Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за законом, зазначивши, що батько [PERSON] та чоловік [PERSON] - [PERSON], помер [INFO] року. На підставі рішення Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів міста Дніпропетровська від 23.12.1988 року № 839/7 спадкодавцю було відведено земельну ділянку площею 0,06 га за адресою: [ADDRESS] для будівництва ним індивідуального житлового будинку. На зазначеній земельній ділянці спадкодавець побудував у 1989 році житловий будинок, а в 1991 році добудував сарай прибудову до будинку та деякі інші господарські будівлі і споруди. За життя спадкодавець не встиг отримати свідоцтво про право власності на домоволодіння. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої також входило домоволодіння [ADDRESS]. В передбачений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулися позивачі по справі, як спадкоємці першої черги. 19.04.2014 року між спадкоємцями було укладено договір про розподіл спадкового майна. Предметом розподілу за даним договором було й вищезазначене домоволодіння - за умовами зазначеного договору позивачам по справі переходило у власність кожному по 1/2 частині домоволодіння [ADDRESS] загальною площею 374,7 кв.м. та житловою площею 163,1 кв.м. з відповідними господарськими будівлями та спорудами. Однак, 22.03.2014 року нотаріусом Четвертої дніпровської держаної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у здійсненні нотаріальної дії на підставі відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно і рекомендовано звернутися до суду. У зв'язку з чим позивачізвернулись до суду та просили визнати за кожним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] загальною площею 374,7 кв.м. та житловою площею 163,1 кв.м. з відповідними господарськими будівлями та спорудами кожному. Представник позивачів в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, оскільки вважала, що нерухоме майно є самовільним будівництвом, тому просила суд відмовити у позові. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, був повідомлений про дату та час розгляду справи у встановленому законом порядку, надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та прийняти рішення на розсуд суду. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів міста Дніпропетровська від 23.12.1988 року № 839/7 [PERSON], було відведено земельну ділянку площею 0,06 га за адресою: [ADDRESS] для будівництва ним індивідуального житлового будинку. На вищезазначеній земельній ділянці [PERSON], побудував у 1989 році житловий будинок, а в 1991 році добудував сарай прибудову до будинку та деякі інші господарські будівлі і споруди. [INFO] року [PERSON], помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої також входило домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В передбачений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулися позивачі по справі як спадкоємці першої черги. 19.04.2014 року між спадкоємцями було укладено договір про розподіл спадкового майна. Предметом розподілу за даним договором було й вищезазначене домоволодіння - за умовами зазначеного договору позивачам переходило у власність кожному по 1/2 частині домоволодіння [ADDRESS] загальною площею 374,7 кв.м. та житловою площею 163,1 кв.м. з відповідними господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкодавець за життя не здійснив за собою в установленому законом порядку реєстрацію права власності на житловий будинок№ 31 повулиці Верховинській у місті Дніпропетровську. Відповідно до ст.1217 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що за позивачами в порядку спадкування за законом необхідно визнати право власності за кожним по 1/2 частині домоволодіння [ADDRESS] загальною площею 374,7 кв.м. та житловою площею 163,1 кв.м. з відповідними господарськими будівлями та спорудами. Суд не приймає до уваги заперечення проти позову представника відповідача, з наступних підстав. Згідно ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Питання введення в експлуатацію будівель та споруд було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України № 449 від 05 серпня 1992 року «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення». Усі житлові будинки, збудовані до вказаної дати, не вважалися об'єктами самочинного будівництва та документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибною) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, вважався технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Саме тому у законодавстві України визначальним при реєстрації прав на будівлі та споруди є часовий проміжок закінчення їх будівництва, а саме до 05 серпня. 1992 року та після вказаної дати. З 01 січня 2013 року в Україні функціонує система державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що запроваджена Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», яка вступила в законну силу з 12 лютого 2014 року, було вдосконалено процедуру проведення реєстрації права власності на будівлі та споруди, побудовані до 05 серпня 1992 року, а на даний час діє Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (з відповідними змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) Відповідно до п.п. 42.43 чинного на даний час Порядку для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. подаються: технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна, документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування. Позивачами надано суду оригінали зазначених документів. Тому заперечення Дніпровської міської ради щодо можливості позивача у позасудовому порядку зареєструвати за собою право власності на збудований її батьком будинок не відповідають загальним засадам цивільного законодавства - п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає за доцільне судові витрати віднести на рахунок позивача по справі.

Outcome: approved