Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про скасування арешту на майно Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 30.03.2020 відкрито провадження по справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . 3 березня 2020 року [PERSON] стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт, підставою виникнення обтяження є постанова про арешт майна боржника [PERSON] , [INFO] . У позивача відсутні будь-які спори як в судовому так і іншому порядку. [PERSON] , [INFO] не має відношення до [PERSON] , [INFO] . Однак, арешт на квартиру порушує право позивача на належне їй майно, так як арешт накладено незаконно та не має ніякого відношення до позивачки. У зв`язку з викладеним позивач просить суд зняти арешт, який було накладено на підставі постанови Заводського відділу виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 30.09.2014 на квартиру [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] в судових засіданнях підтримав позовні вимоги, посилаючись на докази, які містяться в матеріалах справи. 22.07.2020 до суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судові засідання не з`явився, 04.05.2020 до суду надійшла заява від представника відповідача відповідно до якої просить суд розглядати справи за відсутності представника відповідача. Також, зазначив, що при перевірці автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавче провадження №44712157 перебуває на виконанні у Заводського відділу виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Представник відповідача - Заводського відділу виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судові засідання не з`явився, 29.07.2020 до суду надійшов лист від представника відповідача відповідно до якого зазначено, що дійсно державним виконавцем накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , на підставі виконавчого листа по справі 487/2780/14, виданого 11.06.2014 Заводським районним судом м. Миколаєва про конфіскацію всього майна належне- [PERSON] , [INFO] . Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, серія та номер: 40, виданий 07.03.2013, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніщенко Анастасією Петрівною. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на квартиру що належить позивачу накладено арешт на підставі постанови Заводського відділу виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Як вбачається з відповіді Заводського відділу виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 29.07.2020, накладено арешт на нерухоме майно боржника [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код: [NUMBER] . Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , не являється власником чи співвласником квартири [ADDRESS] на котру накладено арешт. Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем Заводським відділом виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) винесено постанову про накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] незаконно, оскільки вона належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , яка не має відношення до виконавчого листа по справі 487/2780/14, виданого 11.06.2014 Заводським районним судом м. Миколаєва на підставі якого було накладено арешт на квартиру. Відповідно до Розділу 9 пункту 9.8 Наказу "Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби" строки зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень та здавальних описів (завершених виконавчих проваджень) становлять три роки, після чого вони підлягають знищенню. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Згідно із ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якого, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно до положень ч.4 ст. 41 Конституції України та ч.1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно положень частин 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закону № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, заявлені вимоги про зняття арешту, який було накладено на підставі постанови Заводського відділу виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 30.09.2014 на квартиру [ADDRESS] , підлягає задоволенню, оскільки наявність арешту вказаного майна перешкоджає реалізувати права [PERSON] , [INFO] , як власника майна. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved