overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за послуги централізованого опалення в сумі 8911,33 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачі тривалий час користуються послугами позивача з централізованого опалення, однак не оплачують дані послуги, у зв'язку з чим станом на 01.08.2014 року утворилась заборгованість в сумі 8911,33 грн., яку просить стягнути на свою користь з відповідачів у солідарному порядку та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час і місце проведення судового розгляду справи повідомлений належним чином. 15.12.2014 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст.ст. 225-226 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд дослідив матеріали справи та прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані у [ADDRESS] та користуються послугами позивача по централізованому опаленню. Між сторонами фактично існують правовідносини по наданню та отриманню послуг з централізованого опалення на підставі відкритого особового рахунку. Згідно особового рахунку [NUMBER], відповідачі за період з жовтня 2009 р. по серпень 2014 р. заборгували 8911,33 грн. за послуги з централізованого опалення, від отримання послуг не відмовлялись. Згідно ст.ст. 64, 162 Житлового кодексу України, наймач та члени його сім`ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату і оплату за комунальні послуги. Отже, відповідачі, які постійно проживають у квартирі є споживачами послуг та зобов'язані згідно статей 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 64 ЖК України, оплачувати житлово-комунальні послуги та нести відповідальність як солідарні боржники. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідачі не надали суду доказів своєчасної та у повному обсязі оплати послуг позивача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача 8911,33 грн. заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та 243,60 грн. витрат на оплату судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, згідно наданої до суду письмової заяви просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, у разі неявки відповідачів просить ухвалити заочне рішення. Відповідачі, [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. В зазначеному будинку зареєстровані відповідачі - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою РВ ГУДМС України, відповідачі не є членами сім'ї позивача. Відповідачі в даному будинку не проживають з 2011 року, зі слів позивача переїхали на постійне місце проживання до Одеси. Факт того, що відповідачі не проживають за вказаною адресою підтверджується також актом від 22.03.2015 року, завіреним секретарем Бритівської сільської ради. Відповідачі не мають підстав для збереження за ними жилого приміщення при тимчасовій їх відсутності на жилій площі житлового будинку, передбачених ст. 71 ЖК України. Наявність реєстрації відповідачів у будинку, власником якого є позивач, порушує його права на вільне володіння та користування приватною власністю. Згідно до ст.150 ЖК України громадяни, що мають в приватній власності житло, мають право користування цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник , який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою , може звернутися до суду з вимогою про заборону здійснення ним дій, які можуть порушувати його право, або з вимогою про здійснення певних дій про усунення такого порушення. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вiльний вибiр мiсця проживання в Україні" із змінами, внесеними згідно із Законами N 5088-VI ( 5088-17 ) від 05.07.2012, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на пiдставi заяви особи, остаточного рiшення суду, свідоцтва про смерть особи. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування зазначеного позову вказав, що він є власником будинку [ADDRESS]. Відповідачі за позовом є синами колишньої дружини власника, які не мешкають за вказаною адресою, хоча є зареєстрованими. Просив суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання відповідачів такими особами, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв суду не надавали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, у відповідності до положень ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Абзацом 7 ч. 1 ст. 3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Зовнішнім проявом реалізації права користування будинком, як місцем проживання, є реєстрація фізичної особи за адресою мешкання. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Як вбачається з матеріалів справи, позивач по справі є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 16 жовтня 1989 року. Актом сільської ради від 20 березня 2017 року підтверджується, що до теперішнього часу відповідачів з реєстрації не знято та вони не проживають за вказаною адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування належною йому квартирою порушено й потребує захисту шляхом визнання відповідача, такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування зазначеного позову вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач за позовом [PERSON] є матір'ю колишнього чоловіка позивачки, яка не мешкає за вказаною адресою, хоча є зареєстрованою. Відповідач за позовом [PERSON] є колишнім чоловіком позивачки, який не мешкає за вказаною адресою, хоча є зареєстрованим. Просила суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання відповідачів такими особами, що втратили право користування житлом. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв суду не надавали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, у відповідності до положень ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Абзацом 7 ч. 1 ст. 3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Зовнішнім проявом реалізації права користування будинком, як місцем проживання, є реєстрація фізичної особи за адресою мешкання. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Як вбачається з матеріалів справи, позивач по справі є власником квартири [ADDRESS]. Актом, підписаним сусідами встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] за вказаною адресою не мешкають. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування належною йому квартирою порушено й потребує захисту шляхом визнання відповідача, такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, мотивуючи тим, що 19.06.2010 року в м. Запоріжжя по вул. Хлібозаводській біля опори №1 з вини водія [PERSON] була скоєна дорожньо-транспортна пригода. [PERSON] керував автомобілем «ГАЗ», державний номер [NUMBER], який належав на праві власності [PERSON]. На дату скоєння цієї пригоди відповідачі не мали чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних, транспортних засобів. Вина [PERSON] у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Якимівського районного суду Запорізької області від 10.10.2011 року та матеріалами справи про адміністративне правопорушення. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «ВАЗ» державний номер [NUMBER], який належав на праві власності [PERSON]. Розмір завданих збитків, за пошкоджений транспортний засіб, становить 29972,09 грн., відповідно до Звіту експерта №216 судового експерта від 10.11.2011року. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою. Договірних зобов'язань між позивачем, потерпілою особою, відповідачами не виникало. Відповідно до п. п. а) п. 41.1. ст. 41 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"позивачу за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 Закону, позивач відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП. У зв'язку з настанням події, передбаченої п. п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону, Позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі платіжним дорученням від 08.02.2012 року №496 в розмірі 5112,53 грн,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що він з 01.07.2014 року являється власником транспортного засобу автобус БОГДАН А-09212, р.н. [NUMBER], 2007 року випуску. Стверджує, що у 03.02.2017 році йому стало відомо, що на підставі ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 25.06.2014 року по справі №724/963/14 та постанови ВДВС Хотинського РУЮ від 22.07.2014 року по ВП №43995116 було накладено обтяження на транспортний засіб. На підставі викладеного, просить суд звільнити з-під арешту автомобіль, а саме автобус БОГДАН А-09212, р.н. [NUMBER], 2007 року випуску, номер шасі Y7BA092127B001123, накладений ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 25.06.2014 року по справі №724/963/14 та постановою ВДВС Хотинського РУЮ від 22.07.2014 року по ВП №43995116. Представник позивача позов підтримує в повному обємі. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, суд про причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак від нього була нада заява, в якій позов визнав повністю, просив суд справу розглядати без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, суд про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Так, судом встановлено, що позивач з 01.07.2014 року [PERSON] є власником транспортного засобу автобус БОГДАН А-09212, р.н. [NUMBER], 2007 року випуску /а.с.4/. На підставі ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 25.06.2014 року по справі №724/963/14 та постанови ВДВС Хотинського РУЮ від 22.07.2014 року по ВП №43995116 було накладено обтяження - арешт на транспортний засіб автобус БОГДАН А-09212, р.н. [NUMBER], 2007 року випуску. /а.с.5-7/. Згідно ч.1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з під арешту. Відповідно до ст.317 ЦК України, - власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за послуги централізованого опалення в сумі 4243,20 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачі тривалий час користуються послугами позивача з централізованого опалення, однак не оплачують дані послуги, у зв'язку з чим станом на 01.08.2014 року утворилась заборгованість в сумі 4243,20 грн., яку просить стягнути на свою користь з відповідачів у солідарному порядку та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час і місце проведення судового розгляду справи повідомлений належним чином. 19.12.2014 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст.ст. 225-226 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд дослідив матеріали справи та прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані у [ADDRESS] та користуються послугами позивача по централізованому опаленню. Між сторонами фактично існують правовідносини по наданню та отриманню послуг з централізованого опалення на підставі відкритого особового рахунку. Згідно особового рахунку № [NUMBER], відповідачі за період з січня 2011 р. по серпень 2014 р. заборгували 4243,20 грн. за послуги з централізованого опалення, від отримання послуг не відмовлялись. Згідно ст.ст. 64, 162 Житлового кодексу України, наймач та члени його сім`ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату і оплату за комунальні послуги. Отже, відповідачі, які постійно проживають у квартирі є споживачами послуг та зобов'язані згідно статей 20,21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 64 ЖК України, оплачувати житлово-комунальні послуги та нести відповідальність як солідарні боржники. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідачі не надали суду доказів своєчасної та у повному обсязі оплати послуг позивача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача 4243,20 грн. заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та 243,60 грн. витрат на оплату судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за послуги централізованого опалення в сумі 5964, 56 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачі тривалий час користуються послугами позивача з централізованого опалення, однак не оплачують дані послуги, у зв'язку з чим станом на 01.05.2014 року утворилась заборгованість в сумі 9472,30 грн., яку просить стягнути на свою користь з відповідачів у солідарному порядку та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 10.11.2014 р. позовні вимоги відносно [PERSON] були залишені без розгляду. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час і місце проведення судового розгляду справи повідомлений належним чином. 10.11.2014 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст.ст. 225-226 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд дослідив матеріали справи та прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS] та користуються послугами позивача по централізованому опаленню. Між сторонами фактично існують правовідносини по наданню та отриманню послуг з централізованого опалення на підставі відкритого особового рахунку. Згідно особового рахунку № [NUMBER], відповідачі за період з жовтня 2009 р. по квітень 2014 р. заборгували 5964,56 грн. за послуги з централізованого опалення, від отримання послуг не відмовлялись. Згідно ст.ст. 64, 162 Житлового кодексу України, наймач та члени його сім`ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату і оплату за комунальні послуги. Отже, відповідачі, які постійно проживають у квартирі є споживачами послуг та зобов'язані згідно статей 20,21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 64 ЖК України, оплачувати житлово-комунальні послуги та нести відповідальність як солідарні боржники. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідачі не надали суду доказів своєчасної та у повному обсязі оплати послуг позивача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача 5964,56 грн. заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та 243,60 грн. витрат на оплату судового збору.

Outcome: approved