Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що відповідно до укладеного договору № E/G від 04.06.2008 року [PERSON] 04.06.2008 року отримав кредит у розмірі 120000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.03.2013 року. ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язання за вказаним вище кредитним договором перед [PERSON] виконав в повному обсязі. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 21.04.2015 року має заборгованість 214655,77 грн., яка складається з: 70942,25 грн. - заборгованість за кредитом; 82687,90 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 140,00 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 50425,82 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 10209,80 грн. - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] 04.06.2008 р. уклали договір іпотеки. Згідно з Договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 14,60 кв.м., яке розташоване за адресою: м.Дрогобич, вул..Самбірська, 128/1. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 78000 грн. 00 коп.. Оскільки в порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач зобов'язання за Договором застави не виконує то в позивача виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд. Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не з»явився, подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про слухання справи, а тому суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Із аналізу дій відповідача можна зробити висновок про ненадання пріоритету участі в даній цивільній справі. Таке безвідповідальне ставлення відповідача до виконання своїх зобов'язань, які покладені на нього чинним процесуальним законодавством України, може бути наслідком безпідставного затягування розгляду справи судом, вищевказане свідчить про перешкоджання з боку відповідача вчиненню правосуддя. Оскільки згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про можливі причини неявки у судове засідання з наданням суду доказів поважності цих причин, відтак суд визнав неявку відповідача неповажною та вирішив провести судове засідання на підставі доказів, поданих до матеріалів позовної заяви. Оскільки сторони в судове засідання не з?явилися то відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України Згідно ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні За принциповими положеннями ст.ст.\~10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1\~ст. 60 ЦПК України. При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.. Судом встановлено, що згідно кредитного договору № E/G від 04.06.2008 року [PERSON] 04.06.2008 року отримав кредит у розмірі 120000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.03.2013 року. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник повинен повернути позикодавцеві позику (кредит) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до умов договору, повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитом здійснюється позичальником щомісячно шляхом сплати кожного місяця відповідно до графіку погашення кредиту. Як встановлено судом відповідач [PERSON] належним чином не виконує умови кредитного договору, оскільки допустив наявність заборгованості по сплаті чергових платежів, чим грубо порушив умови кредитного договору. Станом на 21.04.2015 року заборгованість за кредитним договором відповідача перед позивачем становить 214655,77 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Також, судом встановлено, що з метою забезпечення виконання взятого на себе зобов'язання між позичальником та банком було укладено договір іпотеки нерухомого майна, а саме відповідач надав в заставу нежитлове приміщення загальною площею 14,60 кв.м., яке розташоване за адресою: м.Дрогобич, вул..Самбірська, 128/1. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 78000 грн. 00 коп.. Вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором, договором іпотеки, іншими документами вказаними в додатках до цієї заяви. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Відповідно до п. 37 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні мас можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя. Таким чином, законодавцем не встановлено для іпотекодержателя обов'язку направлення будь-яких претензій іпотекодавцю перед зверненням до суду з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Таким чином судом встановлено, що забезпечене іпотекою зобов'язання не виконується належним чином, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені Банком судові витрати, що підтверджуються платіжними дорученнями (210,11 грн. + 1936,45 грн. + 121,80 грн. + 243,60 грн.). (а.с. 25-28)

Outcome: approved