Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Просить суд стягнути з відповідачів основну заборгованість за договором займу у розмірі 400 000,00 грн.; проценти у розмірі - 120 145,39 грн.; індекс інфляції у розмірі 111 600,00 грн.; три відсотки річних у розмірі 34 980,83 грн. та витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги мотивувала тим, що 12 червня 2008 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] були укладені договори займу відповідно до яких відповідачі отримали позику на загальну суму у розмірі 400 000,00 грн. Також між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку відповідачами. В подальшому позивачем було сплачено [PERSON] суму у розмірі 666 726,22 грн., на підставі письмової вимоги кредитора від 30.11.2011 року. У зв'язку з несвоєчасною сплатою відповідачами суми позики, їм нараховано проценти у розмірі - 120 145,39 грн.; індекс інфляції у розмірі 111 600,00 грн.; три відсотки річних у розмірі 34 980,83 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, додатково надала пояснення, які викладені в запереченнях на позовну заяву, які долучені до матеріалів справи. Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору поруки недійсним у цивільній справі справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики - залишено без розгляду. Як визначено у ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно договору займу № б/н від 12 червня 2008 року позикодавець [PERSON] надав позичальникам [PERSON] та [PERSON] позику у розмірі 300 000,00 грн. строком повернення до 31 грудня 2008 року.(а.с. 9,10,11,12) Відповідно договору займу № б/н від 12 червня 2008 року позикодавець [PERSON] надав позичальникам [PERSON] та [PERSON] позику у розмірі 200 000,00 грн. строком повернення до 31 грудня 2008 року.(а.с. 13,14,15). Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно договору поруки № б/н від 12 червня 2008 року укладеного між позивачем та [PERSON], поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку [PERSON] та [PERSON] згідно договорів займу від 12 червня 2008 року укладених між [PERSON] та відповідачами.(а.с. 16,17). Виходячи з положень ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. 30 листопада 2011 року[PERSON] була направлена письмова вимога до [PERSON], щодо добровільного погашення заборгованості за договорами займу від 12 червня 2008 року укладених між [PERSON] та відповідачами, процентів, індексу інфляції, три відсотка річних.(а.с 23) Згідно розписки від 05 грудня 2011 року, [PERSON], як поручителем за договорами займу від 12 червня 2008 року укладених між [PERSON] та відповідачами було погашено основну заборгованість у розмірі 400 000,00 грн., 120 145,39 грн. процентів, 111 600,00 грн. індекс інфляції, 34 980,83 грн. три відсотки річних.(а.с. 24). Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представленарозписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 02 жовтня 2014 року [PERSON] на адресу відповідачів було направлено повідомлення про погашення заборгованості за договором займу № б/н від 12 червня 2008 року на загальну суму 300 000,00 грн., та договору займу № б/н від 12 червня 2008 року на загальну суму 100 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. З урахуванням встановленого індексу інфляції інфляційні втрати за період з 01 січня 2009 року по 30 листопада 2011 року складають у сумі 111 600,00 грн. Позивач просив про стягнення трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобов»язання за період з 01 січня 2009 року по 30 листопада 2011 року. За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Отже, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідачі не виконали зобов'язання щодо повернення позивачу грошових коштів, суд вважає за можливе стягнути з відповідача три відсотки річних за період з 01 січня 2009 року по 30 листопада 2011 року, що становить 34 980,83 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд дослідивши в судовому засіданні розрахунки розміру відсотків, у зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язань відповідачами за договором займу № б/н від 12 червня 2008 року на загальну суму 300 000,00 грн., та договору займу № б/н від 12 червня 2008 року на загальну суму 100 000,00 грн. дійшов висновку, що підлягають стягненню солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування позикою у сумі 120 145,39 грн. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім того, в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі по 1 827 гривень 00 копійки з кожного. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved