Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що 09 березня 2011 року було укладено шлюб. Фактично шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння. Просить розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з'явилась, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, строк на примирення не потрібен, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини. 09 березня 2011 року між позивачем та відповідачем, який є громадянином Республіки Ірак (а.с. 12), зареєстровано шлюб судом цивільного стану в Аль-Адамії Президенства Апеляційного Федерального суду - Багдад /Аль-Расафа/ Верховної Ради юриспруденції Республіки Ірак, що підтверджується свідоцтвом про шлюб номер серії: 650 (а.с. 7-9, 10-11). Відповідно до ст. 414 ЦПК України підсудність справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Частиною 2 ст. 2 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право». Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (п. 3 ч. 1 ст. 1, ст. ст. 75-77 Закону). Згідно із ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Згідно паспортних даних відповідача у 2012 році він перебував на обліку в Службі громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, де, зокрема, його місцем проживання в Україні значилась квартира [ADDRESS] (а.с. 24-27). Крім цього, з повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення вбачається, що відповідач отримує кореспонденцію суду саме за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Відповідно до положень ст. 279 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між собою в Україні здійснюється за законом України. Отже, позивачем доведено, що подружжя мало останнє спільне місце проживання в [ADDRESS], у зв'язку із чим дана справа підсудна Дніпровському районному суду м. Києва та при розірванні шлюбу необхідно керуватись нормами Сімейного кодексу України. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. ( частина третя та четверта ст. 56 Сімейного кодексу України) Судом встановлено, що шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння.. Сім'я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім'ї неможливе. У відповідності зі ст.112 ч.2 Сімейного Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка і жінки і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлені саме такі обставини, тому вимоги позивачки підлягають задоволенню. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (а.с.1). Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 640 грн. 00 коп. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved