Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що з червня місяця 1997 по серпень місяць 2016 року вони проживали в цивільному шлюбі за адресою: с .Сергіївка, Каховського району, Херсонської області. Від зазначеного шлюбу у них народилась донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КГ № 124069 виданого Камянською сільською радою Каховського району Херсонської області, де в графі «батько» зазначено - [PERSON]. За час сумісного проживання сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, опікалися один одним та виховували доньку, тобто стосунки мали всі ознаки сім'ї. Завдяки спільним трудовим зусиллям сторін по справі, унаслідок яких вони одержали спільні доходи, було придбано нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру № 49, що знаходиться в буд. 51 по вул. Щорса в м. Нова Каховка. Херсонської області, загальною площею 58.6 кв.м., що вбачається з договору купівлі-продажу від 15.05.2001 року зареєстрованого Регіональною універсальною товарною біржею « Таврійська», а також зареєстрованого Каховським БТІ 16.05.2001 року за № 1616/16 за відповідачем по справі. Враховуючи зазначене, а також те, що на сьогоднішній день сторони не змогли досягнути домовленості по розподілу спірного майна, позивач просив суд встановити факт сумісного проживання [PERSON] з [PERSON] без реєстрації шлюбу починаючи з червня місяця 1997 року по серпень місяць 2016 року, визнати трикімнатну квартиру № 49, що знаходиться в буд. 51 по вул. Щорса в м. Нова Каховка, Херсонської області об'єктом спільної сумісної власності, визнати за [PERSON] право приватної власності за набувальною давністю на 1/2 частину спірної, визнати за [PERSON] право приватної власності за набувальною давністю на 1/2 частину спірної квартири. Представник позивача та позивач у судове засідання не зявилися, у письмовій заяві позовні вимоги підтримали в повному обсязі з урахуванням уточнень, просили справу розглянути у свою відсутність. Відповідачі в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, хоча про розгляд справи були повідомлені належним чином, проте заяв про розгляд справи у свою відсутність на адресу суду не подали та про причини своєї неявки суд не повідомили. На підставі ст. 224 ЦК України, зі згоди позивача, суд, вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Згідно до положень п.5 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 7 Постанови № 5 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік, у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. В судовому засіданні встановлено, що позивач проживав з відповідачем однією сімєю без укладення шлюбу з червня 1997 року по серпень 2016 року. Сторони мали взаємні права та обов'язки, були пов'язані спільним побутом, мають спільну дитину. Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Враховуючи зазначене суд вважає, що вимога позивача про встановлення факт сумісного проживання [PERSON] з [PERSON] без реєстрації шлюбу, починаючи з червня місяця 1997 року по серпень місяць 2016 року, є обґрунтованими. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 15.05.2001 року, укладеного на товарній біржі «Таврійська», відповідач придбала трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Щорса, 51/49. Вказаний договір був зареєстрований у КП «Каховське БТІ» 16.05.2001 року за № 1616/16. Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежного від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживав з [PERSON] однією сімєю без укладення шлюбу з червня 1997 року по серпень 2016 року, на підставі чого вони мали взаємні права та обов'язки, були пов'язані спільним побутом, мають спільну дитину, тому вимога позивача про визнання трикімнатної квартири № 49, що знаходиться в буд. 51 по вул. Щорса в м. Нова Каховка, Херсонської області об'єктом спільної сумісної власності, підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно п.п.9,11,14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2ст. 344 ЦК України). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Виходячи зі змісту ч.1ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. За змістом ст.344 ЦК України, визначаються ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме: володіння мусить бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним та володіння повинно бути безперервним протягом зазначених строків. Перебіг строку набувальної давності на нерухоме майно починається з моменту виникнення володіння. Відкрите, добросовісне та безперервне володіння позивачем та відповідачем [PERSON] трикімнатною квартирою, розташованою за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Щорса, 51/49, підтверджується наданими суду доказами. Зокрема, з матеріалів справи та пояснень позивача, викладених у позові вбачається, що він та відповідач з 2001 р. проживають у вищевказаній квартирі, сплачують комунальні послуги, вживають заходів щодо утримання та поліпшення житлово-побутових умов в квартирі. Згідно ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Вказані обставини підтверджують факт відкритого, добросовісного та безперервного володіння позивачем та відповідачем [PERSON] спірним житловим приміщенням, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання права власності на частки спірної квартири за набувальною давністю є обґрунтованими, такими, що не суперечать закону і не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Outcome: approved