники міліції знайшли дитину та доставили її до КЗ «Луганський обласний центр соціально-психологічної реабілітації» оскільки [PERSON] заперечила проти повернення її до матері [PERSON]. У закладі дитина перебувала з 04.06.2013 року по 03.07.2013 року. [PERSON] не має постійного місця роботи, вживає алкогольні напої, не займається вихованням та навчанням доньки [PERSON], матеріально не підтримує, не цікавиться її справами та не бере участі в її фізичному, духовному й моральному розвитку, не турбується про її здоров'я, тому, вимоги позову просить задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог позову. Прокурор проти задоволення вимог позову не заперечує. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, та підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO] є [PERSON]. Батьком дитини є [PERSON], який зі слів [PERSON] знаходиться на території РФ та зв'язок з ним відсутній. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний 16.06.2006 р.. [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності 16.05.2011 р. за ст. 181-1 КУпАП, 27.06.2011 р. за ст.154 КУпАП, 18.05.2012 р., 04.06.2013 р. та 10.09.2013 р. за ст. 184 КУпАП, 05.07.2013 р. за ст. 178 КУпАП. Постійного місця роботи [PERSON] не має, вживає алкогольні напої, не займається вихованням та навчанням доньки [PERSON]. Згідно акту обстеження умов проживання від 04.09.2013 року за місцем проживання дитини відсутні умови для виховання та розвитку дитини, в квартирі брудно, відсутня їжа, сезонний одяг для дитини, канцелярські та учбові матеріали для навчання дитини. Сусіди сім'ї постійно за проханням дитини [PERSON] дають їй їжу. Рішенням виконавчого комітету Луганської міської ради №291/10 від 23.10.2013 року вирішено відібрати малолітню [PERSON] [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Представник позивача стверджує, що відповідачка [PERSON] не реагує на прохання та вказівки соціальних працівників, співробітників міліції. Відмовляється від пошуку роботи, кодування від алкогольної залежності, не виконує рекомендації щодо виховання та утримання малолітньої дитини, не в повній мірі усвідомлює відповідальність за виховання та розвиток дитини. Останнім часом не йде на контакт з соціальними фахівцями, працівниками школи, спеціалістами Артемівського відділу служби у справах дітей Департаменту, медичними працівниками. Відповідачка заперечує проти відібрання у неї дитини, пояснює, що зазначені представником позивача дані неправдиві. Вказує на те, що дитиною вона займається. Заперечує той факт, що їжа для дитини відсутня. А безлад в квартирі мотивує тим, що планує робити ремонт. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є співробітником Департаменту Луганської міської ради у справах дітей та сім'ї. Їй відомо, що в червні 2013 року [PERSON] зверталася до Артемівського РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області з приводу того, що її донька покинула місце проживання та місце знаходження її не відомо. Співробітники міліції знайшли дитину та доставили її до КЗ «Луганський обласний центр соціально-психологічної реабілітації» оскільки [PERSON] заперечила проти повернення її до матері [PERSON]. У закладі дитина перебувала з 04.06.2013 року по 03.07.2013 року. Дитина скаржилася, що голодна, розповідала, що іноді, коли приходила зі школи то вдома поїсти нічого не було. [PERSON] не має постійного місця роботи, вживає алкогольні напої, не займається вихованням та навчанням доньки [PERSON], не бере участі в її фізичному, духовному й моральному розвитку, не турбується про її здоров'я. намагалися допомогти відповідачці отримати паспорт. Із бесіди з сусідкою відомо, що з дому відповідачки чути і бійки і плач дитини. Протягом лютого 2014 року при відвідуванні дитини жодного разу не застали вдома [PERSON]. Документи про відібрання дитини не складали, оскільки [PERSON] постійно говорила, що виправиться, та їй вірили. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що спілкується з [PERSON] та її дитиною. Постійно буває у них в гостях. В квартирі відносно чисто. [PERSON] збирається робити ремонт. Дівчинка одягнена та чиста. Дитина ходить до школи. Він спілкується з класним керівником та часто приходить допомагати дитині з уроками. Чи є в квартирі продукти харчування, а також чи дає [PERSON] дитині гроші у школу йому не відомо. [PERSON] не працює. Також пояснив, що йому відомо про те, що [PERSON] повинна була отримати паспорт. Зазначає, що влаштувався на роботу та у змозі утримувати цю дитину. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. За змістом ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідачка не представила суду будь-яких доказів на спростування посилань та вимог позивача, а також на підтвердження виконання нею батьківських обов'язків належним чином. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приймаючи до уваги зазначені вище докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного й

Outcome: approved