Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.05.2015 відбулось ДТП, в результаті якого автомобіль, що належить йому на праві власності марки «Порше Панамера», д.н.з. [NUMBER], отримав значні пошкодження. Позивач зазначив, що вказаний автомобіль був застрахований за договором страхування автотранспорту № CAS0026580 від 22.12.2014 з ПрАТ СК «К`Ю БІ І Україна». Також, позивач зазначив, що 19.05.2015 страховику були надані всі необхідні документи, передбачені договором, що стосуються страхового випадку. Крім того, позивач наголосив на тому, що він був змушений від'їхати з місця ДТП, оскільки йому необхідно було відвезти ліки хворій дитині, однак він не мав наміру залишати місце ДТП і на наступний день звернувся до ВДАІ. В заяві зазначено, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2015 позивача було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності. Позивач повідомив, що відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, яка ґрунтується на наданні неправдивих відомостей страхувальником на підставі постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 24.07.2015 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, яка ним була оскаржена до Апеляційного суду м. Києва, яким і скасована, а провадження закрито у зв'язку з малозначністю. З урахуванням зазначеного вище, позивач і звернувся до суду та просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 452706,18 грн. та пеню за прострочення виконання зобов'язання по виплаті страхового відшкодування в сумі 124177,87 грн. Також, позивач просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір в сумі 5768,84 грн. Відповідач не погодившись з позовом, подав до суду заперечення та просив відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що страховиком було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки аварійний комісар щодо ДТП, яке відбулось 15.05.2015, дійшов висновку про ознаки свідомого приховування інформації щодо самовільного залишення місця пригоди страхувальником при сприянні співробітникам ДАІ, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.07.2015 про притягнення [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задоволити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено договір страхування автотранспорту цивільної відповідальності водія та пасажирів від нещасних випадків № CAS0026580 від 22.12.2014 строком дії до 22.12.2014, предметом якого є майнові інтереси страхувальника (або застрахованої особи), що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортними засобами, зазначеними в базових умовах; відшкодування страхувальником (або застрахованою особою) заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності); життям, здоров'ям, працездатністю осіб, які знаходились у застрахованому транспортному засобі на момент настання страхового випадку (страхування водія та пасажирів від нещасного випадку (а.с.а.с. 5-16). Зазначеним договором визначена страхова сума, що становить 1235618 грн., яка є максимально можливим розміром відповідальності страховика за окремим страховим випадком за цим договором, відповідно до п. 3.2.4. договору страхування. Відповідно до п. 6.1.1. договору страхування, страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання випадку, який може бути кваліфікований як страховий за цим договором, якомога скоріше, але у будь-якому разі не пізніше 2 робочих днів з моменту, коли страхувальнику стало відомо про настання страхового цього випадку. Згідно з п.6.1.3. договору страхування, з метою отримання страхового відшкодування страхувальник має надати страховику наступні документи: заповнена, підписана та скріплена печаткою страхувальника заява про настання страхового випадку, згідно форми, наданої страховиком для даного виду страхового випадку; оригінал (або копія) цього договору; документи компетентних органів (ДАІ, МВС, пожежної охорони, метеослужби та інше), які підтверджують факт, причини і обставини настання збитку чи пошкодження. П. 6.1.4 договору страхування передбачено, що страховик протягом 14 календарних днів після одержання всіх необхідних та належним чином оформлених документів повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у такій виплаті та оформити страховий акт (Акт-реліз) (у разі прийняття рішення про виплату). У разі відмови у сплаті страхового відшкодування страховик надсилає страхувальнику відповідне письмове повідомлення з обґрунтуванням. Відповідно до п. 6.1.5. договору страхування, після оформлення страхового акту (Акту-релізу) про сплату страхового відшкодування страховик сплачує страхувальнику (або іншій відповідній особі) страхове відшкодування протягом 14 робочих днів, якщо інше не було погоджено сторонами, та, за вимогою одержувача страхового відшкодування, надає останньому копію такого Акту-релізу. Підставами для відмови страховика у здійсненні виплати страхового відшкодування, відповідно до п. 6.3. договору страхування, є, зокрема, подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет цього договору або про факт настання страхового випадку. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2015 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки 15.05.2015, керуючи автомобілем [NUMBER] на перехресті вул. Хрещатик та бул. Т.Шевченка в м. Києві, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 17-18). Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.07.2015 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки будучи причетним до ДТП, що сталось 15.05.2015, місце пригоди залишив (а.с.а.с. 19-20). Зазначена вище постанова скасована постановою Апеляційного суду м. Києва від 08.12.2015 та звільнено [PERSON] від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП України і обмежився усним зауваженням (а.с.а.с. 21-24). Відповідно до Акту виконаних робіт № 6009452 від 01.07.2015 ТОВ «Віннер ПЦКА», вартість ремонту автомобіля [NUMBER] становить 452706,18 грн. (а.с.а.с. 25-27). Згідно з квитанцією № [NUMBER] від 01.07.2015, [PERSON] перерахував на рахунок ТОВ «Віннер ПЦКА» 452706,18 грн. з призначенням платежу: оплата за послуги згідно Акту виконаних робіт № 6009452 від 01.07.2015 (а.с. 28). Начальником відділу врегулювання збитків ПрАТ СК «К`Ю БІ І Україна» [PERSON] 31.07.2015 направлено лист [PERSON] за вих. № 0177, в якому повідомлено про відмову у виплаті йому страхового відшкодування, оскільки постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.07.2015 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.10 ПДР, на підставі ст. 122-4 КУпАП (а.с. 29). Відділом ДАІ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві видано довідку [PERSON] про те, що 15.05.2015 о 23 год. 17 хв. в м. Києві на перехресті вул. Хрещатик та бул. Т.Шевченка внаслідок ДТП автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження: передній бампер, передня права фара, капот (а.с. 30). 19.05.2016 позивачем було надано Заяву про настання страхового випадку по страхуванню автомобіля та відповідальності автовласників відповідачу та всі необхідні документи, зазначені в додатках та передбачені договором страхування (а.с.а.с. 31-34). Найменування відповідача було змінено на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Колоннейд Україна», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та умовами Договору страхування. Згідно з ст. 5 Закону України «Про страхування», страхування може бути добровільним або обов'язковим. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 20 Закону України «Про страхування» передбачено обов'язок страховика протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику. В той же час згідно із ст. 988 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Статтею 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Стаття 9 Закону України «Про страхування» визначає, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Законі України "Про судоустрій і статус суддів" (ст. 7) та Цивільному процесуальному кодексі України (ст. 3). Враховуючи зазначені норми, позивач звернувся з позовом про стягнення страхового відшкодування в результаті ДТП, що відбулась за участю позивача у зв'язку з тим, що автомобіль останнього отримав механічні пошкодження. Позивач на виконання умов Договору страхування, надав відповідачеві необхідні документи для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.ст. 11, 60 ЦПК України). Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Щодо посилання представника відповідача на те, що позивачем надано недостовірні відомості про факт настання страхового випадку та залишення ним місця ДТП, суд вважає, що позивачем в заяві про настання страхового випадку, форма якої надана відповідачем, зазначено всі необхідні відомості, що стосуються настання страхового випадку, а сам факт залишення місця ДТП не слугує підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Крім того, постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 24.07.2015 про визнання винним [PERSON] в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, на яку посилається представник відповідача в своїх запереченнях, була скасована Апеляційним судом м. Києва, а [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності. Що стосується висновку аварійного комісара [PERSON], то відповідачем взагалі не надано суду жодних доказів, що свідчили б про перебування останнього у певних правовідносинах з відповідачем. Відповідно до п. 6.6.2 договору страхування, за несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик має сплатити, на вимогу страхувальника, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Крім того, ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Згідно зі ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом Так, відповідачем прострочено виплату страхового відшкодування, що становить 211 днів (з 31.07.2015 по 26.02.2016). З урахуванням викладеного вище, того, що відповідач зобов'язання не виконує, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, знайшли свого доведення, а тому підлягають задоволенню, з відповідача підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 452706,18 грн. та пеня в сумі 124 177 грн. 87 коп.. На підставі ст. ст. 258, 526, 625, 988, 992, 1188 ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved