Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно за законом. У своєму позові позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно - житловий будинок, з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Кіровоградська область, [ADDRESS], в порядку спадкування за законом першої черги після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року померла його рідна баба по батьківській лінії - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді житлового будинку, з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Кіровоградська область, [ADDRESS], який успадкував його батько - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом. [INFO] року помер [PERSON]. Позивач зазначає, що він є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька та у встановлені законом строки звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщину. Проте, 12 травня 2017 року нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що після одержання Свідоцтва про право на спадщину його батько не здійснив державну реєстрацію права власності на нерухоме майно в бюро технічної інвентаризації, а тому не набув у встановленому законом порядку право власності на нерухоме майно. З наведених вище підстав позивач змушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх спадкових прав. В судовому засіданні позивач підтримав пред»явлений ним позов та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому, проте в подальшому після оголошення перерви в розгляді справи, в судові засідання не з»являвся. Представником позивача через канцелярію суду була подана заява про розгляд справи у його відсутність, в якій він зазначає, що позовні вимоги свого довірителя підтримує і просить позов задовольнити. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, через канцелярію суду була подана заява про розгляд справи у відсутність їхнього представника (а.с. 84, 91, 106, 137). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] року народився [PERSON], батьками якого є: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с. 8). [INFO] року помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 7, 119-121 ). З Свідоцтва про справо на спадщину за законом від 03 серпня 2005 року, вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, її син - [PERSON], успадкував спадкове майно: житловий будинок - саман літ. «Аа» житловою площею 43,0 кв.м., з надвірними будівлями: сарай літ. «Б», навіс літ. «В», гараж літ, «Г», погріб під сараєм літ. «Д», сарай літ. «Е», сарай літ. «Ж»,, літня кухня літ. «З», туалет літ. «И», сарай літ. «К», сарай літ. Й», сарай літ. «Л», сарай літ. «М», паркан «N», замощення, що належав померлій на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Маловисківською міською радою Маловисківського району Кіровоградської області 12 травня 2005 року, зареєстроване Маловисківською дільницею Обласного комунального підприємства Кіровоградське обласне об»єднане бюро технічної інвентаризації 12 травня 2005 року та записано в реєстрову книгу за № 4754/23. В якому також зазначено, що Свідоцтво підлягає реєстрації в інвентар бюро та на підставі статті 1299 ЦК України право власності на майно підлягає державній реєстрації (а.с. 9). Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 травня 2017 року, державним нотаріусом Маловисківської районної державної нотаріальної контори, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, через те, що право власності на спадковий житловий будинок не було зареєстровано у відповідних органах (а.с. 60). З копії спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] вбачається, що 29 липня 2017 року із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON], звернувся позивач у справі. В свою чергу його сестра - донька померлого [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини, подавши в нотаріальну контору відповідну заяву (а.с. 75-81). На підставі рішення Маловисківської міської ради Маловисківського району Кіровоградської області № 409 від 25 листопада 2016 року № 409 «Про затвердження Переліку назв вулиць, провулків у населених пунктах Маловисківської міської об»єднаної територіальної громади» [ADDRESS] У відповідності до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Відповідно до статтей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» серед іншого зазначається, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК ( 435-15 ). Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частина 1 статті 1220 ЦК України встановлює, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3, 4 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Стаття 1218 ЦК України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Враховуючи викладене, державна реєстрація свідоцтва про право власності та державна реєстрація права власності на нерухому річ є за своєю правовою природою окремими видами реєстрацій. Згідно підпунктів 4.15., 4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Враховуючи визнання позову відповідачем та ту обставину, що інший спадкоємець першої черги спадкування, донька померлого [PERSON], [PERSON], відмовилася від прийняття спадщини, а наданий представником позивача для доручення до матеріалів справи правовстановлюючий документ на будинок не зареєстровано в органах бюро технічної інвентаризації на ім»я померлого - [PERSON], тому суд вважає, що є правомірними вимоги позивача і належним способом захисту звернення до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок, оскільки позивач не може отримати Свідоцтво про право на спадщину, яке видається нотаріусом на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною 2 статті 1270, статтею 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків, із наданням документа, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частина 1 статті 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлені обставини, які доводять набуття права померлим [INFO] року [PERSON] права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Кіровоградська область, [ADDRESS] та прийняття спадщини позивачем, [PERSON], шляхом звернення до нотаріальної контори. Враховуючи вище наведене суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання як розподілити між сторонами судові витрати, у відповідності до вимог статті 88 ЦПК України, суд виходить з наступного. В частина 1 статті 88 ЦПК України серед іншого зазначається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Проте, суд вважає, що спірні правовідносини виникли не з вини відповідача і він прав позивача не порушував, у зв»язку із чим суд вважає, що судові витрати пов»язані із розглядом справи необхідно залишити по фактично понесеним. На підставі викладеного,

Outcome: approved