Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою (із урахуванням уточненої позовної заяви) із вимогою про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності [PERSON] та [PERSON] Дмитрієвичана квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, Бабушкінський район, вул. Старокозацька (вул.Комсомольська)[ADDRESS], номери записів про право власності №15008534 від 15.06.2016, №14977284 від 14.06.2016 та поновлення права власності [PERSON] (ІПН [NUMBER]) на квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, Бабушкінський район, вул. Старокозацька (вул. Комсомольська)[ADDRESS], реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 948394212101. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що позивач є законним власником нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.2002 року, яке незаконно вибуло із його власності невідомим йому особам [PERSON] Дмитрієвичу на підставі заочного рішення від 03.06.2016 р. Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та в подальшому [PERSON] за договором купівлі-продажу від 15 червня 2016 року. Позивач в уточненій позовній заяві зазначив, що у звязку із скасуванням підстави реєстрації права власності за [PERSON], має бути скасовано право власності за [PERSON], який є недобросовісним набувачем нерухомого майна, яке фактично знаходиться у користуванні позивача. Позивач в судове засідання по справі не з'явився та подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Окрім того, разом із заявою позивачем було надано додаткові докази по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином,\~причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З огляду на викладене, судом ухвалено проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Нормою\~ст. 16 ЦК України\~передбачено, що однією з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. У відповідності до\~ст. 8 [PERSON] України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~[PERSON] України\~має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~[PERSON] України\~і повинні відповідати їй. [PERSON] України\~є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі\~[PERSON] України\~гарантується. У відповідності до\~ст. 41 [PERSON] України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно частини 1\~статті\~\~316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1\~ст. 317 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 1\~статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 1,2\~статті 325 Цивільного кодексу України\~передбачено, що суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Частиною 4\~статті 41 [PERSON] України\~та частиною 1\~статті 321 Цивільного кодексу України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною 1\~статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1\~статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, на підставі заочного рішення від 03.06.2016 р. Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, яким позовні вимоги [PERSON] Дмитрієвича по цивільній справі 202/3430/16-ц до [PERSON], про стягнення на предмет застави, шляхом визнання за [PERSON] Дмитрієвичем права власності на нерухоме майно (предмет застави), та припинення права власності Позивача на предмет застави, задоволені в повному обсязі, було зареєстровано приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] за [PERSON] Вказане нерухоме майно [PERSON] було відчужено на користь [PERSON] за договором купівлі-продажу від 15 червня 2016р., посвідченого за серією та номером 380 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2016 р. заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2016 року скасовано. Окрім того, за вищевказаними фактами (за заявою представника позивача [PERSON]Б.) Бабушкінським відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області відкрито кримінальне провадження № 12016040640002727 та внесено в ЄРДР (копія витягу з кримінального провадження додається ), за ознаками ч.1 ст. 190 КК України. Ухвалою Бабушкінського районного суду від 24.06.2016 р. накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, Бабушкінський район, вул. Старокозацька (вул.Комсомольська)[ADDRESS]. Окрім того, у матеріалах справи наявна відповідь Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області від 04.09.2017 №1201/14821 на запит Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 про відсутність документування паспорту [PERSON] [INFO]. Також встановлено, що паспорт серії АК №979558 значиться виданим [PERSON]. Також Головне управління ДФС у м. Києві надало відповідь №1864/9/26-51-02-25 від 31.08.2017 на запит Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 про те, що [PERSON] [PERSON] не зареєстрований у базі даних Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПІ, а також відсутня інформація про фізичну особу, зареєстровану під реєстраційним номером [NUMBER]. Позивач зазначив про фіктивність правочину з відчуження нерухомого майна від [PERSON] [PERSON] у звязку з тим, що продавець фізично не міг бути присутній у нотаріуса, який посвідчував договір купівлі-продажу від 15.09.2016 року, оскільки [PERSON] не існує, таким чином даний правочин вчинявся на підставі підробних документів (зокрема паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків продавця [PERSON] Дмитрієвича). Статтею 27 Закону №1952-IV\~визначено підстави для реєстрації права власності. Так, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 27 Закону №1952-IV визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, підстава для реєстрації права власності за [PERSON] була скасована, у звязку з чим суд дійшов висновку про скасування реєстрації права власності за [PERSON] та подальшої реєстрації права власності за іншими особами, а саме за [PERSON] Право власності позивача на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, Бабушкінський район, вул. Старокозацька (вул.Комсомольська)[ADDRESS] підтверджується Договором купівлі продажу від 27.11.2002 р та реєстраційним посвідченням від 06.12.2002 р. На даний час позивач користується даним нерухомим майном, [PERSON] із вимогою про витребування даного майна до позивача жодного разу не звертався. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також передбачено нормами ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень загальними засадами державної реєстрації прав єобовязковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державній реєстрації прав підлягаютьправо власності. У відповідності до ч. 5 ст. 12 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. У відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Отже, суд дійшов висновку, що наявність у діях власника майна позивача - [PERSON] волі на передачу майна іншій особі була відсутня, тобто майно вибуло із власності поза його волею, таким чином його право на власність має бути поновлено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.2002 року. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що в даному випадку єдиним ефективним засобом правового захисту [PERSON] є поновлення права власності. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved