Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування від 18. 12. 2009 року, він є власником житлового будинку [ADDRESS] 13. 05. 2015 року за заявою позивача за вказаною адресою було зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON], який раніше мешкав по сусідству, і якому для відновлення втрачених особистих документів було необхідно зареєстроване місце проживання. За зазначеною адресою відповідач фактично ніколи не мешкав, в цьому помешканні ніколи не було його особистих речей. В серпні 2015 року відповідач придбав собі квартиру, змінив місце проживання і не знявся з місця проживання з нерухомості позивача. В результаті цього, з урахуванням реєстрації відповідача, нараховуються кошти за користування комунальними послугами, які позивач змушений сплачувати в завищеному розмірі. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд винести рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування домоволодінням [ADDRESS] Дніпропетровської області, знявши його з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово, належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться в матеріалах справи, та оголошення в газеті "Вісті Придніпров'я" , про причини своєї неявки суд не повідомив, тому, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи до залу судового засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 18. 12. 2009 року (а. с. 5,6) позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] 13. 05. 2015 року за заявою позивача за вказаною адресою було зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] (а.с.7-8), який раніше мешкав по сусідству, і якому для відновлення втрачених особистих документів було необхідно зареєстроване місце проживання. За зазначеною адресою відповідач фактично ніколи не мешкав, в цьому помешканні ніколи не було його особистих речей. Цей факт підтверджується актом обстеження домоволодіння [ADDRESS] виданого Квартальним комітетом № 7 Виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради (а.с. 9). За підписами сусідів та квартального уповноваженого. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Так, у ч. 1 ст. 316 ЦК України зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Окрім того, ст. 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Будь-яких обов'язків та обмежень у реалізації свого права власності, як власника квартири, для мене законом не встановлено, а тому обмеження, які встановлюються мені відповідачами є незаконними та такими, що підлягають усуненню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином вбачається, що інакше як з допомогою суду позивач не зможе захистити свої права, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved