Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, просить визнати протиправним та скасувати пункт 1 Рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №832 від 12.10.2007 року. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав. Мотивує тим, що 12.10.2007 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення №832, пунктом 1 якого скасовано ряд розпоряджень Личаківської районної адміністрації, а саме: - № 578 від 27.06.1998 року «Про переобладнання господарської будівлі під житло на [ADDRESS] »; - № 1110 від 06.11.1998 року «Про присвоєння будинкового номера житловому будинку по [ADDRESS] »; - № 1354 від 11.10.2001 року «Про затвердження висновку ЛОДКБТІ та ЕО № 1/2699 від 29.03.2001 року «Про визначення ідеальних долей між співвласниками будинку [ADDRESS] », яким було затверджено поділ в натурі будинковолодіння [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] та [PERSON] ; - № 1582 від 29.11.2001 року «Про оформлення права власності на 1/5 ідеальну частину будинку [ADDRESS] і [ADDRESS] [PERSON] ». Скасовані відповідачем розпорядження третьої особи слугували підставою для первинної реєстрації права власності на будинок [ADDRESS] за [PERSON] Позивач набула право власності на будинок [ADDRESS] на підставі договорів купівлі-продажу часток цього будинку від 26-27.12.2014 року, тому вважає, що оскаржуваним рішенням порушуються її права власника будинку. Зазначив, що про оскаржуване рішення відповідача [PERSON] дізналась 20.02.2018 року, отримавши його копію у Архівному відділі Львівської міської ради, обставини, на підставі яких відповідачем було прийнято рішення № 832 від 12.10.2007 року, їй не відомі, проте, оскаржене нею рішення є незаконним, так як скасовані відповідачем розпорядження третьої особи є ненормативними правовими актами органу місцевого самоврядування, тобто актами одноразового застосування, які вичерпали свою дію фактом їх виконання, а тому не могли бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. При цьому посилається на рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року по справі № 1-9/2009 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", та вважає, що скасування відповідачем рішення третьої особи слід вважати самостійним скасуванням органом місцевого самоврядування свого рішення, оскільки і відповідач, і третя особа є виконавчими органами органу місцевого самоврядування, а саме Львівської міської ради, які, відповідно до наданих їм повноважень, діють від імені органу місцевого самоврядування. Щодо застосування судом позовної давності за заявою відповідача заперечив. Вважає, що позивач перед придбанням будинку [ADDRESS] проявила розумну обачність та переконалась у тому, що відносно будинку [ADDRESS] відсутні невирішені судові спори, які можуть вплинути на реалізацію її прав власника цього будинку. Перед продажем будинку продавець повідомив позивачу про наявність невиконаного рішення Залізничного районного суду м. Львова про його вселення у будинок. Саме тому 06.02.2015 року позивач видала довіреність на представництво її інтересів у суді для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, після чого 17.07.2015 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова було замінено стягувача у виконавчому провадженні про вселення в будинок [ADDRESS] . Позивач звернулась до суду в межах позовної давності, перебіг якої розпочався не раніше 31.10.2016 року, коли Личаківським районним судом м. Львова було відкрито провадження у справі № 463/4835/16 за позовом третьої особи [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок [ADDRESS] від 29.11.2001 року, подальших договорів купівлі-продажу цього будинку та скасування державної реєстрації права власності на нього. Саме з позовної заяви [PERSON] дізналась про наявність оскарженого нею рішення відповідача, отримала його завірену копію в архівному відділі Львівської міської ради та відразу звернулась до суду. Тому, просить позов задоволити, у підтвердження вимог покликається на копії рішення Виконавчого комітету ЛМР, розпорядження ЛРА, копію свідоцтва про право власності, копію договору купівлі-продажу та інші документи, які просить вважати вичерпними в обґрунтування позову. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату судового розгляду, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою про розгляд справи, про причини неявки не повідомив. Суд приймає до уваги пояснення представника відповідача, надані в попередніх засіданнях, в яких він заперечив проти позову, пояснивши про те, що приймаючи спірне рішення виконком Львівської міської ради діяв в межах своєї компетенції, в порядку та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що позов [PERSON] не ґрунтується на законі, так як відповідно до ст.ст. 52, 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та п.2.4 Положення про виконавчий комітет Львівської міської ради», чинних на момент прийняття оскарженого рішення, виконавчий комітет Львівської міської ради мав право скасовувати акти районних адміністрацій. Вважає безпідставним посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року по справі № 1-9/2009, оскільки вказаним рішенням дано офіційне тлумачення лише ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», та не надавалось офіційного тлумачення ст.ст. 52, 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якими керувався відповідач при прийнятті оскарженого рішення. Крім того, представником відповідача подано заяви від 06.12.2018 року та від 10.12.2018 року про застосування позовної давності, мотивовані тим, що початком перебігу строку позовної давності слід вважати 26.12.2014 року, так як оскаржене нею рішення органу місцевого самоврядування є у вільному доступі на сайті Львівської міської ради, і вона мала можливість знати про нього з дня, коли придбала у [PERSON] частину будинку [ADDRESS] . Крім того, зазначає, що позивач 06.02.2015 року видала довіреність на її представництво в судах на ім`я [PERSON] , який представляв інтереси попереднього власника будинку [ADDRESS] [PERSON] та достовірно знав про оскаржуване рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 832 від 12.10.2007 року, оскільки як представник [PERSON] подавав позовну заяву аналогічного змісту, яка залишена без розгляду ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 18.12.2012 року. Тому просить в задоволенні позову відмовити. Враховуючи представлені докази, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Представник третьої особи Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату судового розгляду, про причини неявки не повідомив. Враховуючи представлені докази, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] , щодо задоволення позову заперечив, вважає такий необґрунтованим та безпідставним, поданим з пропущенням строку звернення до суду. Зазначає, що станом на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення № 832 від 12.10.2007 року позивач не була власником будинку [ADDRESS] , а тому її права не можуть бути порушені оскарженим нею рішенням. Актом службового розслідування, що є підставою для прийняття виконкомом рішення №832 встановлено, що будинок [ADDRESS] , утворився з приналежного до будинку [ADDRESS] сараю без проведення його реконструкції, перепланування тощо - оформлений без жодних дозвільних документів з порушенням ст.. 24 ЗУ «Про планування і забудову територій» та без відповідних рішень виконавчого комітету Львівської міської ради у галузі будівництва у тому числі без затвердження висновку міжвідомчої комісії згідно розподілу повноважень між виконавчими органами ради. Також вважає, що відповідачем скасовано не своє власне рішення, а рішення іншого виконавчого органу місцевого самоврядування - третьої особи Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, що відповідає приписам Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та не суперечить рішенню Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року. Просить в задоволенні позову відмовити. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У судовому засіданні встановлено, що в період часу з 27.06.1998 року до 29.11.2001 року третьою особою Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради було прийнято ряд розпоряджень, що стосувались будинку [ADDRESS] , а саме розпорядження № 578 від 27.06.1998 року «Про переобладнання господарської будівлі під житло на [ADDRESS]; № 1110 від 06.11.1998 року «Про присвоєння будинкового номера житловому будинку по [ADDRESS] »; № 1354 від 11.10.2001 року «Про затвердження висновку ЛОДКБТІ та ЕО № 1/2699 від 29.03.2001 року «Про визначення ідеальних долей між співвласниками будинку [ADDRESS] », яким було затверджено поділ в натурі будинковолодіння [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] та [PERSON] ; № 1582 від 29.11.2001 року «Про оформлення права власності на 1/5 ідеальну частину будинку [ADDRESS] і [ADDRESS] [PERSON] ». Вказані розпорядження були виконані, [PERSON] було видано свідоцтво № [NUMBER] від 29.11.2001 року про право власності на житловий будинок [ADDRESS] . В подальшому [PERSON] відчужив вказаний будинок [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 30.07.2003 року (а.с. 12). Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01.07.2004 року, залишеним без змін в апеляційному та касаційному порядку, відмовлено в задоволенні позову третьої особи [PERSON] до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання недійсними розпоряджень № 578 від 27.06.1998 року, № 1110 від 06.11.1998 року, № 1582 від 29.11.2001 року. [PERSON] відчужив будинок [ADDRESS] [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2004 року (а.с. 13), [PERSON] відчужив цей будинок [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 02.03.2005 року (а.с. 14). Рішенням виконавчого комітету Львівської міської Ради № 832 від 12.10.2007 року, п.1 якого є предметом спору, скасовано розпорядження третьої особи Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 578 від 27.06.1998 року «Про переобладнання господарської будівлі під житло на [ADDRESS] »; № 1110 від 06.11.1998 року «Про присвоєння будинкового номера житловому будинку по [ADDRESS] » ; № 1354 від 11.10.2001 року «Про затвердження висновку ЛОДКБТІ та ЕО № 1/2699 від 29.03.2001 року «Про визначення ідеальних долей між співвласниками будинку [ADDRESS] », яким було затверджено поділ в натурі будинковолодіння [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] та [PERSON] ; № 1582 від 29.11.2001 року «Про оформлення права власності на 1/5 ідеальну частину будинку [ADDRESS] і [ADDRESS] [PERSON] ». [PERSON] відчужив будинок позивачу відповідно до договорів купівлі-продажу від 26.12.2014 року та 27.12.2014 року. (а.с. 15-18) Вивчивши розпорядження третьої особи, які були скасовані відповідачем згідно п.1 рішення № 832 від 12.10.2007 року, суд вважає, що скасовані відповідачем розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради є ненормативними правовими актами органу місцевого самоврядування, тобто актами одноразового застосування, які вичерпали свою дію фактом їхнього виконання, а тому, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року по справі № 1-9/2009, не могли бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Отже, скасувавши розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 578 від 27.06.1998 року; № 1110 від 06.11.1998 року; № 1354 від 11.10.2001 року; № 1582 від 29.11.2001 року відповідач порушив вимоги ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». При цьому судом не беруться до уваги доводи відповідача та третіх осіб про те, що відповідача діяв в межах повноважень, визначених ст.ст. 52, 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та п.2.4 Положення про виконавчий комітет Львівської міської ради», чинних на момент прийняття оскарженого рішення, та скасував не власні рішення, а рішення іншого виконавчого органу місцевого самоврядування. Судом встановлено, що на час прийняття оскаржуваного рішення відповідач діяв на підставі «Положення про виконавчий комітет Львівської міської ради», затвердженого Ухвалою Львівської міської ради 5-ї сесії 5-го скликання № 975 від 21.06.2007 року, відповідно до п. 1.1, 1.3 якого виконавчий комітет Львівської міської ради це орган, який відповідно до Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» утворюється Львівською міською радою для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими законами та є виконавчим органом ради, їй підконтрольним та підзвітним, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - підконтрольний та підзвітний вищим органам виконавчої влади. Одночасно, третя особа Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради також є виконавчим органом органу місцевого самоврядування Львівської міської ради, яка на час прийняття оскаржуваного рішення діяла на підставі «Положення про Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради», затвердженого Рішенням відповідача № 70 від 23.02.2007 року, відповідно до п. 1.1 якого Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради є виконавчим органом Львівської міської ради і діє відповідно до ухвали міської ради від 06.07.2006р. № 94 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання» згідно з чинним законодавством. Тому суд приходить до висновку про підставність доводів позивача про те, що відповідач та третя особа Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради є виконавчими органами органу місцевого самоврядування Львівської міської ради, які, відповідно до повноважень, наданих Законом та рішеннями Львівської міської ради, діють від імені органу місцевого самоврядування, а саме Львівської міської ради, відповідно, їх рішення є рішеннями, прийнятими від імені органу місцевого самоврядування - Львівської міської ради, а скасування відповідачем рішення третьої особи слід вважати самостійним скасуванням органом місцевого самоврядування свого рішення. Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Рішення Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року орган місцевого самоврядування не вправі самостійно скасовувати своє рішення, якщо відповідно до приписів цього рішення виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Що стосується заяви представника відповідача про застосування позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлені, і не заперечуються учасниками справи наступні обставини: позивач [PERSON] набула власність на будинок [ADDRESS] на підставі договорів купівлі-продажу частин цього будинку від 26.12.2014 року та 27.12.2014 року; на час набуття позивачем права власності на будинок щодо нього не існувало будь-яких судових спорів; на виконанні знаходилось рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21.04.2010 року про вселення [PERSON] у будинок [ADDRESS] ; 06.02.2015 року позивач видала довіреність на її представництво в суді; Залізничним районним судом м. Львова 17.07.2015 року постановлено ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження ВП № 30464189 по вселенню стягувача в будинок [ADDRESS] та замінено стягувача [PERSON] на [PERSON] Встановлено також, що ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 31.10.2016 року відкрито провадження по цивільній справі № 463/4835/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання недійсним свідоцтва № [NUMBER] від 29 листопада 2001 року на будинок [ADDRESS] , виданого на підставі розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради №1582 від 29.11.2001; визнання недійсними укладених в подальшому договорів купівлі-продажу цього будинку; скасування державної реєстрації права власності на нього та визнання його приналежністю будинку [ADDRESS] . Судом встановлено, що однією з підстав позову, згідно позовної заяви [PERSON] від 18.10.2016 року, за якою Личаківським районним судом м. Львова відкрито провадження у справі № 463/4835/16, є скасування рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 832 від 12.10.2007 року розпоряджень Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 578 від 29.06.1998 року, № 1110 від 06.11.1998 року, № 1354 від 11.10.2001 року та № 1582 від 29.11.2001 року, що стосуються будинку [ADDRESS] . Оцінивши наведені встановлені судом обставини в їх сукупності суд приходить до висновку, що позивач з часу набуття 26.12.2014 року права власності на О.Теліги в м. Львові в достатній мірі цікавилась належним їй майном, вживала заходів для її вселення у будинок. Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що позивач діяла в достатній мірі розумно, обачно, і не зобов`язана була як власник детально вивчати обставини усіх судових справ щодо належного їй будинку, провадження у яких було завершено більш ніж за 4 роки до придбання нею будинку, а тому саме після отримання копії позовної заяви [PERSON] від 18.10.2016 року позивач дізналась про рішення відповідача № 832 від 12.10.2007 року та мала можливість ознайомитись з його змістом і дійти висновку про те, що це рішення порушує її право власності на будинок [ADDRESS] . Отже, відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг строку позовної давності за позовною вимогою [PERSON] до виконавчого комітету Львівської міської ради щодо рішення № 832 від 12.10.2007 року розпочався не раніше 31.10.2016 року, коли було відкрито провадження у справі № 463/4835/16, і вона мала об`єктивну можливість дізнатись про оскаржене нею рішення відповідача та його зміст, а тому строк звернення до суду, визначений ст. 257 ЦК України, позивачем не пропущений, а її порушене право підлягає захисту. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги підставними і ухвалює про визнання протиправним та скасування пункту 1 Рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №832 від 12.10.2007 року. При цьому, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved