Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить визнати відповідача [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником житлового будинку за вказаною адресою. В належному позивачу будинку зареєстрований відповідач, але він фактично не користується житлом більше ніж рік, що порушує права позивача як власника житла. Позивач у судове засідання не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач, який належним чином та своєчасно був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що у справі є поштове повідомлення про отримання ним судової повістки, у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомляв, заперечень проти позову суду не надав. Представник Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області у судове засідання не з'явився, суду надано заяву про розгляд справи без участі представника. Суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами ст.ст. 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. За правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні вимоги містить ст. 383 ЦК України. Відповідно до ст.155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Права і обов'язки членів сім'ї власника жилого будинку (квартири), передбачені ст.156 ЖК України. Відповідно до ст.163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно роз'яснень, викладених у п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосування положення ст.391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 22 січня 2010 року позивач є власником квартири [ADDRESS]. Копія договору є у справі. Відповідно до довідки про склад сім`ї та реєстрацію у вказаній квартирі зареєстровані : позивач та відповідач, який зазначений як дядько власника квартири. Доказів наявності договору чи домовленості між позивачем та відповідачем щодо користування останнім вказаним житловим приміщенням суду не надано. Непроживання відповідача за вказаною вище адресою реєстрації його постійного місця проживання з жовтня 2011 року по 07 липня 2015 року підтверджено актом від 07 липня 2015 року, складеним комісійно за участю депутата Василівської міської ради Запорізької області. Таким чином, оскільки відповідач з жовтня 2011 року на теперішній час без поважної причини, більше ніж рік у квартирі за місцем реєстрації не проживає, доказів про наявність домовленості між власниками квартири та відповідачем щодо його відсутності за місцем реєстрації суду не надано, суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням у вказаній вище квартирі, що належить позивачу, оскільки таким чином будуть усунуті перешкоди у користуванні позивача власністю - його квартирою. На підставі викладеного,

Outcome: approved