Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому просить змінити місце\~проживання неповнолітнього\~сина \~ [PERSON] , [INFO] , зазначивши про його проживання не з матір`ю, як це визначено рішенням суду від 05 березня 2015 року по цивільній справі № 133/391/15-ц, а з ним, [PERSON] , як батьком; звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів) та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Свої вимоги обґрунтував тим, що вони з відповідачкою по справі [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.02.2002 по 05.03.2015, коли шлюб між ними було розірвано рішенням Козятинського міськрайонного суду. Після розірвання шлюбу їхніх спільних дітей, а саме - сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , суд залишив проживати з матір`ю. Однак, старший син [PERSON] з вересня 2015 року проживає з ним, і виключно ним утримується та виховується. Це було його особисте та свідоме бажання, адже йому виповнилося 16 років. Факт проживання сина [PERSON] з ним підтверджується довідкою квартального комітету від 09.10.2019 № 70, домовою книгою про місце реєстрації дитини в його будинку [ADDRESS] , а також може бути підтверджений самим [PERSON] . Особисто він збирав сина до школи на 1 вересня 2015 року та в послідуючі роки, утримує його, забезпечує всім необхідним, а саме: одягом, взуттям, харчуванням, лікуванням, засобами для навчання. З матір`ю дитина спілкується неохоче і вкрай рідко, вона не цікавиться життям та навчанням сина. Із шкільної характеристики вбачається, що він дбає про сина, дитина охайна, а він, як батько, виховує його, спілкується з вчителями. Після розірвання\~між ним\~та відповідачкою\~шлюбу,\~остання створила\~нову родину,\~народила дитину,\~син [PERSON] \~перейшов жити до нього, і повертатися до матері не бажає. Хоча він\~офіційно не\~працює,\~однак,\~заробляє на\~життя та\~утримує сина\~ [PERSON] за рахунок тимчасових підробітків, характеризується за місцем проживання з позитивної сторони. Не заперечуючи\~того факту,\~що син\~ [PERSON] проживає з\~ним і\~лише ним\~матеріально забезпечується,\~відповідачка [PERSON] продовжує отримувати аліменти на двох дітей на підставі рішення суду та виконавчого листа від 12.11.2015 у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше встановленого законом мінімуму. Добровільно відізвати виконавчий лист відповідач не бажає. Отже,\~він сплачує\~аліменти на\~користь [PERSON] як на\~сина [PERSON] ,\~що проживає\~з матір`ю,\~так і\~на сина\~ [PERSON] , який проживає з ним, що є несправедливим і незаконним, тому він змушений звернутися до суду із даним позовом. В підготовче судове засідання позивач не з"явився, на адресу суду надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В підготовче засідання відповідач не з`явився, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, у встановлений судом строк надав відзив на позов, в якому позовні вимоги [PERSON] визнав та не заперечив проти їх задоволення. При цьому, [PERSON] зазначила, що за рішенням суду малолітні діти [PERSON] та [PERSON] після розлучення з відповідачем були залишені проживати з нею, їхньою матір`ю. Однак, в липні 2016 року син [PERSON] переїхав жити до батька. З нею залишився проживати молодший син [PERSON] . Тому, вона не заперечує того факту, що станом на сьогоднішній день син [PERSON] живе з позивачем. Син потрапив під психологічний вплив батька, тому їхні стосунки досить напружені, але вона намагається налагодити відносини зі старшим сином. Натомість, молодшому синові [PERSON] позивач ніякої уваги не приділяє, вже майже рік аліменти не сплачує, не цікавиться його навчанням та вихованням. Крім того, аліменти на утримання дітей [PERSON] сплачував нерегулярно і виключно в примусовому порядку. З тих виплат, які він їй пересилав, вона завжди половину повертала йому на утримання сина [PERSON] . Наразі, станом на жовтень 2019 року заборгованість по аліментах позивача становить 21637, 67 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Вона погоджується і приймає той факт, що кожен з них має утримувати ту дитину, яка з ними проживає, тому не заперечує щодо звільнення [PERSON] від сплати аліментів на утримання дітей, однак вважає, що наявна заборгованість повинна бути ним погашена. При цьому, вона поважає вибір старшого сина [PERSON] проживати разом з батьком, якщо дитині так краще, і не хоче примусово повертати сина жити до себе. Представник третьої особи органу опіки та піклування Козятинської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Згідно ч. 3 ст. 200\~ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206\~ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з`явились до суду. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 09.02.2002 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Козятинського міськрайонного суду від 08.03.2015 було розірвано (а.с.6). Від шлюбу у сторін народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05.03.2015 було визначено місце проживання малолітніх дітей разом з матір`ю [PERSON] (а.с.6). Однак, старший син [PERSON] з вересня 2015 року по даний час проживає з позивачем по справі, адже дитині виповнилося 16 років та це свідоме бажання останнього. Даний факт підтверджується довідкою № 70 від 09.10.2019, виданою квартальним комітетом № 7 виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області (а.с.8). Крім того, із домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] значиться зареєстрованим у вказаній квартирі з 27.09.2008 (а.с.9-11). [PERSON] за місцем проживання характеризується з задовільної сторони (а.с.12). Позивач утримує сина [PERSON] , забезпечує всім необхідним, а саме: одягом, взуттям, харчуванням, лікуванням, засобами для навчання. Як було встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося сторонами по справі, з матір`ю дитина спілкується неохоче і вкрай рідко, так як у них напружені стосунки. Жити з матір`ю син [PERSON] не бажає. З відповідачем по справі проживає та утримується нею молодший син [PERSON] . Із характеристики на учня 11 класу [PERSON] , 2003 року народження, виданої КНЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ст. № 2 Козятинської міської ради Вінницької області» 11.10.2019 № 296 вбачається, що Максим навчається в ЗОШ № 2. Батько бере участь у вихованні сина, спілкується з класним керівником, учителями-предметниками (а.с.13). Відповідно до\~виконавчого листа,\~виданого Козятинським\~міськрайонним судом\~20.10.2015\~№ 133/2617/15-ц\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~стягуються аліменти\~на утримання\~двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів) (а.с.14). Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. В ч. 3 ст. 160 СК України зазначається, що у разі проживання батьків окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14-ти років, визначається нею самою. Так як старший син сторін по справі [PERSON] , [INFO] , досяг чотирнадцяти років та бажає жити з батьком позивачем [PERSON] , з яким йому комфортно та добре, і не бажає жити з матір`ю відповідачем [PERSON] , позовна вимога про зміну місця проживання дитини підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. За ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Із матеріалів справи вбачається, що старший син сторін по справі Максим проживає з позивачем, який є особою працездатного віку, офіційно не працює, підробляє тимчасовими заробітками та отримує дохід, утримує дитину матеріально, купує синові одяг, взуття, харчування, засоби для лікування та предмети навчання. Молодший син сторін по справі Ярослав проживає з відповідачем, яка є особою працездатного віку, на даний час не працює, так як має на утриманні малолітню дитину, утримує сина [PERSON] матеріально, купує все необхідне та виховує останнього. Фактично позивач і відповідач утримують лише тих дітей, які проживають із кожним з них, що не заперечується та визнається сторонами, матеріальний стан [PERSON] та [PERSON] суттєво не відрізняється один від одного, сторони мають рівні права та обов`язки щодо виховання та утримання своїх дітей, суд приходить до висновку, що позовна вимога про звільнення [PERSON] від сплати аліментів також підлягає задоволенню. З огляду на вищевикладене, виконавчий лист, виданий 20.10.2015\~№ 133/2617/15-ц,\~за яким\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~стягуються аліменти\~на утримання\~двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів) - слід відізвати. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного. За правилами\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача\~на користь\~позивача належить\~стягнути судові\~витрати по\~справі. \~

Outcome: approved