Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про стягнення аліментів на своє утримання. Свою позовну вимогу мотивує тим, що вона є матір'ю відповідачів, їй 61 рік, вона не працює, отримує пенсію у розмірі 1531 грн., інших джерел доходів не має, постійно хворіє,є інвалідом першої групи по загальному захворюванню, самостійно не може рухатись, потребує постійної сторонньої допомоги. Проживає одна. Пенсії не вистачає на закупівля вугілля, дров, їжі та ліків. Діти матеріально не допомагають, через що її матеріальне становище є вкрай нужденним. Позивач просить стягнути з кожного з відповідачів на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно до її смерті. В свою чергу, відповідачі звернулись до суду із зустрічним позовом про звільнення від обов'язку утримувати мати та брати участь у додаткових витратах, зазначивши, що дійсно відповідач є їх матір'ю. Однак, починаючи з самого дитинства, [PERSON] виконувала свої батьківські обов'язки вкрай невдало. Не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечувала необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно вплинуло на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкувалася з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надавала дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяла засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляла інтересу до їх внутрішнього світу; не створювала умов для отримання ними освіти. Дані факти можуть підтвердити численні свідки. Позивач в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не відомі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Проти зустрічного позову заперечував в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник, яка діє на підставі доручення - [PERSON], у судовому засіданні підтримали свої зустрічні позовні вимоги, надали суду пояснення аналогічні викладеним у зустрічному позові, проти позову [PERSON] заперечували в повному обсязі. Від відповідачів [PERSON], [PERSON] до суду через канцелярію надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю. Суд, вислухавши представника позивача, відповідачів та їх представника, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтримали зустрічний позов та підтвердили факт ухилення матері від виконання своїх батьківських обов'язків, дослідивши наявні докази, вважає, що позовні вимоги позивача до відповідачів про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері підлягає відмовленню, а зустрічні позовні вимоги відповідачів до позивача про звільнення від обов'язку утримувати мати та брати участь у додаткових витратах підлягають задоволенню . Статтею 51 Конституції України встановлено, що повнолітні діти зобов'язані піклуватись про своїх непрацездатних батьків. Згідно статтей 202, 203 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Статтею 206 СК України встановлено, що у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням та доглядом за ними. Вищеназвані вимоги закону дають суду підстави вважати, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги і свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Суд враховує, що на час вирішення спірних правовідносин у даній справі, Законом України "Про державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 року встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у 2015 році, зокрема, для осіб, які втратили працездатність - 949 грн. з 01.012015р. по 30.11.2015р., - 1074 грн. з 01.12.2015р. по 31.12.2015р.. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матір'ю повнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON].(а.с.43-48) Як вбачається з пояснень представника позивача, а також доданої нею довідки управління Пенсійного фонду України в Бериславському районі за №868/02 від 25.09.2015 року, [PERSON] одержує пенсію внаслідок загального захворювання - інвалід І групи в розмірі 1531 грн. (а.с.10), що є значно вищим розміром, ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб відповідно до вищеназваного ЗУ «Про Державний бюджет на 2015 рік». Інших доходів не має. Згідно довідки виданою Бургунською сільською радою, громадянка [PERSON] проживає самотньо (а.с.8). Одночасно, відповідачами надано суду доказів ухилення їх матері від виконання. У даному випадку, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення свідків, суд не вбачає підстав для задоволення основного, оскільки позивачем [PERSON] факт невиконання батьківських обов'язків, вчинення відносно дітей психічного або фізичного насилля, матеріалами справи та показами свідків - підтвердженні. Також, доказів наявності у [PERSON] хвороби, яка б потребувала додаткових коштів на лікування, належних та допустимих доказів потребування матеріальної допомоги відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України останньою суду не надано. Також відповідачами доведено, що позивач має земельну частку (пай), тобто майно, від якого вона може отримувати і отримує прибуток (а.с.42). Тобто, фактично знайшов підтвердження той факт, що, враховуючи непрацездатність Відповідачки, вона отримує дохід вищій, чім прожитковий мінімум, та не потребує матеріальної допомоги. Розмір аліментів на батьків визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. До уваги береться матеріальний та сімейний стан сторін, можливість одержання батьками утримання від інших осіб: дітей, дружини, чоловіка, а також своїх батьків. Також до уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід тощо. При цьому, суд вважає заслуговуючою на увагу позицію відповідачів Кожен з відповідачів по справі мають на своєму утриманні неповнолітніх дітей (а.с.49-60). Суд також враховує інші фактичні обставини у даній справі, зокрема те, що позивач самостійно обрав собі місце проживання не разом із дітьми (відповідачами). У відповідності до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 Сімейного Кодексу України) не є абсолютним. Оскільки обов'язки батьків та дітей із утримання є взаємними, тож важливим є і факт ставлення батьків та дітей один до одного. З огляду на це під час розгляду питання про утримання дітьми своїх непрацездатних і таких, що потребують матеріальної допомоги, батька або матері, закон вимагає враховувати, як вони свого часу ставились до виконання обов'язку із утримання своїх дітей. Так, згідно із ч.2 ст.202 Сімейного Кодексу України якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. За таких обставин суд жодним чином не може зобов'язати дітей здійснювати виплату аліментів та брати участь у додаткових витратах на батьків. В інших випадках, наприклад, коли батько, мати не позбавлялися батьківських прав, повнолітні діти можуть бути звільнені судом від обов'язку їх утримувати, якщо буде встановлено, що мати чи батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Таким чином, у цьому випадку для звільнення дітей від сплати аліментів достатньо лише встановлення судом факту ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків. Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007р. №3 роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням вищенаведених керівних роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, вважаємо, що діти повинні бути звільнені судом від обов'язку по утриманню матері. Враховуючи зазначене, позовні вимоги первісного позову є необґрунтованими та такими, що підлягають відмові. Позовні вимоги зустрічного позову підлягають задоволенню.

Outcome: approved