Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №211. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем по справі він перебуває у шлюбі з 27 червня 2015 року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Спільне життя з позивачем не склалося. Одразу після народження дитини, у відповідача різко змінився психоемоційний стан, вона почала поводити себе неадекватно, нерозсудливо та дуже дивно, зокрема, з незрозумілих для позивача причин перестала з ним спілкуватися, без будь-яких пояснень заборонила навідувати її ще в пологовому будинку, бачитися з дитиною, забрала дитину після виписки та переїхала жити до своїх батьків, хоча до пологів вони жили у батьків позивача, мали окрему кімнату, були всім забезпечені. На будь-які спроби з'ясувати, що трапилось, відповідач не реагує, на контакт не йде, нічого не пояснює, з дитиною, на сьогоднішній день, не дає бачитися. Таким відношенням до нього, як вважає позивач, відповідач знищила їх шлюбні стосунки та будь-які почуття до неї, окрім ненависті. Вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, спілкуватися про побудову сімейних відносин між ними та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби. Вони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини: проживають окремо, мають різний бюджет, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження сім'ї неможливе, оскільки це порушуватиме інтереси позивача. Вважає, що надання строку на примирення не виправить стан відносин, оскільки вказані обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення не принесли жодних результатів. Спору щодо визначення місця проживання дитини немає. Після розлучення дитина залишиться проживати з матір'ю, а питання щодо участі позивача у вихованні і духовному розвитку дитини та часу, який він буде проводити з сином буде вирішуватися в окремому судовому провадженні. Питання щодо сплати аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку - вже вирішені, а саме 09.06.2017 року та 16.06.2017 року Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська за позовом [PERSON] до [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] та відповідача до досягнення дитиною трирічного віку. Спору щодо розподілу майна між ними немає. Позивач у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнала повністю, проти задоволення позову не заперечувала, сплатити судовий збір не має матеріальної можливості. При вирішенні справи, суд враховує те, що кожна сторона має право розпоряджатись своїми процесуальними правами на власний розсуд, в тому числі і в частині визнання позову. При цьому, ч.1 ст.174 ЦПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Частиною 4 ст.174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб, зареєстрованого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 27 червня 2015 року, актовий запис №211, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.8). Від шлюбних відносин сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис №868 від 23 серпня 2016 року (а.с.9). Рішенням Дніпровського районного суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 червня 2017 року вирішено стягувати з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина, [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень, щомісячно, починаючи з 05 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). Рішенням Дніпровського районного суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 червня 2017 року вирішено стягувати з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 (сімсот) гривень, щомісячно, починаючи з 05 квітня 2017 року і до досягнення сином [PERSON], [INFO], трирічного віку, тобто до [INFO] (а.с.11). На теперішній час сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільного господарства не ведуть, дитина проживає з відповідачем, ніхто з них не виявив бажання про збереження сім'ї. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права та інтереси їх дитини, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права та інтереси їх дитини, фактичні шлюбні відносини з серпня 2016 року припинені попричині психологічного характеру, відсутність взаєморозуміння між ними, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. З цих підстав, враховуючи встановлені судом обставини, визнання відповідачем позовних вимог, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved