Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Департаменту житлового господарства Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Головного управління Національної поліції України у Львівській області, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Департаменту житлового господарства Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради та Головного Управління Міністерства Внутрішніх Справ України у Львівській області, яка полягає у незабезпеченні житлом [PERSON] у строк, що передбаченні пунктом 18 частини 1 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії а соціального захисту" та зобов`язати Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради у встановленому чинним законодавством України порядку, привести у відповідність черговість (номер черги) в списку щодо перебування [PERSON] та членів його сім`ї, для отримання позачергово благоустроєного житла, як особи, що має статус інвалідавійни 3 групи - ветерана війни, вчинити дії з розподілу та виділити (надати) [PERSON] та членам його сім`ї, позачергово у постійне користування благоустроєне житлове приміщення, а також зобов`язати Виконавчий комітет Львівської міської ради, Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головне управління Національної поліції України у Львівській області у встановленому чинним законодавством України повторно розглянути та ухвалити рішення про надання [PERSON] та членам його сім`ї, позачергово у постійне користування благоустроєне житлове приміщення, яке за розміром і санітарними умовами відповідає ст.ст.48, 50 ЖК України, у відповідності до вимог п. 18 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з врахуванням переважного права на одержання житла, як особи, що має статус інваліда війни - ветерана війни і перебуває в списках Львівської міської ради на позачергове поліпшення житлових умов. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що є пенсіонером МВС з 01 січня 2011 року, статус інваліда війни - ветерана війни отримав з квітня 2011 року. На квартирному обліку у Львівській міській раді перебуває з 17.12.1999 року, у списку для позачергового надання житла з 21.01.2013 року за №1776 (інвалід війни 3 групи) та у списку для першочергового надання житла з 17.12.1999 року за №4323 (працівник міліції), згідно довідки від 20.09.2016 року. У свою чергу зазначає, що згідно довідки від 06.02.2014 року на квартирному обліку ЛМУ ГУМВС України у Львівській області перебував з 17.12.1999 року за №43, у списку для позачергового надання житла з 2012 року за №6 (інвалід війни 3 групи). На неодноразові звернення до відповідних органів протягом 2010-2019 років відповідачі письмово повідомляли, що поліпшення його житлових умов можливе при виділенні додаткових коштів з бюджету, будівництва житла, розподіл якого буде проводитись УМВС у Львівській області. Позивач зазначив, що черговість квартирного обліку з 1999 року, тобто за 20 років не змінилася, окрім того не виконується рішення Галицького районного суду м.Львова від 31.01.2017 року у справі 461/7676/16-ц, яким зобов`язано Львівську міську раду повторно розглянути питання щодо забезпечення [PERSON] та членів його сім`ї, позачергово благоустроєним житлом.Зокрема, позивач зазначив здійснювалося будівництво житлових будинків, розташованих по [ADDRESS] виключно для забезпечення житлом працівників та пенсіонерів ЛМУМ. Вважає, що бездіяльність відповідачів щодо незабезпечення позивача та членів його сім`ї житлом є протиправною, такою, що порушує вимоги ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.46 ЖК України. 08.01.2020 року від представника третьої особи Міністерства внутрішніх справ України Какоркіна З.М. надійшли письмові пояснення до позову, у яких зазначено наступне. Кабінетом Міністрів України від 16.09.2015 року прийнято постанову № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» відповідно до якої утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ.У зв`язку із ліквідацією органів внутрішніх справ, Міністерством внутрішніх справ України було підготовлено та видано вказівку №41919/Тх від 04.12.2015 року «Про організацію ліквідаційних заходів», в якій головам ліквідаційних комісій головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, УДАІ головних управлінь, управлінь МВС в областях та місті Києві вказано забезпечити відповідні заходи, зокрема:звернутися до органу місцевого самоврядування (за місцем знаходження установи, яка здійснює квартирний облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов) щодо прийняття рішення про ліквідацію квартирного обліку та передачу квартирних справ за місцем проживання осіб, які перебувають на квартирному обліку та скасування контрольних списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Таким чином, МВС України зобов`язало ліквідаційні комісії територіальних підрозділів, з метою захисту прав та інтересів працівників міліції, що перебувають на квартирному обліку, передати до органів місцевого самоврядування квартирні справи. Представником зазначено, що оскільки ГУМВС України у Львівській області перебуває у стані ліквідації та не здійснює обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а відтак ці повноваження віднесено до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів, за місцем їх реєстрації. В судовому засіданні, яке відбулося 19.02.2020 року, представник третьої особи Львівської обласної організації всеукраїнської професійної спілки «Співробітників, поліцейських та службовців МВС України» Ципящук А. подав письмові пояснення до позову, в яких зазначено, що позов [PERSON] підтримує, оскільки уповноваженими особами Департаменту житлового господарства Львівської міської ради не вчиняються дії щодо перевірки осіб, які перебувають на квартирному обліку, а також не вчиняються дії щодо забезпечення таких осіб житлом. Представник відповідача - Феник Л.М. в судовому засіданні, яке відбулося 12.03.2020 року позов заперечила, просила відмовити у задоволенні такого. Зокрема пояснила, що питання про надання житла позивачу розглядалося на засіданні Виконавчого комітету Львівської міської ради у 2017 році, однак рішення прийнято не було, оскільки не набрало необхідної кількості голосів. Окрім того, зазначила, що Львівською міською радою, в межах наданих їй повноважень, вживалися заходи для вирішення питання щодо поліпшення житлових умов позивача. Позивач та його представник в судове засідання, призначене на 07.05.2020 року, не з`явилися, однак подали клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням загальнодержавного карантину. Представники відповідачів в судове засідання, призначене на 07.05.2020 року, не з`явилися, однак про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про підтвердження скерування судової повістки на офіційні електронні адреси відповідачів. Представники третіх осіб в судове засідання, призначене на 07.05.2020 року, не з`явилися, однак про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Наказом голови Галицького районного суду м.Львова Волоско І.Р. від 16.03.2020 року №2-ОД встановлено режим роботи на час карантину та рекомендовано суддям при можливості здійснювати судовий розгляд справ у порядку письмового провадження. 11 березня 2020 року Постановою Кабінету Міністрів України №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СOVID-19» через спалах у світі коронавірусу з 12 березня 2020 року в Україні вводиться карантин. Відповідно до листа Ради суддів України від 16.03.2020 року №9рс-186/20, з метою убезпечити населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу СOVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, рекомендовано, на період карантину, встановити особливий режим роботи судів України, зокрема: зменшити кількість судових засідань, що призначаються для розгляду протягом робочого дня; по можливості здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін, в порядку письмового провадження; рекомендувати учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14.04.2020 рокуу зв`язку із поширенням гострих респіраторних захворювань та коронавірусу СOVID-19, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи в судове засідання. Відтак, у зв`язку із запровадженням загальнодержавного карантину, а також для забезпечення розгляду даної справи у строки, визначені ЦПК України, суд дійшов висновку що у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи необхідно відмовити, проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, які суд вважає достатніми. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовну заяву необхідно задоволити, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, [PERSON] є пенсіонером МВС України, а також має статус інваліда війни - ветерана війни, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] та посвідченням серії [NUMBER] (а.с.22-23). Згідно довідки №2501/752 від 26.09.2019 року, виданої Управлінням житлового господарства Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, [PERSON] перебуває на квартирному обліку з 17.12.1999 року за №18914, у списку для першочергового надання житла з 17.12.1999 року за №4323 як працівник міліції та у списку для позачергового надання житла з 21.01.2013 року за №1776 як інвалід війни 3 групи (а.с.6). Станом на день розгляду справи житло позивачу не надано. Відповідно до п.18 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам надається позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а інваліди I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року. Стаття 46 ЖК України передбачає, що поза чергою жиле приміщення надається , зокрема інвалідам Великої Вітчизняної війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення . Громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку. Згідно ст. 5 цього Кодексу державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідачів щодо поліпшення його житлових умов. Як вбачається із відповіді директора департаменту житлового господарства та інфраструктури ЛМР Маруняк І . №2501-2426 від 02.08.2017 року житлове питання щодо [PERSON] розглядалося на засіданні громадської комісії з житлових питань при Виконкомі 23.05.2017 року та рекомендовано вирішувати вказане житлове питання відповідно до вимог чинного житлового законодавства - згідно з чергою. Окрім того, повідомлено позивача, що житлове питання щодо [PERSON] було розглянуто на засіданні виконавчого комітету ЛМР 28.07.2017 року, однак рішення із зазначеного питання не прийнято, оскільки при голосуванні не набрало необхідної кількості голосів (а.с.9). Департамент державного майна та ресурсів МВС України №25/4/4-К-287 від 13.06.2019 року повідомив, що ГУМВС України у Львівській області перебуває у стані ліквідації та не здійснює обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та повідомлено, що повноваження щодо поліпшення житлових умов колишніх працівників міліції належить до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів, за місцем їх реєстрації (а.с.8). Із відповіді Виконавчого комітету ЛМР від 10 квітня 2019 року за вих. № 2901-355 на звернення депутата України п. [PERSON] вбачається, що Ухвалою ЛМР від 08.12.2005 року №2915 погоджено Львівському управлінню УМВС України у Львівській області місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки на [ADDRESS] . Ухвалою ЛМР від 13.07.2006 року №124 затверджено Львівському управлінню УМВС України у Львівській області проект відведення земельної ділянки на [ADDRESS] . Рішенням Виконавчого комітету ЛМР від 03.11.2006 року №1261 дозволено Львівському управлінню УМВС України у Львівській області проектування багатоквартирних житлових будинків з вбудованими об`єктами соціально-побутового обслуговування на [ADDRESS] . Дозвіл на виконання будівельних робіт від 27.03.2008 року за №113/07. Окрім того, зазначено, що 21.11.2012 року між Львівським управлінням ГУ МВС у Львівській області, ТзОВ «Будівельна компанія «Український стандарт» та ПрАТ «Ірокс» укладено трьохсторонню угоду, згідно якої продовжувати будівельні роботи буду ПрАТ «Ірокс». Також, укладено договір від 23.11.2012 року №16/9197, згідно якого Львівським міським управлінням ГУ МВС України у Львівській області передано ПрАТ «Ірокс» функції замовника, який після здачі в експлуатацію об`єктів, набуває на праві власності відсоток загальної площі квартир, визначений договором. Львівська міська рада листом звернулася до МВС України щодо погодження передачі земельної ділянки на [ADDRESS] та передачу квартир Львівській міській раді для закріплення за черговиками Львівського міського управління ГУ МВС України у Львівській області, однак 30.07.2018 року отримала відповідь, що законодавством не передбачено правонаступництва. Відтак, у Львівської міської ради відсутні правові підстави для надання квартир заявникам, оскільки це порушить права черговиків, які перебувають на квартирному обліку раніше та користуються правом першочергового чи позачергового отримання житла. Окрім цього, зазначено, [PERSON] перебуває на квартирному обліку у Львівській міській раді з 17 грудня 1999 року за №18914, у списку для позачергового надання житла з 21 січня 2013 року за №1776 (інвалід війни 3 групи) та у списку для першочергового надання житла з 17 грудня 1999 року за №4323 (працівник міліції), що свідчить що за час перебування на квартирному обліку з 1999 року тобто за 20 років черговість не змінилась /а.с.10-11/. З матеріалів справи вбачається, що Львівська міська рада, в межах наданих їй повноважень, вживала заходів для вирішення питання щодо поліпшення житлових умов позивача, зокрема була створена комісія для розгляду звернень позивача та інших громадян з питань отримання ними житла, проводились засідання комісії з цього питання, Львівський міський голова звертався до Міністра внутрішніх справи з приводу погодження передачі земельної ділянки на [ADDRESS] до ГУ НП у Львівській області та передачі квартир Львівській міській раді, погоджувалось питання місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, затвердження відведення земельної ділянки, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями протоколів засідання комісій. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів (ч.1 ст.9 ЖК України). Згідно з абзацом 1 пункту 18 частини 1 статті 13 Закону України інваліди війни та прирівняні до них особи позачергово забезпечуються житлом, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік. Аналіз приведеної норми, свідчить про те, що відповідні органи, уповноважені державою на виконання функцій з розподілу житла, протягом двох років від дня взяття на квартирний облік зобов`язані надати особі, на яку поширюється дія цієї норми, таке житло. Таким чином, ненадання позивачу як інваліду війни житла протягом 20 років перебування на обліку є грубим порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів. Окрім того, суд зазначає, що ненадання житла у зв`язку із відсутністю бюджетних асигнувань, призначених для придбання пільгового житла та його виділення окремим категоріям громадян, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, рішення якого для національних судів України є джерелом права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) дійшов висновку про те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Верховного Суду під час розгляду справи №203/1784/16, провадження №61-18145св18, висловленими в постанові від 28.11.2018 року. Судом також встановлено, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 31.07.2017 року у цивільній справі №461/7676/16 позов [PERSON] до Львівської міської ради, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, яка полягає у незабезпеченні житлом [PERSON] у строк, що передбачений пунктом 18 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», а також зобов`язано Львівську міську раду повторно розглянути питання щодо забезпечення [PERSON] та членів його сім`ї, позачергово благоустроєним житлом, яке за розміром і санітарними умовами відповідає ст.ст. 48, 50 ЖК України, у відповідності до вимог пункту 18 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту». Оскільки, житло [PERSON] надано не було, відтак, такий спосіб захисту прав позивача за рішенням Галицького районного суду м.Львова від 31.07.2017 року є недієви м. Суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Верховного Суду під час розгляду справи №0940/2394/18, висловленими в постанові від 11.02.2020 року. Відтак, суд дійшов висновку, що право позивача на одержання житла було порушено, а тому позов підлягає до задоволення. Окрім того, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved