Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про поділ майна подружжя, в обґрунтування якої вказала, що з 07 вересня 1985 року [PERSON] та [PERSON] знаходилися в шлюбі, який зареєстрований Красноріченською селищною радою Кремінського району Луганської області. За рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 01 грудня 2014 року шлюб між ними розірвано. В період зареєстрованого шлюбу вони придбали майно у вигляді житлового будинку №36 по вулиці Горького смт. Красноріченське Кремінського району Луганської області, і за обопільною згодою право власності на нього зареєстрували на відповідача, що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.08.1989 року. В період перебування у шлюбі внаслідок їх спільних трудових та грошових затрат, придбали наступне майно, а саме золоту каблучку ( печатка) вартістю 16 000,00 грн., мікрохвильову піч срібного кольору, вартістю 2200,00 грн., електричну духовку білого кольору, вартістю 2000,00 грн., DVD піонер чорного кольору, вартістю 800,00 грн.; DVD ВВК стального кольору, вартістю 800,00 грн.; стабілізатор напруги чорного кольору, вартістю 1700,00 грн.; масляний електричний нагрівач білого кольору, вартістю 700,00 грн.; насос поливний «Харківський» синього кольору, вартістю 1800,00 грн.; пластиковий саквояж для інструментів чорного кольору, вартістю 300,00 грн.; бензопилу «Урал», вартістю 2000,00 грн.; відеокамеру сірого кольору, вартістю 4000,00 грн.; ручну бензинову косу, вартістю 2500,00 грн.; поштовий ящик, вартістю 200,00 грн.; електричну шліфувальну машину болгарку, вартістю 1200,00 грн.; шуру покрут, вартістю 1500,00 грн.; перфоратор, вартістю 3000,00 грн.; електричне зубило, вартістю 1500,00 грн., а всього майна на загальну вартість 42200,00 грн. Зазначене майно відповідач забрав із собою до свого нового місця проживання після розірвання шлюбу, при цьому залишив їй у користування житловий будинок № 36 по вулиці Горького смт. Красноріченського Кремінського району Луганської області. Позивач у заяві зазначила, що ніякого договору щодо набутого майна між подружжям укладено не було, тому воно належить кожному з подружжя у рівних частках кожному, тобто по 1 / 2 частці кожному. Позивач проситьрозділити спільно нажите майно подружжя наступним чином, визнати за нею право власності на житловий будинок № 36 з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Горького смт. Красноріченського Кремінського району Луганської області, а інше вказане у позові рухоме майно залишити у власності відповідача. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позов визнав у повному обсязі та просив розглянути справу за його ьвідсутності. Ст. 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обовязків, визначених у\~статті 43\~цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та розглянути справу за відсутності учасників на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з рішення Кремінського районного суду Луганської області від 01 грудня 2014 року справа № 414/1924/14-ц провадження № 2/414/764/2014 шлюб, укладений 7 вересня 1985 року між [PERSON] та [PERSON], розірвано (а.с. 5). Не оспорюється сторонами, що спірний будинок було придбано в період перебування сторін в шлюбі. Відповідно до даних позовної заяви, технічного паспорту на житловий будинок (домоволодіння), домової книги та договору купівлі-продажу від 10.08.1989 року за адресою вул. Горького, буд. 36, квартал 67, [PERSON] є власником житлового будинку за вказаною адресою з 10.08.1989 року. Суд дійшов висновку, що вказаний будинок був придбаний в інтересах сім"ї, за спільні кошти, за обопільною згодою подружжя за відповідачем було зареєстровано право власност. (а.с. 6-16). Вартість житлового будинку, згідно експертного висновку, складає 41500 грн. (а.с. 44-62). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Згідно до ст. ст. 69-71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Як вбачається зі ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи визнання позову відповідачем та приймаючи до уваги, що сторони дійсно придбали вказане вище майно, перебуваючи у шлюбі,в інтересах сім"ї і за спільні кошти, відповідно до вимог сімейного та цивільного законодавства, воно підлягає поділу між ними в рівних частках. Оскільки відповідач погодився з вказаним у позові варіантом розподілу, тому суд вважає, що він відповідає інтересам кожної зі сторін. Отже, за позивачем необхідно визнати право власності на житловий будинок з побутовими будівлями та спорудами №36 по вулиці Горького смт. Красноріченського Кремінського району Луганської області, право власності на вказане у позові рухоме майно - залишити у власності відповідача. Сплачений позивачем судовий збір є мінімальною ставкою для позову майнового характеру, проте відповідає ціні позову, власність розділена між сторонами, а тому він компенсації не підлягає. На підставі вище викладеного, ст. ст. 60,68,69-71 СК України, ст. 368 ч. 3 ЦК України та

Outcome: approved