Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0709/0308/45-014 від 20.03.2008 у сумі 542 493 грн. 10 коп. звернути стягнення на квартиру №71, що знаходиться у будинку №43 по пр-ту Будівельників у м. Енергодар Запорізької області, загальною площею 50,8 кв.м та належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі №1661; визнати за публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на квартиру №71, що знаходиться у будинку №43 по пр-ту Будівельників у м. Енергодар Запорізької області, загальною площею 50,8 кв.м. В позовній заяві зазначено, що 20.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №0709/0308/45-014. Відповідно до умов якого банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 31 500 дол.США з розрахунку 11,9% річних за користування кредитом на строк з 20.03.2008 року по 20.03.2023 рік. Банк свої зобовязнання за Кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, позивач вважає, що згідно з договором про передвачу активів та кредитних зобовязань ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги до відповідача [PERSON]. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань відповідач [PERSON] за договором іпотеки передав в іпотеку нерухоме майно квартиру №71, що знаходиться у будинку №43 по пр-ту Будівельників у м. Енергодар Запорізької області. Відповідач умови кредитного договору не виконує належним чином, та станом на 28.07.2015 рік в нього наявна заборгованість у сумі 542 493,10 грн.. Тому позивач просить в рахунок виконання основного зобовязання звернути стягнення на предмет іпотеки. В судове засідання сторони не зявились. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.87). Відповідач в судове засідання, повідомлений своєчасно належним чином не зявився, причину та обставини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю або відкладення судового засідання не надіслав. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно довідки Енергодарського УДМС, відповідач [PERSON] зареєстрований у встановленому законом порядку за адресою: [ADDRESS] (а.с.74) та судові виклики йому направлялись саме за цією адресою. У звязку з вищевикладеним, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких, обставин на підставі ст. 224 ЦПК України суд розглядає справу у відсутність відповідача, оскільки наявних в справі доказів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін. В судовому засіданні встановлено наступне: 20.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №0709/0308/45-014 (а.с.7-15). Відповідно до умов даного Договору банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 31 500 дол.США з розрахунку 11,9% річних за користування кредитом на строк з 20.03.2008 року по 20.03.2023 рік. Банк свої зобовязнання за Кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги (а.с.45-52), відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» змінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внасідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, згідно з вищезазначеним договором ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги до відповідача [PERSON]. Порядок нарахування процентів, комісій та погашення заборгованості за кредитним договором, передбачено розділом 3 Договору Кредиту №0709/0308/45-014 (а.с.8-9). З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за Договором кредиту №0709/0308/45-014 відповідач [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» уклали Іпотечний договір №0709/0308/45-014-Z-1 (а.с.29-34). Згідно з договором іпотеки відповідач [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно квартиру №71, що знаходиться у будинку №43 по пр-ту Будівельників у м. Енергодар Запорізької області. Відповідно до ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга ст. 1050 Цивільного кодексу України). Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент звернення позивача до суду, зобовязання за Кредитним договором відповідачем (Позичальником) не виконані. Заборгованість відповідача, станом на 28.07.2015 року складає: 542 493 гривні 10 копійок (в т.ч. 511 901,33 грн. - тіло кредиту, 30 591,78 грн. відсотки), що підтверджується Розрахунком орієнтовної сукупної вартості кредиту (а.с.22-27) та Розрахунком загальної заборгованості за кредитом (а.с.39). Згідно з положеннями ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч.1 ст. 575 Цивільного кодексу України окремим видом застави є іпотека (застава нерухомого майна). Правовими приписами ст.ст. 589, 590 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави, яке здійснюється за рішенням суду. Згідно з нормативним правилом, передбаченим ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (частини перша та третя), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 (надалі Постанова №5) зазначено, що виключно позивачеві належить право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо). Згідно п. 11 Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконанняу Іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково. При цьому Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю висьмову вимогу про усунення порушень та попередження про звернення стягння на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Право Банку на звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено також і розділом 9 Договору Кредиту №0709/0308/45-014 (а.с.12). З урахуванням вищезазначених норм законодавства та положень укладеного між сторонами Іпотечного договору та Договору Кредиту №0709/0308/45-014, а також приймаючи до уваги те, що забезпечені за іпотекою зобовязання відповідача за кредитним договором не виконанні, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки (Квартиру) підлягає задоволенню. Разом з цим, також підлягає задоволенню вимога позивача про визнання права власності на предмет іпотеки, з огляду на наступне. У п. 39 Постанови № 5 зазначнено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Тобто за вищевказаними нормами не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Також суд приходить до висновку, що на спірні правовідносини по справі не розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки відповідач не зареєстрований у [INFO], яка є предметом іпотеки. Крім того, у суда відсутності будь-які відомості, що предмет іпотеки є місцем постійного проживання відповідача. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 грн..

Outcome: approved