Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд із позовом до Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, в якому просили визнати за [PERSON] право власності на 1/7 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 76,1 кв.м., житловою площею 49,3 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/42 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 76,1 кв.м., житловою площею 49,3 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на 5/42 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 76,1 кв.м., житловою площею 49,3 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування вимог позивачі вказали, що спірний житловий будинок належав до суспільної групи колгоспний двір, членами якого були [PERSON] , [PERSON] , вона та ще троє членів. Відтак, кожному з них належить по 1/7 частці спірного житлового будинку. [INFO] померла [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на належну їй 1/7 частку житлового будинку по [ADDRESS] . [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. [INFO] помер [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів все належне йому майно [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом на належну йому частку житлового будинку по [ADDRESS] . У встановленому законом порядку [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім цього, спадщину після смерті [PERSON] прийняла дружина [PERSON] , яка має право на обов`язкову частку спадщини незалежно від змісту заповіту. Постановами державного нотаріуса їм відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] на належні останнім частки спірного житлового будинку, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Посилаючись на наведене, просили задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження. 01 квітня 2021 року представник Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області подав відзив на позовну заяву, згідно з яким не заперечив щодо задоволення позовних вимог. Крім цього, разом з відзивом представник відповідача подав заяву про розгляд справи без його участі. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. Присутня в судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивачів адвокат Семененко С.М. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записано « [PERSON] » та « [PERSON] », що стверджується архівною довідкою про народження від 10 грудня 2020 року за №П-65/04-11, виданою Державним архівом Тернопільської області. 25 травня 1958 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища за №00028624329 від 21 листопада 2020 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записано « [PERSON] » та « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16 червня 1978 року, про що зроблено актовий запис за №18. [INFO] народився [PERSON] , батьками якої записано « [PERSON] » та « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 лютого 1961 року, про що зроблено актовий запис за №4. 03 жовтня 1981 року [PERSON] зареєструвала шлюб зі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03 жовтня 1981 року, про що зроблено актовий запис за №12. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Як вбачається з довідки за №212 від 23 червня 2020 року, виданої Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, будинковолодіння по [ADDRESS] відноситься до суспільної групи господарства - колгоспний двір. Станом на 15 квітня 1991 року членами двору були [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - зять, [PERSON] - мати, [PERSON] - онука та [PERSON] - онука. Як вбачається з інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна за №632 від 03 червня 2020 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро будинковолодіння за [ADDRESS] рахується за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як слідує з інформаційної довідки за №634 від 03 червня 2020 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 30 червня 1990 року, записаного в реєстрову книгу №1 за реєстровим №38. З інформаційної довідки за №1701 від 22 грудня 2020 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації встановлено, що станом на 01 січня 2013 року державна реєстрації права власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] в бюро не проведена. Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що спірне будинковолодіння належало до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - зять, [PERSON] - мати, [PERSON] - онука та [PERSON] - онука. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/7 частки спірного житлового будинку. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25 серпня 2001 року, виданим Івачеводолішнівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №2. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі на 1/7 частку спірного житлового будинку. За життя [PERSON] склала заповіти, якими заповіла належний їй державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ТР №021095 [PERSON] . Як вбачається з довідки за №57 від 05 березня 2021 року, виданої Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті [PERSON] була зареєстрована по [ADDRESS] . Разом з нею були зареєстровані та проживали: [PERSON] - зять, [PERSON] - дочка, [PERSON] - онука, [PERSON] - чоловік онуки, [PERSON] - правнучка та [PERSON] - правнучка. Таким чином, єдиним спадкоємцем за заповітом є [PERSON] та за законом - [PERSON] [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки продовжила проживати у спірному житловому будинку, здійснюючи за ним догляд, обробляючи земельну ділянку. 01 квітня 2019 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №250/2002 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] . Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися, що підтверджується матеріалами спадкової справи за №250/2002. Таким чином, [PERSON] після смерті матері [PERSON] успадкувала належну їй 1/7 частку спірного будинковолодіння. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19 грудня 2019 року, виданим виконавчим комітетом Білецької сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №111. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі на 1/7 частку спірного житлового будинку. За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів все належне йому майно [PERSON] . Як вбачається з довідок за №80 від 17 лютого 2020 року та за №58 від 05 березня 2021 року, виданих Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті були зареєстровані та проживали: [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка та [PERSON] - зять. Спадкоємцем за заповітом є позивач [PERSON] . Як слідує з пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого 27 серпня 2017 року, [PERSON] є пенсіонером за віком, відтак має право на обов`язкову частку незалежності від змісту заповіту. [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 21 лютого 2020 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №53/2020 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] про прийняття спадщини. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися, що підтверджується матеріалами спадкової справи за №53/2020. [PERSON] та [PERSON] частково оформили спадкові права після смерті [PERSON] отримавши свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 19 лютого 2021 року за №356/02-31, [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне будинковолодіння після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належність майна спадкодавцю. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 19 лютого 2021 року за №357/02-31, [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на спірне будинковолодіння після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належність майна спадкодавцю. З технічного паспорта на житловий будинок за [ADDRESS] від 27 травня 2020 року, виданого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації встановлено, що загальна площа спірного житлового будинку становить 76,1 кв.м., житлова - 49,3 кв.м. Допитана в судовому засідання свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, підтвердила той факт, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] . Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України застовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи те, що спадщина, яка відкрилась після смерті [PERSON] була фактично прийнята спадкоємцем [PERSON] , застосовуванню підлягають правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. В силу вимог ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. До спадкоємців за законом майна [PERSON] належить її доньці [PERSON] , яка вважається такою, що прийняли спадщину, так як вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, проживала у будинку. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] здійснювала заходи по утриманню спадкового майна, однак спадкових прав не оформила. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилась після 1 січня 2004 року, а тому застосовуванню підлягають правила Цивільного кодексу України. В силу вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом вимог ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1258 спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В силу вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Той факт, що [PERSON] є донькою [PERSON] підтверджується архівною довідкою та поясненнями свідка. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом на належну йому 1/7 частку спірного житлового будинку. Єдиним спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину, шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини є його донька [PERSON] . Крім цього, з матеріалів справи встановлено, що його дружина [PERSON] є непрацездатною, а тому в силу вимог ст. 1241 має право на обов`язкову частку у спадщині та у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Для визначення обов`язкової частки у спадщині судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом є дружина [PERSON] , дочка [PERSON] та син [PERSON] . Відтак, розмір обов`язкової частки [PERSON] після смерті [PERSON] становить 1/42 частки (1/7 / 3 = 1/21 / 2 = 1/42). Інших спадкоємців за законом чи за заповітом, які б прийняли спадщину не встановлено, що стверджується матеріалами справи. Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала за заповітом 5/42 частин спірного житлового будинку (1/7 - 1/42). Однак, отримати свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок у нотаріуса позивачі не мають можливості, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. За змістом вимог ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved