Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що вона разом з [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири згідно свідоцтва про право власності на житло від 15 січня 1995 року, за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї у вищезазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] та її онук [PERSON] . У 2014 році відповідач по справі, зібрав свої речі та пішов проживати за іншою адресою, за якою саме не повідомив, з позивачкою не спілкується, взагалі ніяких контактів з 2014 року не мав і не має по сьогоднішній день, у вищевказаній квартирі взагалі не проживає вже більше 7 років, але і на сьогодні він зареєстрований у ній. Фактичне місце його проживання позивачці не відомо. Відповідач не піклується про зазначене житло, не підтримує його у належному санітарному стані, не займається його поточним ремонтом, ніколи не сплачував комунальні платежі, його особистих речей в квартирі не має. Позивачка повністю утримує житло сама та сплачує комунальні платежі. 16 вересня 2021 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач в прохальній частині позовної заяви просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач причину неявки суду не повідомив, відзив не подав, про місце та час розгляду справи відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлений належним чином. Треті особи [PERSON] та [PERSON] надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] разом із [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на праві приватної спільної власності,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~право власності\~на житло,\~виданим Органом приватизації Дніпродзержинської ГЕС, згідно розпорядження № 526 від 15.01.1995 року, зареєстровано право власності в ОКП Дніпродзержинське БТІ в реєстровій книзі № 20760 (а.с. 11). На теперішній час в квартирі [ADDRESS] , рахуються зареєстрованими власник [PERSON] , а також онук власника [PERSON] , [INFO] , який не проживає за вказаною адрескою з 2014 року та по теперішній час, що підтверджується довідкою № 001115652 від 22.07.2021 року про склад сім`ї (а.с. 12), актом про не проживання № 303 від 21.07.2021 року який складений на підставі свідчень мешканців квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ) та квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ) будинку [ADDRESS] , та затверджений начальником юридичного відділу КП КМР «Добробут» О.С. Білим (а.с. 13). Згідно інформаційної довідки № 44.1/26-9215 від 12.11.2021 року, виданої відділенням поліції № 1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, [PERSON] , [INFO] , із заявами та повідомленнями до ВП № 1 Кам`янського РУП з приводу перешкод у користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , протягом 2020-2021 р.р. не звертався (а.с. 22). Факт реєстрації відповідача у квартирі позивача порушує її права та інтереси, оскільки остання не має можливості реалізувати свої права як власника та несе додаткові витрати за оплату комунальних послуг. На час розгляду справи відповідач з 2014 року в квартирі позивача не проживає, тому відповідно до ст. 405 ЦК України, сплинув річний строк, за яким за відповідачем зберігається його право на користування квартирою [ADDRESS] . Інших домовленостей між відповідачем і позивачем судом не встановлено. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач з 2013 року зареєстрований у спірній квартирі в якості члена сім`ї власника житлового приміщення і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Як зазначено позивачем у позовній заяві, відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18) та у постанові від 14.08.2019 року в справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18). З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право у користуванні житловим приміщенням за місцем його реєстрації, суд визнає обґрунтованими, надані позивачем докази належними та допустимими, що є підставою для втрати відповідачем його права на користування квартирою за місцем реєстрації, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved