Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності на будинок у порядку спадкування за законом. Представник позивача надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 29 липня 2017 року на будинок №25 по ІІ-му Широкому провулку у м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області загальною площею 191,0 кв.м., житловою площею 74,0 кв.м. Представник відповідача у судове засідання не зявився, відповідно до письмової заяви голова Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області просить суд слухать справу за відсутності представника міської ради. Третя особа\~приватний нотаріус\~Дніпровського районного\~нотаріального округу\~[PERSON] у\~судове засідання\~не зявилася,\~надала суду\~заяву про\~слухання справи\~за її\~відсутності.\~ Суд дослідивши матеріали справи, матеріали наданої нотаріусом спадкової справи після смерті [PERSON], померлої 29 липня 2017 року, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської районної Ради народних депутатів від 29.05.1981 року №218 [PERSON] виділена земельна ділянка площею 700 кв.м. розташована за адресою: Дніпропетровська область м. Підгородне ІІ-й Широкий провулок, 25 для будівництва житлового будинку загальною площею 102,0 кв.м. житловою площею 58.0 кв.м. по типовому проекту ДН-К4-14. 27.07.1981 року виконавчий комітет Дніпропетровської районної Ради народних депутатів та Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю надали [PERSON] Дозвіл №79 на будівництво житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, м. Підгородне, ІІ-й Широкий провулок № 25. В п.3 зазначеного Дозволу зазначено мовою оригіналу «Застройщик отвечает за ввод в эксплуатацию объект строительства без приемки его приемочной комиссией в установленном порядке». На підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 19.01.1982 року [PERSON] надана в безстрокове користування земельна ділянка площею 700 кв.м. розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Підгородне, ІІ-й Широкий провулок 25, на якій [PERSON] відповідно вищезазначеного дозволу у травні 1984 року завершив будівництв вищезазначеного будинку. На початку 1985 року [PERSON] вирішив переобладнати горище зазначеного будинку під мансардний поверх. У кінці липня 199 року [PERSON] повністю завершив реконструкцію мансардного поверху будинку після чого його родина переїхала на постійне проживання в будинок№25 по ІІ-му Широкому провулку у м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області. 22.08.1991 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія ІУ-КИ №306604 від 22.08.1991 року, актовий запис №185. Після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.06.1992 року на 1/2 частину незавершеного будівництвом будинку №25 по ІІ-му Широкому провулку в місті Підгородне Дніпропетровської області. На іншу 1/2 частину вищезазначеного\~будинку [PERSON],\~як дружина\~яка має\~право на\~1/2 частину майна подружжя, отримала свідоцтво про право власності від 24.06.1992 року, що належала їй на праві спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи викладене вище, після смерті [PERSON] його дружині - [PERSON] належало право власності на будинок № 25 по ІІ-му Широкому провулку в місті Підгородне Дніпропетровської області в цілому. Під час оформлення спадщини [PERSON] припустилася помилки та замість того, щоб спочатку замовити новий технічний паспорт на спадковий будинок, у якому технік БТІ поставив би дійсну дату завершення його будівництва - липень 1996 року, а потім уже йти до нотаріуса з метою оформлення спадщини на будинок, не захотіла платити гроші за новий технічний паспорт та погодилася отримати спадщину по старим документам на незавершений будівництвом будинок, хоча спадковий будинок був завершений будівництвом ще у 1991 році. Лише через рік після отримання зазначених свідоцтв у 1993 році [PERSON], аби зареєструватися у належному їй будинку вирішила оформити новий технічний паспорт на вищезазначений будинок, у якому звісно ж технік БТІ поставив той рік будівництва якому була проведена інвентаризація. Той факт, що [PERSON] ще за життя в липні 1991 року повністю завершив будівництво будинку підтверджується довідкою голови квартального комітету від 28.08.2018 р. Враховуючи, що відповідно до ст. 25 ЦК України правоздатність особи (здатність мати права та обов'язки) припиняється в момент її смерті, тому зареєструвати на імя спадкодавця право власності на нерухоме майно неможливо. Крім того, з 01.01.2013 року реєстрація права власності проводиться нотаріусом у Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень, в якому не передбачено реєстрації прав власності на померлого громадянина, яка реєструється за громадянином в цьому об'єкті. У п. 3.1 Інформаційного листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що відповідно до ч. 3. ст. З Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які влягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації грав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.» Тому в [PERSON] виникло право власності на завершене будівництвом домоволодіння ще у липні 1991 року - відразу після закінчення ним його будівництва. А з врахуванням нижчезазначеного зазначене домоволодіння не є об'єктом самочинного будівництва, адже фактично збудовано [PERSON] до 05 серпня 1992 року та не підлягає введенню в експлуатацію, яку для об'єктів, збудованих до 05 серпня 1992 року замінює технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна та висновок про технічний стан. З часів набуття незалежності України питання введення в експлуатацію будівель та споруд вперше було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України №449 від 05 серпня 1992 року «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення». Усі житлові будинки, збудовані до вказаної дати, не вважалися об'єктами самочинного будівництва та документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, вважається технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Саме тому у законодавстві України визначальним при реєстрації прав на будівлі та споруди є часовий проміжок закінчення їх будівництва, а саме до 05 серпня 1992 року та після вказаної дати. З 01 січня 2013 року в Україні функціонує нова система державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що запроваджена Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" . На виконання зазначеного Закону КМУ було прийнято декілька постанов. Спочатку Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №8 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (далі - Постанова КМУ № 868), яка вступила в законну силу з 12 лютого 2014 року, було дещо вдосконалено процедуру проведення реєстрації права власності на будівлі споруди, побудовані до 05 серпня 1992 року. На даний час діє «Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та обтяжень», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 №1127 (з відповідними змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України і 23 серпня 2016 р. №553) Відповідно до п.п. 42,43 чинного на даний час Порядку для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 p., подаються: технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування. Звісно ж звертається з відповідною заявою не померла особа або її спадкоємці, уповноважена особа: користувач земельної ділянки, який до 5 серпня 1992 року завершив на ній будівництво житлового будинку, або його представник на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Тому виключно у судовому порядку можливий захист права на спадщину. 29.07.2017 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ №767160 від 31.07.2017 року, актовий запис № 68. Єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] є її донька [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. 1220 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст. 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ст.1297 ЦК України). Після смерті [PERSON] протягом строку, передбаченого ч.1 ст.1270 ЦК України, [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщин може отримати свідоцтво про право на спадщину, проте, коли 14.09.2018 року при зверненні до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округ [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено у зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів в спадкове майно - житловий будинок № 25 по II Широкому провулку у місті Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України). Згідно висновку звіту про проведення технічного обстеження від 30.08.2018 року, складеного виконавцем-експертом з технічного обстеження будівель і споруд [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат серія АЕ №000786), встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, м. Підгородне, провулок II Широкий, будинок 25. Відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв'язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно (п. 3.3. листа Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Положеннями ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вище, на думку суду доводи викладені позивачем у позовній заяві знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, позовні вимоги законні, обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за рахунок позивача.

Outcome: approved