Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Вимоги позову обґрунтовує тим, що 01.08.1970 він влаштувався на роботу до Приморської лісомеліоративної станції, в даний час ДП «Приморське лісове господарство». 15.04.2016 він звільнений за ст.38 КЗпП України. В день звільнення 15.04.2016 йому не виплачена заробітна плата (заробітна плата, компенсація за відпустки, вихідна допомога), яка згідно з довідкою ДП «Приморське лісове господарство» від 04.05.2016 складає 26\~109,22 грн. (без урахування податків та зборів). За період з квітня 2016 року по грудень 2016 року позивачу виплачено 15\~950,54 грн. Судовим наказом Приморського районного суду Запорізької області від 25.01.2017 на його користь стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 10\~158 грн. 68 коп. 13.02.2017 судовий наказ набрав законної сили, але станом на 01.05.2017 позивач отримав лише 856,94 грн. та на даний час заборгованість по заробітній платі в повному обсязі йому не сплачена та становить 9\~301,74 грн. Згідно з довідкою відповідача заборгованість по заробітній платі, заробітна плата за останні два місяці перед звільненням позивача складає: за лютий 2016 року нараховані за 14 робочих днів 2\~850,08 грн., за березень 2016 року за 22 робочих дні нараховані 4\~275,12 грн. Всього за 36 робочих днів нараховані 7\~125,20 грн. та сума його одноденного заробітку складає: 7\~125,20 грн.: 36 робочих днів = 197 грн. 92 коп., а з урахуванням податків складає 159 грн. 33 коп. З розміром середнього заробітку, після ознайомлення з його розрахунком, [PERSON] погоджується, і тому розмір компенсації середнього заробітку за час затримки заробітної плати, термін прострочення виплати якої складає 259 робочих днів без урахування святкових та вихідних днів ( з 15.04.2016 по 01.05.2017 року), і розмір компенсації становить: 159,33 грн. х 259 робочих днів = 41\~266,47 грн. Внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати при звільненні ним втрачено значну її частину в зв`язку із зростанням цін на споживчі товари і тарифи на послуги (індекс інфляції), і тому вона також підлягає стягненню з відповідача на його користь. Нарахований, але не виплачений позивачу при звільненні дохід відповідачем складає 9\~301,74 грн., розмір індексації споживчих цін за травень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року та січень, лютий, березень, квітень 2017 року складає 0,1+1,8+2.8+1,8+0,9+1,1+1,0+1,8+0,9 = 12,2 та розмір індексації заробітної плати складає 9301,74:100х12,2 = 1134,81 грн. Просить стягнути з ДП «Приморське лісове господарство» на його користь середній заробіток за час затримки заробітної плати в сумі 41\~266,47 грн. та компенсацію втрати частини доходів від інфляції в сумі 1134,81 грн., а всього 42\~401, 28 грн. (а.с.1-3, 22-24). Позивач неодноразово змінював розмір позовних вимог, подавав уточнені позовні заяви. Останній раз позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, які виклав в новій редакції: просив стягнути з ДП «Приморське лісове господарство» на його користь середній заробіток за час затримки заробітної плати за період з 15.04.2016 по 03.08.2017 в сумі 159,33 грн. (середній заробіток з урахуванням вирахуваних податків) х 308 (кількість робочих днів) = 49\~073 грн. 64 коп.; стягнути компенсацію втрати частини доходів від інфляції за період з 15.04.2016 по 01.05.2017 в сумі 1134,81 грн., стягнути судові витрати 640 грн.Заява вручена представнику відповідача (а.с.96) У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги у новій редакції, просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] пояснила, що згідно з інформацією Приморського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області станом на 04.08.2017ДП «Приморське лісове господарство» заборгованість по заробітній платі [PERSON] повністю погашена. Щодо вимоги стягнення з ДП «Приморське лісове господарство» середнього заробітку, то згідно з правовою позицією ВСУ від 21.04.2008 стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не повязані з строком виплати заробітної плати. Це означає, що для стягнення заборгованості по заробітній платі строку позовної давності не має, а при стягненні середнього заробітку є. Необхідно прийняти до уваги Рішення КСУ від 22.02.2012 щодо офіційного тлумаченняположень ст. 233 КЗпП у взаємозвязку з положеннями ст. 117, 237 -1 (щодо визначення строку звернення працівника до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні). В своєму Рішенні КСУ дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Таким чином, оскільки позивачем було процесуально порушено строк звернення до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні просила залишити дану позовну заяву [PERSON] без розгляду. Представник відповідача[PERSON] підтримав вказані заперечення проти позову. Представник відповідача [PERSON] пояснила, що позивач 15.04.2016 звільнений з посади головного мисливствознавця ДП «Приморське лісове господарство» на підставі наказу №61 від 14.04.2016. Позивачу у звязку із звільненням нараховано до виплати 26 109, 22 грн. без урахування податків та зборів, з яких: 6843,37 грн. - нарахованої зарплати; 317,49 грн. -фіксованої індексації; 10687,68 грн. - вихідної допомоги; 13 393,10 грн. компенсації за дні невикористаної відпустки. Повністю погашено заборгованість 03.08.2017. В частині заявлених вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у звязку із порушенням термінів її виплати в сумі 51 463,59 грн. відповідно до ст.ст.116,117 КЗпП просить залишити дані вимоги без розгляду, тому що позивачем було процесуально порушено строк звернення до суду із такими вимогами. При цьому необхідно прийняти до уваги Рішення КСУ від 22.02.2012 по справі №1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст. 233 КЗпП України, які слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Просить прийняти до уваги Інформаційний лист ВССУ №282/0/4-12 від 02.03.2012, яким визначена необхідність чіткого застосування положень Рішення КСУ, яке є обовязковим до виконання на території України та остаточним. Невиплата звільненому працівнику всіх сум, що належать йому до виплати при звільненні є триваючим порушенням, відповідно працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. В частині вимог щодо стягнення компенсації втрати частини доходів від інфляції за час затримки також просила відмовити, тому що позивач посилається на Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженому ПКМУ від 17.07.2017 №1078, пунктом 2 якого передбачена індексація оплати праці найманих працівників підприємств, тобто працюючих, і тому не може застосовуватися до нарахування у звязку із звільненням позивача у 2016 році. Також стаття 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушеннямстроків їх виплати» №2050-111 від 19.10.2000, на яку посилається позивач не встановлює сам порядок обчислення суми такої компенсації. Тому вимоги позивача не підлягають задоволенню. Посадовий оклад на посаді, з якої звільнився позивач, з моменту його звільнення не змінювався. Вони не визнають позовних вимог в цілому з зазначених вище підстав, хоча зауважень та заперечень в спростування наданих позивачем розрахунків предявленої до стягнення суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 15 квітня 2016 року по 03 серпня 2017 року в сумі 49 073 грн. 64 коп., компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (втрати доходів від інфляції)1 134 грн. 81 коп. немає. Вислухавши позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно з трудовою книжкою [PERSON] він 01.08.1970 був прийнятий на посаду начальника Приморської виробничої дільниці; 27.09.1971переведений на посаду інженера лісного господарства ЛМС; 01.06.1975 його - старшим інженером лісового господарства; 01.09.1988 - інженером 1 категорії; 01.12.1991 - інженером лісових культур; 01.08.2013 - головним мисливствознавцем та звільнений із займаної посади по ст.38 п.3 КЗпП України 15.04.2016. 01.12.1991 на підставі наказу МЛГ України №133 від 31.10.1991, ЛМС перейменовано на «Гослесхоз»; Лісгосп перейменований у ДП «Приморське лісове господарство» (а.с.4-5,100). У наказі (розпорядженні) ДП «Приморське лісове господарство» №61 від 14.04.2016 наказано звільнити 15 квітня 2016 [PERSON] за п.3 ст.38 КЗпП України порушення законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору на підставі заяви [PERSON] від 01.04.2016 (а.с.99). У розрахунковому листі за квітень 2016 року [PERSON] вказано, що його оклад складає 3669 грн.; йому всього нараховано 26320,13 грн.; утримано утримано 51132,42 грн.; залишок на кінець місяця склав 26109,22 грн. (а.с.6). Утримання на податки та обовязкові платежі склали: 51132,42 грн. : 26320,13 грн. х100%= 19,5 %. Згідно з довідкою ДП «Приморське лісове господарство» станом на 01.12.2016 заборгованість по заробітній платі складає 11 158,68 грн., у тому числі: заборгованість по заробітній платі 2 555,10 грн., вихідна допомога при звільненні 8 603,58 грн. Одноденний середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку буде складати 197,92 грн. без урахування податків, виходячи з того, що у лютому 2016 року було 14 робочих днів, сума нарахованої заробітної плати за цей місяць складає 2850,08 грн.; у березні 2016 року було 22 робочих днів, сума нарахованої заробітної плати за цей місяць складає 4275,12 грн. (а.с.7). Судовим наказом Приморського районного суду від 25.01.2017 по справі №326/105/17-цр. (провадження №2-н/326/4/2017) наказано стягнути з ДП «Приморське лісове господарство» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 10158 грн. 68 коп. (а.с.8). У листі Приморського районного ВДВС від 16.05.2017 вказано, що у відділі знаходиться ЗВП №53347528 в складі якого перебуває ВП №53342381 з примусового виконання судового наказу №2-н/326/4/2017 від 27.01.2015, виданого Приморським районним судом Запорізької області про стягнення з ДП «Приморське лісове господарство» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за один місяць в сумі 2555,10 грн. 10.04.2017 заборгованість стягнуто частково в сумі 856,94 грн., залишок боргу станом на 01.05.2017 складав 1698,16 грн., станом на 13.05.2017 заборгованість по заробітній платі в сумі 2555,10 грн. була повністю погашена. Виконавче провадження №53446999, яке перебуває в складі ЗВП №53347528 з примусового виконання вказаного судового наказу №2-н/326/4/2017 від 15.02.2017, виданого Приморським районним судом про стягнення з ДП «Приморське лісове господарство» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 10 158,68 грн.; станом на 01.05.2017 борг складає 7603,58 грн., 13.05.2017 частково стягнуто заборгованість в сумі 3 856,09 грн., станом на 16.05.2017 заборгованість складає 3 747,49 грн. (а.с.9). У листі Приморського районного ВДВС від 04.08.2017 вказано, що заборгованість по заробітній платі перерахована на користь [PERSON] платіжним дорученням № 1142 від 13.05.2017 в сумі 856,94 грн., платіжним доручення № 1393 від 13.05.2017 в сумі 1698,16 грн., станом на 13.05.2017 заборгованість по заробітній платі повністю погашена (в частині стягнення за 1 місяць). У подальшому у погашення загальної заборгованості по заробітній платі в сумі 10 158,68 грн. також перерахована на користь [PERSON]: платіжним дорученням № 1385 від 13.05.2017 в сумі 3 856,09 грн., платіжним дорученням № 1979 від 16.06.2017 в сумі 1 367,69 грн., розпорядженням від 02.08.2017 перераховано 2 379,80 грн., станом на 04.08.2017 заборгованість по заробітній платі повністю погашена, на підтвердження чого надані документи про перерахування вказаних грошових сум (а.с.61-66). У довідці ДП «Приморське лісове господарство» від 13.10.2017 вказано, що [PERSON] у відпустці або на лікарняному в період за 2 місяці перед звільненням не перебував (а.с.105). Згідно з наказом ДП «Приморське лісове господарство» від 11.01.2016 з метою економії коштів державного бюджету з 12 січня по 11 лютого 2016 року наказано внести зміни до режиму роботи підприємства та встановити режим роботи штатних працівників 1 (один) робочий день на тиждень ~ понеділок, з оплатою згідно відпрацьованого часу зі збереженням повної оплачуваної відпустки для працівників з ненормованим робочим днем (а.с.106). Згідно з наказом ДП «Приморське лісове господарство» від 07.02.2017 №30 в звязку з погіршенням фінансового стану, відсутністю обігових коштів на підприємстві наказано з 07 квітня 2017 року строком на 7 місяців встановити режим неповного робочого тижня з робочими днями понеділок, вівторок, середа, четвер з оплатою згідно відпрацьованого часу зі збереженням повної оплачуваної відпустки для працівників з ненормованим робочим днем (а.с.107). Кількість робочих днів на ДП «Приморське лісове господарство» з дня звільнення [PERSON] (15.04.2016) до дня виплати йому заборгованості по заробітній платі (03.08.2017) склала 308 робочих днів, про що свідчить довідка ДП «Приморське лісове господарство» від 13.10.2017 (а.с.108). В ЄДРПОУ значиться юридична особа ДП «Бердянське лісове господарство», ДП «Бердянський лісгосп» (а.с.101,102) та Державне підприємство «Приморське лісове господарство», ДП «Приморське лісове господарство» (а.с.103,104). [PERSON] є пенсіонером та інвалідом третьої групи загального захворювання (а.с.12). На підставі ст.ст. 11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони просили розглянути справи на підставі наявних доказів, додатково клопотань не заявили. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ст.21). Аналогічні положення передбачені ст.94,96 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст.233 КЗпП України робітник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз даної норми дає підстави зробити висновок, що визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно до п.32 Постанови пленуму ВСУ від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівників середнього заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Так, згідно з п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати (затвердженого ПКМУ від 08.02.1995 № 100) нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат в усіх випадках збереження середнього заробітку проводиться, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Із правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові при розгляді справи № 6-1093цс15 від 23.12.2015 вбачається, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, на час звільнення позивача 15.04.2016 відповідач не провів з ним розрахунок, а здійснив його тільки після звернення позивача до суду - 03.08.2017. Весь період затримки, за який позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку становить: з 15.04.2016 по 03.08.2017 308 робочих днів. Середньоденний заробіток позивача за два місяці перед звільненням складає: 7125,20 грн. (заробітна плата за лютий 2016 року 2850,08 грн. + за березень 2016 4275,12 грн.) : 36 днів (кількість відпрацьованих днів за цей період відповідно 14 днів та 22 дня) = 197,92 грн. (без врахування податків). Загальний розмір виплати середнього заробітку за вказаний позивачем період складає: 197,92 грн. х 308 днів = 60 959 грн. 36 коп. Згідно з абзацом 3 пункту 3 зазначеного Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року та від 11 червня 2014 року. Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, зазначену суму суд визначив без утримання цього податку й інших обовязкових платежів. Але позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки заробітної плати за період з 15.04.2016 по 03.08.2017 в сумі 159,33 грн. (середній заробіток з урахуванням вже вирахуваних податків) х 308 (кількість робочих днів) = 49 073 грн. 64 коп., тому відповідно до ст.11 ЦПК України підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за вказаний період в межах заявлених вимог у сумі 49 073 грн. 64 коп. (позивачем визначений з урахуванням вже вирахуваних податків). Сторонами не надано належних та допустимих доказів, які б спростували даний розрахунок. Суд звертає увагу, що вказані розрахунки в судовому засіданні перевірені судом в судовому засіданні, сторони будь-яких сумнівів, заперечень та спростувань щодо їх вихідних даних та вказаних результатів розрахунків не висказали та не надали. Спору щодо них у сторін немає. Позивач їх підтримує і наполягає на стягненні з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати саме в сумі 49 073 грн. 64 коп. згідно з наведеним розрахунком. Представники відповідача не погоджуються зі стягненням даних сум по суті, вважаючи, що позивачем дані вимоги заявлені передчасно, що їх необхідно залишити без розгляду, але спростування вказаного розрахунку не надають. Суд не приймає до уваги, посилання представників відповідача, що відповідно до ст.ст.116,117,233 КЗпП, Рішення КСУ від 22.02.2012 по справі №1-5/2012 є підстави для залишення цих вимог без розгляду, що позивачем було процесуально порушено строк звернення до суду із такими вимогами, з наступних підстав. Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 у справі № 1-5/2012 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.1 ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. В п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. В звязку з викладеними нормами закону та правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України та Пленумі Верховного Суду України, заперечення відповідача щодо пропущення позивачем тримісячного строку на звернення до суду є безпідставними; підстави для залишення позову відповідачем не зазначені, вони відсутні. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем пропущені строки позовної давності, оскільки з вимогами про стягнення заробітної плати, відповідно до\~ст. 233 ч.2 КЗпП України, працівник може звернутись до суду без обмеження будь-якими строками, а перебіг строку щодо стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку та компенсації втрати частини заробітку, з огляду на норми закону, що регламентують ці виплати, розпочинається з дня проведення розрахунку (виплати заробітної плати). У позивача право на отримання сум, передбачених ст.117 КЗпП України, виникло з моменту порушення його права на своєчасне отримання виплат при звільнення, коли відповідач не виконав свій обовязок по проведенні своєчасного розрахунку з ним. Позивач реалізував це право і 23.05.2017 звернувся до суду про поновлення свого порушеного права. Закінчиться таке право у позивача після закінчення тримісячного строку з дня виплати йому усіх належних йому сум. Остаточні виплати позивачеві при звільнені проведенні 03.08.2017, строк звернення позивача до суду із зазначеними вимогами не сплинув. Крім того, позивач просить стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (втрати доходів від інфляції). Статтею ст.34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно із\~ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати»підприємства, установи, організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу. У випадку, якщо заробітна плата працівникові не була виплачена своєчасно і затримання виплати складає один і більше календарних місяці, то за порушення термінів виплати заробітної плати нараховується компенсація, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159. Згідно приписів пункту 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: п.2) компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст.34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Такий правовий висновок Верховного Суду України міститься у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення за 1 півріччя 2014 року, якому зазначено, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. В рішенні Конституційного Суду України 15 жовтня 2013 року N 9-рп/2013, справа N 1-№1-18/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу, статей 33, 34 Закону такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Положенням статті 34 Закону передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтями 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року N 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення) тощо. На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов'язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. За таких підстав суд дійшов висновку про нарахування позивачу компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, оскільки компенсація є складовою частиною структури заробітної плати і нараховується незалежно від вини підприємства. Позивачу не виплачена заробітна плата при звільнені 15.04.2016 в сумі 9 301,74 грн., оскільки на 01.05.2007 856,94 грн. було виплачено, а тому нарахування компенсації повинно здійснюватися відповідно Постанови КМУ від 21.02.2011 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати». Згідно ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно даних Держкомстату індекс споживчих цін (індекс інфляції) по Україні (до попереднього місяця) за 2016 рік становить: травень 100,1%, червень 99,8%, липень 99,9%, серпень 99,7%, вересень 101,8%, жовтень 102,8%, листопад 101,8%, грудень 100,9%, за 2017 рік становить: березень 101,8% , квітень -100,9 % (в межах заявлених вимог). Як слідує з наведеного, нарахований, але не виплачений відповідачем позивачу при звільненні дохід у вигляді заборгованості по заробітній платі складає 9 301,74 грн. Враховуючи викладене, вказані вище індекси інфляції у 2016 та 2017 роках, суму заборгованості, наявність обґрунтованого розрахунку компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (втрати доходів від інфляції), наданого позивачем в сумі 1\~134,81 грн., відсутність спору у сторін щодо вихідних даних такого розрахунку та визначеної в результаті його проведення суми, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати (втрати доходів від інфляції) за період з 15.04.2016 по 01.05.2017 в сумі 1\~134,81 грн. Таким чином, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини третьої статті 88 ЦПК України. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Оскільки позивач звільнений від оплати судового збору, то з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: approved