Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись, що вона є власником квартини [ADDRESS] в якому є зареєстрованими, але не проживаєють з 2012 року її дочка [PERSON], [INFO] та її внучка [PERSON], [INFO] Зазначає, що перешкод останнім у користуванні вказаним будинком вона не чинила і не чинить на даний час. Однак з 2012 відповідачі не проживають у вказаній квартирі, не користуються нею, не беруть участь у витратах на її утримання та ремонт. Весь тягар по сплаті комунальних платежів за квартиру лежить на позивачці. Місце фактичного проживання дочки та внучки їй не відоме, засоби зв'язку з ними їй не відомі. Просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втративли право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Ухвалою суду від 27.09.2018 вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою від 13.11.2018 до участі у розгляді справи як третю особу на стороні відповідача було залучено орган опіки та піклування в особі Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, не скористалися своїм правом та не направили до суду відзив на позовну заяву. Натомість 29.11.2018 відповідач [PERSON] надіслала до суду заяву, якою позовні вимоги визнала повністю. Третя особа в особі Рокитнянської селищної ради Київської області пояснення щодо позову не направила, натомість надіслала до суду заяву, якою при вирішенні спору по суті покладається на розсуд суду. Третя особа в особі органу опіки та піклування в особі Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області пояснення щодо позову не направила, натомість надіслала до суду висновок щодо визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користувння житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Згідно висновку орган опіки та піклування позов не визнає у зв'язку з тим, що ані власник житлового приміщенн, ані законний представник дитини не надали документів щодо тимчасового чи постійного перебування малолітньої дитини разом із матір'ю за межами Київської області або документів що підтверджують належність іншого житла малолітній дитині. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Дослідивши отримані у справі письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Вказана обставина підтверджується договором від 17.02.1998 за умовами якого ВАТ "Рокитнянський цукровий звод" передав безоплатно, а [PERSON] прийняла займану квартиру [ADDRESS]. Відповідачі у справі - дочка позивача [PERSON] та внучка позивача [PERSON] проживали та були зареєстровані у квартирі з ініціативи її власника. Вказана обставина доводиться відомостями будикової книги про прописку (реєстрацію) громадян у квартирі [ADDRESS] та довідкою про склад сім'ї позивача, виданої Рокитнянською селищною радою Київської області № 3597 від 27.08.2018. Будь-яких угод з приводу користування квартирою при вселені відповідачів позивачем не укладались. Відповідачі, будучи членами сім'ї власника квартири, у квартирі не проживають з 2012 року, не користуються нею, не беруть участь у витратах на її утримання та ремонт. Позивач перешкод у користуванні квартирою відповідачам не чинить. Місце проживання чи перебування відповідачів залишається бути не відомим для позивача. Викладене підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 27.08.2018. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, в тім, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, мають регулюватися положеннями ст. 156 ЖК Української РСР та ст. ст. 64, 405ЦК України. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК УРСР та частини першої статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Згідно із частиною другою статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Аналіз статті 405 ЦК підтверджує, що сервітут, який передбачено для членів сім'ї власника житла, є по своїй суті особистим. Особливістю особистого сервітуту є те, що це право виключно конкретної особи. Оскільки такого роду речове право можуть мати не всі, а лише конкретні особи - члени сім'ї власника житла. Особі належить особистий сервітут доти, доки вона має статус члена сім'ї власника житла. Судом встановлено, що відповідачі втратили будь-який інтерес до квартири, не проживають і не користуються нею без поважних причин з 2012 року, тобто понад встановлені ст. 405 ЦК строки. Перешкоди у користуванні квартирою з боку позивача відповідачам не чинилися. Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з огляду на викладені правові підстави суд приходить до висновку про доведеність обставин позову. Окрім того, з огляду на обставини справи, що викладені в позові і які визнала відповідач [PERSON], визнання нею позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому судом приймається. Встановлені фактичні обставини дають суду підстави дійти висновку про те, що відповідачі втратили право на користування належною на праві власності позивачу квартирою. Позов таким чином підлягає задоволенню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування належною [PERSON] на праві власності квартирою [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 704,80 грн підлягає стягненню на її користь з відповідача у справі [PERSON].

Outcome: approved