Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій посилається на те, що з 1989 року по 20.05.2013 рік працював на ВАТ «ХБК», на посаді бетонника 4-го розряду РБЦ комбінату. На день звільнення адміністрація підприємства не розрахувалась з ним по заборгованості із заробітної плати, яка складає 12506,99 грн. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 26.02.2014 року на його користь з ВАТ "ХБК" стягнуто середній заробіток за невиплачену заробітну плату при звільненні за період з 20.05.2013 року по 31.01.2014 р. у сумі 8186,40 грн. Оскільки відповідач до теперішнього часу не розрахувався по заробітній платі, то на сьогоднішній день середній заробіток складає за період з 01.02.2014 р. по 31.10.2014 р. в сумі 8732,16 грн., яку просить стягнути з відповідача та покласти судові витрати. У судове засідання позивач надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив слухати справу без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що згідно трудової книжки, [PERSON], перебував у трудових відносинах з відповідачем, з 1989 року по 20.05.2013 року, та відповідно до запису в трудовій книжці 20.05.2013 р., був звільнений на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з ліквідацією підприємства. На дань звільнення підприємство з відповідачем не розрахувалося у зв'язку з чим утворилася заборгованість . Відповідно до Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 26.02.2014р. року, з ВАТ «ХБК» на користь [PERSON], стягнено середній заробіток за невиплачену заробітну плату при звільненні за період з 20.05.2013 року по 31.01.2014 р., у сумі 8186,40 грн., яка до теперішнього часу відповідачем не виплачена. Згідно наданого позивачем розрахунку, середній заробіток за час затримки ВАТ «ХБК» виплати позивачу заробітної плати буде складати за період з 01.02.2014 р. по 31.10.2014 р. - 192 дні (середній денний заробіток складає 45,48 грн.,). Отже, 192 х 45,48 = 8732,16 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та 20.05.2013 року звільнився з ВАТ «ХБК», яке вчасно не виплатило належних працівнику сум в добровільному порядку, що дає підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8732,16 грн. та судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved