Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за ним. В обґрунтування позову, позивач посилався на те, що 21.06.2000 року віце-президентом Лозівської товарної біржі - [PERSON] , було зареєстровано договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] , що діяла від себе та від імені неповнолітнього сина, [PERSON] (продавці), з одного боку, та [PERSON] (покупець), тобто мною, з іншого боку, реєстраційний номер договору №1-468. Лозівську товарну біржу, як юридичну особу, було вилучено з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, 27.05.2008 року за рішенням суду, № запису про ліквідацію - 14761390005000017. Враховуючи вказане, позивач зазначає, що товарну біржу було ліквідовано ще в 2008 році та правонаступники відсутні. Після укладення договору, продавець отримав гроші, а позивач заїхав в квартиру, мешкає там та утримує її. Також, позивач після укладення договору звернувся до Лозівського бюро технічної інвентаризації, яке зареєструвало його право власності на придбану квартиру. Позивач вказує, що оригінал договору ним було втрачено у зв`язку з переїздом, у зв`язку з чим, було подано оголошення у газету «Голос Лозівщини» про те, що втрачений договір вважати недійсним. На даний час, отримати дублікат договору є неможливим через те, що товарну біржу було ліквідовано ще в 2008 році. Завірену в установленому порядку копію примірника договору купівлі-продажу було отримано з архівної справи КП «ЖУК», проте архівна копія не є правовстановлюючим документом та не є підставою для державної реєстрації вказаної квартири. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, в останніх відсутня будь-яка інформація відносно реєстрації права власності та власника квартири [ADDRESS] . 14.02.2020 року державним реєстратором було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру. Враховуючи неможливість вирішити питання самостійно та через інші органи, позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 25.02.2020 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. У підготовче судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. У підготовче судове засідання відповідачі не з`явилися, надали заяви, в яких вказали, що визнаю позов та не заперечують проти його задоволення. За таких обставин суд ухвалює рішення, відповідно до ст.200 ЦПК України, у підготовчому судовому засіданні, враховуючи визнання позову відповідачами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в раз якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Матеріалами справи встановлено, що 21.06.2000 року віце-президентом Лозівської товарної біржі - [PERSON] , було зареєстровано договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] , що діяла від себе та від імені неповнолітнього сина, [PERSON] (продавці), з одного боку, та [PERSON] (покупець), тобто мною, з іншого боку, реєстраційний номер договору №1-468, про що свідчить архівна копія договору(а.с.12). Лозівську товарну біржу, як юридичну особу, було вилучено з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, 27.05.2008 року за рішенням суду, № запису про ліквідацію - 14761390005000017, що підтверджується копію відповіді на запит №33/2-121(а.с.15). Після укладення договору позивач звернувся до Лозівського бюро технічної інвентаризації, яке зареєструвало його право власності на придбану квартиру, про що свідчать штамп на договорі та довідка КП «ЖУК»(а.с.11-12). Оригінал договору [PERSON] було втрачено у зв`язку з переїздом, у зв`язку з чим, було подано оголошення у газету «Голос Лозівщини» про те, що втрачений договір вважати недійсним(а.с.20-23). На даний час, позивач отримати дублікат договору не може через те, що товарну біржу було ліквідовано в 2008 році, правонаступники відсутні, а сама архівна копія не є правовстановлюючим документом та не є підставою для державної реєстрації вказаної квартири. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно(а.с.16), в останніх відсутня будь-яка інформація відносно реєстрації права власності та власника квартири спірної квартири. 14.02.2020 року державним реєстратором було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, про що свідчить рішення державного реєстратора(а.с.17). Зважаючи на вище викладене, [PERSON] звернувся до суду. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений у червні 2000 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював купівлю-продаж майна. Відповідно до ст.. 15 ЗУ «Про товарну біржу»: біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. Відповідно до ст. 128 ЦК Української РСР у редакції 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ст. 224 ЦК Української РСР у редакції 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Враховуючи наведені обставини, визнання позову відповідачами, з урахуванням ст.200 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі та вважає за необхідне визнати право власності на квартиру за позивачем. Питання судових витрат вирішуватися не буде, так як позивач просив не стягувати судовий збір з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved