Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивачка [PERSON], в особі представника [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказують про те, що 02 лютого 2010 року між сторонами було укладено шлюб. У шлюбі у подружжя народилася донька [PERSON], яка проживає з позивачкою. На підставі рішення суду 19 серпня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано, з січня 2015 року подружжя проживає окремо, подружніх стосунків не підтримують та спільного господарства не ведуть. Перебуваючи у шлюбі, 22 травня 2013 року відповідач [PERSON] зареєструвався як фізична особа підприємець та відкрив два заклади харчування: кафе «Півнушка» та кафе «Бастіон». Для розвитку підприємницької діяльності були витрачені кошти на ремонт приміщень, придбання обладнання та устаткування. Позивачка вказує, що частина коштів, яка витрачалася на розвиток підприємницької діяльності, пересилалася позивачці матірю, яка працює за кордоном, а частина коштів була отримана шляхом укладення споживчих кредитів, які погашалися за рахунок коштів, які пересилала мати з-за кордону. Таким чином, позивачка зазначає, що кошти, які були витрачені на розвиток підприємницької діяльності є її особистою приватною власністю. Крім того, за час перебування у шлюбі, сторони придбали за готівку, яку пересилала мати позивачки з-за кордону, та шляхом оформлення кредитів на імя позивачки, побутову техніку, а саме: GPS-навігатор, ноутбук, сумку до ноутбуку, автоантену, три телевізори, духовку, дві мікрохвильові печі, електричну плитку, кухонну поверхню, пристрій для різання, кухонний комбайн, чистящий засіб для холодильника, два домашніх кінотеатри, рідкокристалічний телевізор, безпровідний геймпад, скиборізку, чохол. Крім того, позивачкою було відкрито два депозитних рахунки в банківських установах, на які було покладено власні кошти позивачки [PERSON], отримані від матері [PERSON]. Вказані кошти були також зняті відповідачем та витрачені на ремонтні роботи приміщень для ведення підприємницької діяльності. Таким чином, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивачка [PERSON] в особі представника, просить позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача на її користь ? частину місячного прибутку від діяльності ФОП [PERSON] щомісячно; визнати придбану побутову техніку, загальною вартістю 31332,07 гривень, особистою приватною власністю [PERSON]П; стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти в розмірі 11000 гривень, та 1000,00 євро (що станом на 26.05.2014 року еквівалентно 1000,00*28,03=28030,00 гривень); стягнути з відповідача на її користь особисті власні кошти в розмірі 11348 євро; стягнути з відповідача на її користь кошти в розмірі 35156,86 гривень, що складає суму грошових зобовязань [PERSON] перед фінансовими установами. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити з викладених підстав, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання та перебування. Відповідно до ч. 4\~ст. 169 ЦПК України, якщо немає відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1\~ст. 224 цього ж Кодексу\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивачки не заперечувала щодо заочного розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та згідно до\~ст. 169 ЦПК України\~винести заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та регулюються положеннями Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 02 лютого 2010 року. На підставі рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 серпня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу подружжя має доньку [PERSON], [INFO]. Викладені обставини підтверджені даними: копії свідоцтва про шлюбу серії 1-БВ № 054772; копії свідоцтва про народження серії 1-ГЮ № 117527; копії рішення суду. За даними виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 22 травня 2013 року було проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] з напрямком діяльності ресторанів, надання послуг мобільного харчування. За даними довідки Славутської ОДПІ № 5035 від 20 вересня 2016 року, ФОП [PERSON] в період з 22 травня 2013 року по 31 грудня 2013 року отримано доходів в розмірі 5806 гривень, за 2014 рік отримано доходів в розмірі 14616 гривень. Під час перебування у шлюбі, на придбання матеріалів на ремонт, придбання обладнання та устаткування на розвиток підприємницької діяльності за період часу з 01 липня 2013 року по 15 грудня 2014 року було витрачено 11886,46 гривень, що підтверджено фіскальними чеками. Під час перебування у шлюбі було придбано побутову техніку: GPS-навігатор PRESTIGIO GeoVision 4250, ноутбук HP Pavillion qG 2203sr , сумку для ноутбука CASE LOGIC VNAI215, автоантену KING COMPANY XB-813, LED-телевізор THOM С148, LED-телевізор THOM СО44, духовку CAS, мікрохвильову піч ELENBERG, плитку електричну SATURN, поверхня нез.kep. PYRAMIDA CFEA, пристрій для різання DEKO, комбайн SATURN ST FP 0068, мікрохвильову піч DELFA D 20MGW, домашній кінотеатр SONY DAV-DZ640M, рідкокристалічний телевізор BRAVIS LED-DH3225BH чорний, домашній кінотеатр SAMSUNG HT-E350 , LED телевізор PHILIPS 50PFT430 9\\12, безпровідний геймпад XBOX ACC Wireless controller Black , скиборізку ZELMER 294,5 NP, чохол Belkin Verve Tab Folio 7 рожевий, загальною вартістю 31332,07 гривень. Під час перебування у шлюбі на імя позивачки [PERSON] було відкрито банківські рахунки з використанням платіжних карток, а також кредитних рахунків, а саме: картку/рахунок відкритий в ПАТ «Приватбанк» на імя [PERSON] №5168742308167711, по якій було використано 4656,86 гривень кредитних коштів; кредитну лінію в ПАТ «Дельта Банк» від 03.02.2013 року на імя [PERSON] з видачею кредитної картки з лімітом в 10000 гривень № 5163990004597054; кредитну лінію в ПАТ «Дельта Банк» по рахунку №700850-2015/1119 від 30.05.2013 року на імя [PERSON] з лімітом в 20500 гривень. 18.04.2013 року позивачка [PERSON] відкривала депозитний рахунок в ПАТ «Дельта Банк», на підтвердження чого уклала договір № 20004002214000 на суму 1000,00 євро (станом на 26.05.2014 року еквівалентно 1000,00* 28,03=28 030,00 гривень). 03.07.2013 року [PERSON] відкривала депозитний рахунок в ПАТ «Дельта Банк», на підтвердження чого уклала договір №10008002982478 на суму 11 000,00 гривень. Під час перебування у шлюбі позивачка [PERSON] отримувала грошові перекази від матері [PERSON]: за 2011 рік грошові кошти в розмірі 999,00 євро; за 2012 рік 3150,00 євро; за 2013 рік 4499,00 євро; за 2014 рік 1400,00 євро; за 2015 рік 1300,00 євро, що в загальному складає суму 11348 євро (станом на 26.05.2014 року еквівалентно 11384,00*28,03=319093,52 гривень). Викладені обставини підтверджені даними: виписки; фіскальних чеків на придбання товарів та побутової техніки; копії кредитних договорів на придбання техніки; копії квитанцій про погашення кредиту; копії виписки по картковим рахункам; копії заяви про відкриття кредитного рахунку; копії квитанцій про погашення заборгованості; копій квитанцій про переказ коштів з-за кордону на імя позивачки; копій договорів про відкриття депозитних рахунків; копій квитанцій про зарахування коштів для погашення заборгованості. Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. До того часу, поки не буде доведене протилежне, вважається, що кожен з подружжя при розпорядженні спільним майном діє в інтересах подружжя. Відповідно до вимог\~ст. 61 СК України\~об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до\~ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Пунктом 24 розяснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Рішенням Конституційного суду України № 17-рп/2012 від 19 вересня 2012 року, щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 61 СК України, передбачено, що положення частини першої статті 61\~Сімейного кодексу України\~треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки, згідно з ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, то тлумачення норми Сімейного кодексу Конституційним судом України поширюється і на правовідносини, субєктом яких є фізична особа-підприємець. Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність у сімї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у ст.ст. 63, 65 СК України. Водночас, відповідно до ст. 59 СК України той з подружжя, який є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей. Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності. Відповідно до ст. 320 ЦК України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності. Окремою формою підприємницької діяльності є підприємницька діяльність фізичних осіб. Жодних спеціальних умов чи обмежень використання фізичною особою, яка перебуває у шлюбі, свого майна для здійснення підприємницької діяльності законом не встановлено. Як зазначається у ч. 2 ст. 52 ЦК України, фізична особа підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. На підставі цього положення, а також норм ст.ст. 57, 61 СК України, слід дійти висновку про те, що майно фізичної особи підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Інший з подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. (Правова позиція у справі № 6-79 цс 13) Аналізуючи вказані норми матеріального права в сукупності, суд вбачає, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка і дружини виходячи зст. 70 СК України, є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст. 58,59 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст.ст. 10,60 ЦПК України). При цьому судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Підсумовуючи викладене,

Outcome: approved