Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за утримання житла та плати за користування комунальними послугами станом на 01.12.2016 в сумі 21 887,68 грн. Посилається на те, що квартира [ADDRESS] належить боржнику на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.09.2000 року. Між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» і відповідачем існують відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, відповідно до яких підприємство надає житлово-комунальні послуги, а відповідачі, як споживачі, зобов`язаний вносити плату за надані послуги. Відповідач плату своєчасно не вносить, у зв`язку з чим утворився борг. Станом на 01.12.2016 загальна сума заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги складає 21 887,68 гривень. Основний борг станом на 01.12.2016 становить 16276 гривень, 17 копійки, інфляційні нарахування - 4951 гривень 75 копійок, три проценти річних - 659 гривень 75 копійки, яка станом на 01 грудня 2016 року не сплачена. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 13.02.2019 до суду від відповідачки по справі, [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позову, позов не визнала, посилаючись на те, що позивач не був визначений виконавцем послуг, а виконавцем послуг було КП «Індустріальне». Грошові суми у період з січня 2014 року по 01.05.2015 сплачені КП «Індустріальне». З 01.05.2015 житлово-комунальні послуги не надавалися. Доказів щодо факту надання послуг, їх кількості позивачем не надано. Технічне обслуговування, поточний та капітальний ремонти внутрішньобудинкових систем та самого багатоквартирного будинку позивачем не проводилися. Відповідні претензії були направлені на адресу позивача та залишені без задоволення. Вважає, що немає юридичних підстав для стягнення зобов`язань з оплати житлово-комунальних послуг на тих підставах, що [PERSON] дані послуги не отримувала. Крім того, просить застосувати позовну давність д овимог позивача. Ухвалою суду від 20.03.2019 призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14.01.2020 до суду від представника позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» надійшла відповідь на відзив. Посилається на те, що починаючи з 01.05.2015 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» самостійно виконує функції з утримання будинку та прибудинкової території та станом на сьогодні позивач та КП «Індустріальне» є самостійними господарюючими суб`єктами - юридичними особами та не відповідають за зобов`язаннями одне одного. Вказав на те, що позивачем вчасно та в повному обсязі надавались послуги з утримання будинку та прибудинкової території будинку [ADDRESS] , та позивач своїм листом від 21.06.2016 надав вичерпну відповідь на колективне звернення мешканців зазначеного будинку стосовно надання неякісних послуг. З огляду на наведене, вважає, що підстави для здійснення проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій будинку [ADDRESS] відсутні. Представниця позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та відповіді на відзив, а також надані докази. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи‚ приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить відповідачці на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.09.2000. Зазначена квартира є чотирикімнатною, загальною площею 178,70 кв.м., в тому числі, житловою площею 89,60 кв.м. Між позивачем та відповідачем існують відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, які регулюються чинним законодавством України, зокрема: Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідачі, як споживачі, зобов`язані внести плату за надані послуги. Згідно ст.ст. 156, 162 ЖК України, власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Крім того, згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем (п. 18 Правил). Згідно п. 20 Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до п. 2.5 Порядку формування тарифів на послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених Постановою КМУ 20.05.2009 року №529 послуги надаються відповідно до затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності і строків надання послуг. Нарахування за послуги з утримання будинків і прибудинкових територій, нарахування за надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої і холодної води та водовідведення здійснюється на підставі тарифів, затверджених розпорядженнями виконавчого органу КМР (КМДА). Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено порядок оплати житлово-комунальних послу. Так, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9). Згідно ч. 1 ст. 10 Закону, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що основний борг відповідача перед позивачем станом на 01.12.2016 становить - 16276 грн., інфляційні нарахування - 4951,75 грн., 3% річних - 659,75 грн. Нарахування 3% річних та інфляційної складової суми боргу узгоджується з вимогами ст. 625 ЦК України. Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що нарахування заборгованості не відповідає дійсності чи було здійснено позивачем за тарифами, які були нечинними на момент їх нарахування. При цьому, будь-якого розрахунку заборгованості, який, на її думку відповідає вимогам чинного законодавства та як наслідок спростовує спірну заборгованість, відповідачка суду не надала. Суд також звертає увагу на ту обставину, що доказів того, що відповідачка зверталася до позивача з вимогою про здійснення перерахунку, як і доказів сплати послуг за спожиті послуги, які, на думку відповідачки, відповідають вимогам закону та їх чинності у часі, не надано. За таких обставин, суд вважає, що відповідачкою не надано доказів в обгрунтування своїх заперечень проти позову та на спростування спірної заборгованості. Щодо застосування позовної давності до вимог позивача за даним позовом, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У свою чергу, у відповідності до положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Судом встановлено, що 11.12.2018 позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги станом на 01.12.2016. При цьому, вбачається, 05.0.2016 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» зверталося до Солом`янського районного суду м. Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості по платі за житлово-комунальні послуги в період з січня 2014 року по серпень 2016 року. Ухвалою суду від 16.12.2016, судовий наказ скасовано, що змусило позивача звернутися в позовному провадженні до суду з відповідною позовною заявою. Такі дії відповідача (з однієї сторони) та позивача (з іншої сторони) свідчать про визнання боргу та, відповідно, перерив строку позовної давності, а тому клопотання відповідачки про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а тому з відповідачки [PERSON] на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» підлягає стягненню заборгованість за житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 21 887,68 грн., яка заявлена позивачем до стягнення, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762,20 гривні.

Outcome: approved