Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом. Посилалася на те, що 07.11.2015 року зареєструвала шлюб з відповідачем та проживали однією сім`єю до листопада 2017 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Причиною припинення шлюбних стосунків вказувала те, що між ними відсутнє взаєморозуміння, втрачено почуття любові та поваги, тому просила шлюб розірвати, стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі ј частини всіх його доходів та залишити проживати дитину з нею. У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягала. Відповідач, який в установленому законом порядку, повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився і повідомлень про причини неявки від неї не надійшло, тому суд, відповідно до вимог 280-281 ЦПК України, розглядає справу в порядку заочного провадження, зі згоди позивача, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони 07 листопада 2015 року зареєстрували шлюб, про що виконавчим комітетом Новотроїцької селищної ради Волноваського району Донецької області у складений відповідний актовий запис за №42. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджено відповідною довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб №1438025518 від 03.12.2015р. та № 1438035863 від 29.06.2016р. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо його збереження суперечить інтересам сторін. Також, відповідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Подружні стосунки між ними фактично припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. На примирення позивач не згодна. Оскільки суд дійшов висновку про неможливість збереження шлюбних відносин між сторонами, шлюб між ними підлягає розірванню. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як установлено судом відповідач мешкає окремо від сім`ї, позивач мешкає разом із дітьми, матеріальної відповідач допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч.1ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення аліментів також обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки відповідач є батьком дітей, проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги не надає. На підставі ч.1 ст.160 СК України, оскільки спору між батьками відносно місця проживання їх неповнолітньої дитини немає, тому суд, враховуючи, що їх неповнолітній син постійно проживає біля матері та знаходиться на її утриманні, суд вважає, що сина [PERSON] слід залишити проживати із матір`ю [PERSON] . На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1409,60 (704,80+704,80) гривень. На підставі ст.ст. 110-112,160,180-183,191 СК України,

Outcome: approved