overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною вимогою про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з липня 2011 року по 01 лютого 2014 року в сумі 3 372 грн. 54 коп., боргу за послуги з вивезення ТПВ за період з 01 вересня 2011 року по 01 лютого 2014 року в сумі 114 грн. 86 коп.; також просить стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Посилається на те, що відповідач є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] та в силу ст.ст.67, 68 ЖК України зобов"язана своєчасно вносити плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідач добровільно вказану плату не оплачує, внаслідок чого утворилася вищезазначена заборгованість. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити. Відповідач до суду двічі не з'явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, на адресу суду своїх заперечень не направила. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. Згідно довідки КП „ВУЖКГ" Переяслав-Хмельницької міської ради № 312 від 13 лютого 2014 року відповідач [PERSON] є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] На ім'я [PERSON] відкритий особовий рахунок [NUMBER] для фіксації коштів, що надходять за послуги водопостачання та водовідведення, та рахунок [NUMBER] для фіксації коштів, що надходять за послуги з вивезення ТПВ. Відповідач частково сплачувала поточні платежі, через що утворилася вищезазначена заборгованість. Сума боргу за послуги з водопостачання та водовідведення за період з липня 2011 року по 01 лютого 2014 року становить 3 372 грн. 54 коп. Сума боргу за послуги з вивезення ТПВ за період з 01 вересня 2011 року по 01 лютого 2014 року становить 114 грн. 86 коп. Відповідач своїми діями по вселенню та проживанню у вказаній квартирі взяла на себе обов'язок сплачувати кошти за комунальні послуги. Отже, між відповідачем та Комунальним підприємством Переяслав-Хмельницьке виробниче управління комунального господарства склалися договірні відносини. Відповідно до ст. 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Оскільки відповідач зобов'язання в частині сплати за послуги теплопостачання не виконує в порушення вимог ст. 68 ЖК України, а також ст. ст. 509, 510, 526 ЦК України, то з неї на користь позивача підлягає стягненню плата за дані послуги. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач в односторонньому порядку не виконала свій обов'язок, борг дійсно має місце і виник з підстав, зазначених позивачем. Отже, позов ґрунтується на законних вимогах, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача. На основі викладеного, відповідно до ст..ст.67, 68 ЖК України, ст. ст. 509, 510, 526 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій просить визнати договір купівлі-продажу нежитлових будівель котельні з пропарочною та кранбалкою по [ADDRESS] та сушарки по [ADDRESS], дійсним та визнати за ним право власності на це майно, посилаючись на те, що він купив вказане майно у відповідача і сплатив за нього домовлену суму. В судовому засіданні позивач позов підтримав посилаючись на обставини вказані у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав, та не заперечує проти його задоволення. Суд вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши представлені докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з такого. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ч.2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що нежитлові будівлі котельні з пропарочною та кранбалкою по [ADDRESS] та сушарки по [ADDRESS] належать ТзОВ "Нокс", що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухому майно серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. 27 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу вищевказаних будівель. Відповідач від оформлення документів ухиляється. Позивач належним чином виконав всі умови договору купівлі-продажу, однак договір нотаріально не посвідчений із незалежних від нього обставин, а тому у відповідності до ч.2 ст. 220 ЦК України, цей договір купівлі - продажу слід визнати дійсним, оскільки позивач повністю виконав умови договору. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій просить визнати договір купівлі-продажу нежитлової будівлі-телятника під літ."А" - нежитлову будівлю-телятника загальною площею 492,5м. кв., що знаходяться в [ADDRESS], укладений між ним та [PERSON], дійсним та визнати за ним право власності на дане майно, посилаючись на те, що він купив у відповідача вищевказане майно і сплатив за нього домовлену суму. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю з мотивів викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав та підтвердив факт укладення договору купівлі-продажу між відповідачем та позивачем. Суд вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши представлені докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з такого. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що нежитлова будівля-телятника загальною площею 492,5м. кв., що знаходяться в [ADDRESS] належить [PERSON], що підтверджується Витягом про Державну реєстрацію прав. 11 липня 2014 року між сторонами по справі було досягнуто згоди щодо купівлі-продажу вищевказаного майна. На підтвердження укладеної угоди, позивачем сплачено відповідачу домовлену суму згідно договору, що підтверджується розпискою [PERSON] Однак, відповідач від оформлення документів ухиляється, що суперечить умовам договору, а тому у відповідності до ч.2 ст. 220 ЦК України, цей договір купівлі - продажу слід визнати дійсним, оскільки позивач повністю виконав умови договору. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій просить визнати договір купівлі-продажу нежитлової будівлі церкви в [ADDRESS], який було укладено 05 серпня 1995 року між позивачем та відповідачами, дійсним та визнати за ним право власності на дане майно, посилаючись на те, що він купив вищевказане майно і сплатив за нього домовлену суму. В судовому засіданні Гарбіч С.М. позов підтримав повністю з мотивів викладених у позовній заяві. Відповідачі в судовому засіданні позов визнали та підтвердили факт укладення договору купівлі-продажу. Суд вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши представлені докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з такого. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частина 2 статті 328 ЦК України зазначає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що 05 серпня 1995 року між Релігійною громадою "Парафії Успіння Пресвятої Богородиці" с.Ратищі Зборівського району в особі Гарбіча Степана Михайловича, [PERSON], [PERSON], [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі церкви в [ADDRESS]. На підтвердження укладеної угоди, позивачем сплачено відповідачам домовлену суму згідно договору. Відповідачі від оформлення документів ухиляються, що суперечить умовам договору, а тому у відповідності до ч.2 ст. 220 ЦК України, цей договір купівлі - продажу слід визнати дійсним, оскільки позивач повністю виконав умови договору. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій просить визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 2,68 га. яка складається із земельних ділянок 1,13 га. та 1,55га., та розташована на території Городищенської сільської Ради Зборівського району, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 № 693045, та грошові вклади в ТВБВ №10019/025 на рахунку [NUMBER], посилаючись на те, що після смерті діда є спадкоємцем його майна. Однак свідоцтво про право на спадщину не видано. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та послався на обставини, викладені у позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, якою просить суд справу слухати без його участі, позовні вимоги визнає. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши представлені докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з такого. Стаття 1258 ЦК України передбачає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ч.2 ст. 1274 ЦК України, cпадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Судом встановлено, що [INFO] помер дідо позивача [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки загальною площею 2,68 га. яка складається із земельних ділянок 1,13 га. та 1,55га., і розташована на території Городищенської сільської Ради Зборівського району, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 № 693045, та грошових вкладів в ТВБВ №10019/025 смт. Залізці філії Тернопільського Облуправління АТ "Ощадбанк" на рахунку [NUMBER]. Після смерті [PERSON] спадкоємцем майна є його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] які відмовились від спадкування своїх часток в спадковому майні відмовляючись від них в користь позивача. Звернувшись в Зборівську державну нотаріальну контору з приводу оформлення спадщини, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Враховуючи вищенаведене, за позивачкою слід визнати право власності на спадкове майно, оскільки вона прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій просить визнати за ним право власності на магазин промислових товарів реконструйований з нежитлових приміщень адміністративного будинку в [ADDRESS] що розташований на земельній ділянці під кадастровим номером - [NUMBER], посилаючись на те, що проект був погоджений в установленому порядку, наявні всі необхідні документи. В судовому засіданні представник позивач позов підтримав повністю та послався на обставини викладені у позові. Представник Зборівської міської Ради в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про те, щоб справу слухати в його відсутності. Представник ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про те, щоб справу слухати в його відсутності. Суд вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з такого. Згідно припису ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухому майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч.3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Судом встановлено, що рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2006 року, за позивачем визнано право власності на адмінприміщення ОПГХ з частиною підвалу 189,7 м.кв. Зборівського районного споживчого товариства за адресою [ADDRESS]. У 2008 році позивач розпочав реконструкцію приміщень адміністративного будинку по [ADDRESS] під магазин промислових товарів. 04 січня 2016 року між Зборівською міською радою та позивачем було укладено договір оренди землі , згідно якого позивач прийняв в строкове платне користування частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою [ADDRESS] площею 0,0108га. (1/3 від загальної площі ділянки за кадастровим номером - [NUMBER]. Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта від 15.08.2016 року встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації об'єкта в [ADDRESS]. Враховуючи вищевказане і те, що визнання права власності за позивачем на вищевказане майно не порушує прав та інтересів інших осіб за позивачем слід визнати право власності на магазин промислових товарів реконструйований з нежитлових приміщень адміністративного будинку в [ADDRESS]. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], який було зареєстровано 22 січня 1998 року відділом реєстрації актів громадського Львівського міськвиконкому, актовий запис № 16. Під час спільного подружнього проживання у сторін народилась дочка: [PERSON], [INFO]. Протягом останніх років між позивачем та відповідачкою відсутнє взаєморозуміння, розходяться погляди на сімейні відносини та цінності. Спільного господарства не ведуть останніх дев'ять років, постійні сімейні скандали доводять позивача до постійного стресу, що негативно відбивається на його стану здоров'я. Вважає, що збереження сімї неможливе та суперечить їхнім інтересам. Просить позов задоволити та шлюб розірвати. В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, та просить шлюб розірвати. Відповідачка в судове засідання не зявилася, на адресу суду подала заяву, про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу просить залишити за нею прізвище "Кадай". Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, суд відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів у справі. Згідно зі ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з такого. Як вбачається із свідоцтва про одруженнч серії І-СГ № 024972, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 22 січня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис № 16. Під час спільного подружнього проживання у сторін народилась дочка: [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження, серії І-СГ № 120914, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Львівського міськвиконкому від 14 березня 2000 року). Відповідно до ст.ст.104-105 СК України шлюб може припинятися внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити, оскільки шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки позивач проживає з відповідачкою окремо, спільного господарства не ведуть, оскільки у них різні погляди на сімейне життя та обовязки, у звязку з чим виникали постійні сварки. З наведених міркувань та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог позивач послався на наступне. Сторони знаходяться в шлюбі , який зареєстрований 16 квітня 2013 року актовий запис про шлюб № 19 складений у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Іванівському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Разом з відповідачкою є малолітня дитина [PERSON], [INFO]. Приводом для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу призвело те, що сторони не підтримують подружніх стосунків з травня 2013 року, спільне життя не склалося через конфлікти та непорозуміння. Примирення неможливе . Позивач надав заяву про слухання справи у його відсутність, позов підтримав. Відповідачка позов визнала, про що телефонограмою повідомила суд та просила справу слухати у її відсутність. Судом встановлено , що позивач та відповідачка перебувають у зареєстрованому шлюбі , що підтверджується копією свідоцтва про одруження . Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з наведеного , враховуючи , що позивач не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачкою , збереження даного шлюбу суперечить його інтересам оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, беручи до уваги що відповідачка позов визнала та не заперечує проти розірвання шлюбу суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливо тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню . Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово „сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово „союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб , не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо один від одного, , перестали вести спільне господарство , спільне життя не склалося через конфлікти та непорозуміння. Виходячи з наведеного , суд вважає , що згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обгрунтованність позовних вимог підтверджується: копією паспорту позивача; копією свідоцтва про шлюб , про народження дитини . За таких обставин суд вважає, що відкладення розгляду справи з метою примирення сторін є недоцільним. На підставі ст. 104-105, 110 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] та [PERSON] 13 листопада 1993 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу у сторін є неопвнолітня донька [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини з дружиною не склались, оскільки вони з відповідачем різні за характером люди, він втратив почуття поваги та кохання до дружини, розірвав з ним свої стосунки та не бажає їх поновлення. З наведених підстав позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. В судове засіданні позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала не заперечувала проти його задоволення у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов має бути задоволений, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 13 листопада 1993 року у Петровському райовідділі РАГС м. Донецька, актовий запис № 542. Від шлюбу у сторін є неопвнолітня донька [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.110 СК України шлюб може бути розірвано у судовому порядку, якщо буде встановлено що подальше проживання подружжя та збереження сім'ї неможливе. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не мають наміру їх поновити, між ними склалися такі стосунки, при яких подальше спільне життя є неможливим. Викладене у своїй сукупності є підставою для розірвання шлюбу між сторонами. Надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним, оскільки вважає, що примирення між ними неможливе. У відповідності до ст.113 СК України відповідач після розірвання шлюбу буде іменуватися дошлюбним прізвищем "[PERSON]". На підставі викладеного,

Outcome: approved