Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого 2012 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї виданої КП «ЖКС «Північний» за № 596 від 23 вересня 2013 року особовий рахунок відкрито на позивача - [PERSON] , в квартирі зареєстровані: - [PERSON] - син колишнього власника, 1992 року народження, зареєстрований 21 квитня 2004 року; - [PERSON] - дружина, 1982 року народження, зареєстрована [INFO] ; - [PERSON] - донька, 2007 року народження, зареєстрована 11 вересня 2013 року. 07 вересня 2020 року позивач [PERSON] отримав в Департаменті надання адміністративних послуг Одеської міської ради відомості №П1-180987-ф/л про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, з яких вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , до цього часу зареєстрований син колишнього власника - відповідач [PERSON] . Відповідач [PERSON] вже більш як 8 років не проживає у квартирі, особистих речей в квартирі не має. Дана обставина підтверджуються Актом про не проживання від 07 вересня 2020 року, підписаним сусідами будинку [ADDRESS] , та засвідченим Головою правління ОСББ «Дніпро-109». Будь-яких угод щодо користування відповідачем житлом позивача між сторонами не укладалось. Оскільки за вищевказаною адресою зареєстрований [PERSON] , у Позивача виникають проблеми із нарахуванням та сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються відповідно до всіх зареєстрованих в квартирі осіб, що об`єктивно порушує права Позивача. Відповідач відмовляється в добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання та покинути Квартиру чим створює перешкоди в користуванні Позивачем зазначеним житлом, у зв`язку з чим необхідним є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав власності в судовому порядку. Враховуючи зазначене, позивач просив його позов задовольнити, визнавши відповідача, [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням а саме, квартирою за адресою: [ADDRESS] . Також просив встановити, що рішення суду про визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси Сувертак І. В. від 08 жовтня 2020 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 19.20). Представник позивача-адвокат Івкова Л. В. надала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та наполягала на задоволенні позову. (а.с. 31). Окрім того долучено до матеріалів справи оригінал Акту про не проживання від 07 вересня 2020 року (а.с. 36). Відповідачу направлялись повістки за адресою реєстрації, однак листи повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за зазначеною адресою». (а.с. 26,27,29,30, 33,34). Відповідач в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся у встановленому порядку, причин неявки суду не сповістив та правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого 2012 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . (а.с. 8-10). Згідно довідки про склад сім`ї виданої КП «ЖКС «Північний» за № 596 від 23 вересня 2013 року особовий рахунок відкрито на позивача - [PERSON] , в квартирі зареєстровані: - [PERSON] - син колишнього власника, 1992 року народження, зареєстрований 21 квитня 2004 року; - [PERSON] - дружина, 1982 року народження, зареєстрована [INFO] ; - [PERSON] - донька, 2007 року народження, зареєстрована 11 вересня 2013 року. (а.с. 11). 07 вересня 2020 року позивач [PERSON] отримав в Департаменті надання адміністративних послуг Одеської міської ради відомості №П1-180987-ф/л про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, з яких вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , до цього часу зареєстрований син колишнього власника - відповідач [PERSON] . (а.с. 13). Відповідач [PERSON] вже більш як 8 років не проживає у квартирі, особистих речей в квартирі не має. Дана обставина підтверджуються Актом про не проживання від 07 вересня 2020 року, підписаним сусідами будинку [ADDRESS] , та засвідченим Головою правління ОСББ «Дніпро-109». (а.с. 36). Будь-яких угод щодо користування відповідачем житлом позивача між сторонами не укладалось. Оскільки за вищевказаною адресою зареєстрований [PERSON] , у Позивача виникають проблеми із нарахуванням та сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються відповідно до всіх зареєстрованих в квартирі осіб, що об`єктивно порушує права Позивача. Відповідач відмовляється в добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання, чим створює перешкоди в користуванні Позивачем зазначеним житлом. Як вказано у Постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За результатом розгляду вказаної справи ВСУ постановив: «Усунути перешкоди [PERSON] у користуванні будинком, що розташований [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням». Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї права користуватися житлом. Такого висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 25 липня 2018 року у справі № 638/13030/13-ц, провадження № 61-20713св18. Відповідач залишаючись зареєстрованим у квартирі позивача, порушує права та законні інтереси позивача, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. Враховуючи встановлені у справі обставини, та те що між сторонами у справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, суд дійшов висновку про те, що відповідач залишаючись зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , власником якого є позивач [PERSON] , є сторонньою особою, яка перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує його права, як власника. Такого висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 29 січня 2018 року у справі № 766/1955/16-ц, провадження № 61-755св18. Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" - громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнавши [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням а саме, квартирою за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved