Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що [INFO] року помер [PERSON], який був батьком [PERSON] та чоловіком [PERSON] За життя, [PERSON] уклав заповіт на користь своєї дочки [PERSON], яка є спадкоємицею за заповітом. В той же час, [PERSON], як дружина покійного [PERSON] є спадкоємцем за законом. Позивачі до дня смерті [INFO] року [PERSON], проживали разом з останнім, а тому є такими, що прийняли спадщину. В той же час, позивачі не мають змоги оформити свої спадкові права у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] Позивачі надали суду заяви з проханням розгляд справи провести у їх відсутності, а позовні вимоги задовольнити. Від відповідача Роменської міської Ради Сумської області надійшов лист з проханням розгляд справи провести у відсутності їхнього представника, проти задоволення позову не заперечує. Від третьої особи Роменської міської державної нотаріальної контори надійшов лист з проханням розгляд справи провести у відсутності представника нотаріальної контори, проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року помер [PERSON] (а.с.17 зв.), який був чоловіком [PERSON] (а.с.15) та батьком [PERSON] Згідно заповіту від 16.01.1998 року спадкодавець [PERSON] заповів [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за Законом матиме право (а.с.16). Позивач [PERSON] як дружина покійного [PERSON], в силу норм статей 529, 534, 535 ЦК УРСР та статті 1241 ЦК України ( в редакції 2003р.), є спадкоємцем за законом. В зв'язку з відсутністю у позивачів правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] в м. Ромни позивачі у позасудовому порядку не мають змоги оформити спадкові права. Наведене свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України ( в редакції 1963р.), чинного на момент відкриття спадщини, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Нормами ч.1 ст.1221 ЦК України (в редакції 2003р.) передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, а згідно ч.1 ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до норм ст.ст.548, 549 Цивільного кодексу Української РСР ( далі - ЦК УРСР.), чинного на момент виникнення права на спадщину, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Нормами ч.1 ст. 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 534 ЦК УРСР визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а згідно ст. 535 цього Кодексу неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). Право на обов'язкову частку у спадщині визначено також і ст. 1241 ЦК України ( в редакції 2003р.), в якій вказано, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Як встановлено судом, до дня смерті спадкодавця [PERSON], тобто до [INFO] року, позивачі [PERSON] та [PERSON], проживали разом з спадкодавцем в [ADDRESS] що підтверджується довідкою, виданою 24.07.2014 року головою квартального комітету №16 міста Ромни (а.с.12). 16.01.1998 року в місті Ромни, Сумської області [PERSON] і [PERSON] склали заповіти на дочку [PERSON] Вказані заповіти були посвідчені приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу та зареєстровані в реєстрі відповідно за №59 та за №60 (а.с.16-17). Згідно заповіту від 16.01.1998 року спадкодавець [PERSON] заповів [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за Законом матиме право. В п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК , якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року, а у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. А в п.19 вищевказаної Постанови вказано, що той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 10.12.2014 року у справі №585/4289/14-ц (номер провадження 2/585/1313/14) позивачу [PERSON], було відмовлено в визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, але в той же час в мотивувальній частині рішення вказано, що «відповідно до ст. 549 ЦК України (1963р.), який діяв на момент виникнення на права на спадщину, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину» (а.с. 29-30). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, після смерті [INFO] року [PERSON], згідно складеного ним заповіту, позивач [PERSON], є спадкоємцем за заповітом, а [PERSON], як дружина покійного [PERSON], в силу норм статей 529, 534, 535 ЦК УРСР та статті 1241 ЦК України ( в редакції 2003р.), є спадкоємцем за законом і вони вважаються такими, що прийняли спадщину. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 39720334 від 25.02.2015 року, виданого Роменською міською державною нотаріальною конторою, після смерті [INFO] року [PERSON] спадкова справа не заводилася, відомості про спадкоємців відсутні (а.с. 33-34). Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 23.05.1989 року, виданого Роменським міським відділом комунального господарства на підставі рішення виконкому Роменської міської ради №85 від 19.04.1989 року взамін договору дарування, посвідченого Роменською державною нотаріальною конторою 15.05.1986 року за реєстр. №1610, [PERSON] на праві особистої власності належить жилий будинок [ADDRESS], який зареєстрований Роменським міжміським бюро технічної інвентаризації 15.06.1989 року за реєстровим №1357 та записаний в реєстрову книгу №48 (а.с.19). Відповідно до довідки Комунального підприємства «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації» №453 від 10.09.2014 року згідно з архівною інвентарною справою станом на 01.01.2013 року житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: м. Ромни, [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Роменським міським відділом комунального господарства 23.05.1989 року. Нерухоме майно складається з житлового будинку піноблочного обкладеного цеглою літ. «А» загальною площею 99,8 кв.м., жилою площею 51,6 кв.м.; цегляного ганку літ. «гн»; літньої кухні дерев'яної обкладеної цеглою літ. «Б» з цегляним погрібом літ. «п/г»; вбиральні цегляної літ. «У»; сараю цегляного літ. «В»; сараю цегляного літ. «Г», колодязя, з/бетонні кільця, літ. «к»; огорожі дощатої літ. «№»(а.с.20). Згідно рішення виконавчого комітету Роменської міської Ради народних депутатів Сумської області №346 від 22.12.93 року [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,1 га, яка раніше надавалася для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS] 31.07.2014 року КП "Роменське МРБТІ" виготовлено та затверджено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] в м. Ромни Сумської області. (а.с. 21-24). Враховуючи, доведеність обставин, на які позивачі посилалися в обґрунтування своїх вимог та відсутність іншого способу захисту прав позивачів, суд дійшов висновку про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved