Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про звільнення з-під арешту автомобіля «Volkswagen Transport ЗНГ» 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , накладеного під час примусового виконання рішення суду. В позові зазначила, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2013 року про поділ майна подружжя, яке набрало законної сили, вона є власником транспортного засобу «Volkswagen Transport ЗНГ» 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Під час виконавчого провадження з виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2012 року про стягнення з її чоловіка [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 53928 грн. 94 коп. державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції на означений автомобіль накладений арешт на підставі постанови від 19.11.2013 року. Наявність вказаного заходу забезпечення виконавчого провадження перешкоджає позивачеві в реалізації права власності на вказаний транспортний засіб. У зв`язку з викладеним позивач просить про звільнення належного їй майна з-під арешту. Ухвалою судді від 09.01.2019 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Ухвалою суду від 04.03.2019 року до участі в справі в якості третьої особи залучено стягувача у виконавчому провадженні - [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явилася, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та розгляд справи у її відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи, у зв`язку з чим суд в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України знаходить за можливе вирішувати справу без участі позивача. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився, відзиву на позов, клопотання про вирішення справи без його участі суду не надав, що за умови згоди позивача, висловленої в її письмовій заяві, є підставою для ухвалення заочного рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Третя особа [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився, пояснень з приводу позову, клопотання про розгляд справи у його відсутність суду не надав, що у відповідності до ст. 223 ЦПК України зумовило розгляд справи без його участі. Представник третьої особи - державної виконавчої служби, повідомлений у встановленому законом порядку про розгляд справи, до суду не з`явися, звернувшись з заявою з проханням про проведення судового засідання у його відсутність, внаслідок чого справу розглянуто у відсутність представника Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що на підставі постанови державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ від 19.11.2013 року накладений арешт та оголошено заборону відчуження на все рухоме та нерухоме майно боржника у виконавчому провадженні [PERSON] . Означене провадження на підставі постанови державного виконавця від 28.02.2014 року закінчено у зв`язку з направленням за місцем проживання боржника - до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ (а. с. 17-19). Як випливає з інформації Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції, виконавче провадження з виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 53928 грн. 94 коп. 25 червня 2014 року закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 54-56). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на момент вчинення вказаних заходів забезпечення виконавчого провадження, примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, а згідно із ст. 1 Закону виконавче провадження - це сукупність дій, що спрямовані на примусове виконання рішень судів. Суд вважає, що державний виконавець, в провадженні якого перебував виконавчий документ, діяв правомірно, прийнявши оскаржуваний захід забезпечення виконавчого провадження. Доля виконавчого документа зводиться до його повернення стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); Як встановлено судом, з означеного часу стягувач у виконавчому провадженні до відділів державної виконавчої служби в подальшому не звертався. У відповідності до ст. 59 закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (1); надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника (2); отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах (3); наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням (4); відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно (5); отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову (6); погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника (7); отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову (8); підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону (9). У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, як випливає із змісту частини 5 ст. 59 Закону. У зв`язку з викладеним суд не вбачає в діях державного виконавця, уповноваженого на неухильне дотримання законності під час здійснення виконавчого провадження, ознак протиправності. Разом з тим, відсутність виконавчого провадження з 2014 року в провадженні підрозділу виконавчої служби за умови закінчення строку виконавчої давності позбавляє сенсу вжитий державним виконавцем захід виконавчого провадження і посягає на право особи реалізовувати своє право власника повною мірою. Судом встановлено, що право власності на автомобіль «Volkswagen Transport ЗНГ» 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , належить позивачу на підставі рішення суду від 29.04.2013 року про поділ майна подружжя, яке набрало законної сили (а. с. 14-16). Непорушність права власності гарантована Основним Законом України. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, а із змісту ст. 391 ЦК України випливає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права володіння та розпорядження своїм майном. Право власника захистити своє речове право внормоване наведеними положеннями закону, а також випливає із змісту роз`яснень пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідно до якого позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником цього майна. Право власника, набуте у встановленому законом порядку, яке є непорушним, не може звузити існування обтяжень щодо цього майна, які не пов`язані з зобов`язаннями цієї особи, тому суд знаходить всі підстави для застосування обраного позивачем способу захисту свого права та задоволення її вимог до відповідача. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved