Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про реальний поділ будинковолодіння, яким визнати за нею приміщення будинку №20 по вулиці Кобилиці в місті Львові, зокрема: а) коридор під літ. 2-1 пл. 3,2 кв.м.; б) житлова кімната під літ. 2-2 пл. 7,4 кв. м.; в) кухня під літ. 2-3 пл. 8,2 кв. м.; г) ванна під літ. 2-4 пл. 3,1 кв. м.; д) житлова кімната під літ. 2-5 пл. 10 кв. м.; є) житлова кімната під літ. 2-6 пл. 17,8 кв. м., мотивуючи тим, що вона є власником 1/4 ідеальних частин будинку №20 по вулиці Кобилиці в місті Львові, вказаними приміщеннями користується більше 50 років та спору про реальні частки між сторонами немає, Однак інколи між сторонами виникають непорозуміння на предмет сплати обов'язкових платежів та вважає, що у зв'язку з наведеним, слід провести, реальний поділ будинку у відповідності до 1/4 ідеальної частини будинку її, в якому проживає її сім'я, а тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Просить позов задоволити. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеному у позові. Просить позов задовольнити. Відповідач повторно у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Згідно ст.ст.169,224 ЦПК України суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, проти чого і не заперечила позивачка. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку 20 по вулиці Кобилиці в місті Львові, а саме позивачу належить 1/4 ідеальних частин та відповідачу 3/4 ідеальних частин. Між сторонами склався порядок користування будинком, згідно якого позивач користуються приміщенням вказаного будинку, а саме : а) коридор під літ. 2-1 пл. 3,2 кв.м.; б) житлова кімната під літ. 2-2 пл. 7,4 кв. м.; в) кухня під літ. 2-3 пл. 8,2 кв. м.; г) ванна під літ. 2-4 пл. 3,1 кв. м.; д) житлова кімната під літ. 2-5 пл. 10 кв. м.; є) житлова кімната під літ. 2-6 пл. 17,8 кв. м.. Однак між сторонами не було укладено договору про поділ нерухомого майна, а тому позивач звернулась із вказаним позовом до суду. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі\~ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Виділ майна означає виокремлення певної частки майна із загальної маси спільного майна співвласників та збереження в частці, що залишилася, права спільної власності двох або більше осіб. Тобто режим спільності щодо всього майна зберігається, крім окремої речі, що виділяється. Відповідно до п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду від 04.10.91 № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок"\~(з наступними змінами) суди вирішують спори, пов'язані з правом приватної власності на жилі будинки, залежно від заявлених вимог: про виділ частки з будинку (поділ будинку); або про визначення порядку користування жилим будинком. Ці спори стосуються окремих правовідносин сторін, які є різними за своїм характером і регулюються різними правовими нормами, які передбачають різні правові наслідки вирішення таких спорів. Правовідносини з приводу порядку користування жилим будинком регулюються нормою\~ст. 358 ЦК України, яка передбачає можливість залишення окремих підсобних приміщень (кухня, коридор тощо) в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Норми ст. ст.\~364,\~367 ЦК України\~регулюють правовідносини учасників спільної часткової власності щодо виділу частки з майна або його поділу. Зазначеними нормами передбачено, що поділ (виділ частки) майна, яке є об'єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників. Виходячи зі змісту цих норм, виділ частки є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом, що виключає можливість залишення в спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право, примусового виконання обовязку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги позивача повністю доведеними, обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: approved