Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Богданівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, в якому просить визначити додатковий строк два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після її баби [PERSON], яка померла 07 січня 2008 року. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 07 січня 2008 року в селі Кучерівка Знам'янського району Кіровоградської області, померла її баба (мати батька) [PERSON]. Являючись спадкоємицею останньої заяви про прийняття спадщини нотаріусу вона відразу не подала, оскільки вважала що спадкове майно у баби відсутнє. Проте, переглядачи у грудні 2016 року старі фотокартки своїх діда та баби випадкового знайшла два державні акти на право на земельну частку (пай) і після цього звернулася до нотаріуса, однак у прийнятті заяви про прийняття спадщини нотаріусом їй було відмовлено у зв'язку з пропуском встановленого строку для її подання. Тож вона вирішила звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати за її відсутності. Представник відповідача до суду також не зявився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнає у повному обсязі і просить розглядати справу за його відсутності. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 січня 2008 року в селі Кучерівка Знам'янського району Кіровоградської області померла [PERSON] (а.с. 10). Після смерті останньої відкрилась спадщина, зокрема у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Богданівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, що належала спадкодавиці на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-КР №022872 (а.с. 8). Позивач доводиться спадкодавиці [PERSON] онукою, оскільки її батьком є [PERSON], який також помер 18 серпня 2005 року і доводився спадкодавиці рідним сином (а.с. 12, 13). Згідно з довідками Богданівської сільської ради [PERSON] на день смерті проживала та була зареєстрована одна за адресою: село Кучерівка Знам'янського району Кіровоградської області, вулиця Центральна, 2. Заповіт від її імені в сільській раді не посвідчувався (а.с. 14). Отже, спадкоємці, які могли прийняти спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України - відсутні. Як вбачається з інформаційних довідок зі спадкового реєстру та довідки Знам'янської районної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] спадкова справа не заводились (а.с. 25, 27). У судовому засіданні також з'ясовано, що нотаріусом відмовлено позивачу у прийнятті заяви про прийняття спадщини у зв'язку з пропуском встановленого строку для її подання (а.с. 15). За змістом ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 1261,1262, 1263,1264,1265 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Онуки, правнуки, прабаба, прадід, племінники, двоюрідні брати та сестри спадкодавця є спадкоємцями п'ятої черги за законом. Статтею 1266 ЦК України передбачено, що онуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (спадкування за правом представлення). Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, що кореспондується з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до статті 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є: принцип неприпустимості позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом; справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 41 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Підставою виникнення права приватної власності є також успадкування майна, що базується на правонаступництві. Цивільний процесуальний кодекс України у статті 1 закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Уповноважений представник відповідача визнав позов повністю, що є проявом принципу диспозитивності, не суперечить закону і не порушує прав та інтересів інших осіб. Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколів до неї про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи з рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. За змістом положень книги 6 ЦК України, спадкове право захищає власність фізичних осіб. Позивач, повязана зі спадкодавцем кровним походженням, є її онукою, має право на спадкування за правом представлення, тобто усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача, виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, субєктом яких є позивач. З урахуванням положень ст.8 Конституції України щодо верховенства права, та збереження справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення ЄСПЛ у справі "Федоренко проти України" від 01 червня 2006 року), а також визнання позову відповідачем, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв, враховуючи, що позивач відзначає, що їй не було відомо про наявність спадкового майна, що залишилось після смерті спадкодавиці, оскільки державний акт на право приватної власності на землю вона випадково знайшла лише у грудні 2016 року, суд вважає, що причина пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, є поважною, позовні вимоги обґрунтовані та доведені, а тому суд вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Оскільки позивачем не ініційовано питання розподілу судових витрат, суд залишає їх по фактично понесеним самим позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved