Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

позивачі звернулися до суду 30.08.2019 із даним позовом, посилаючись на те, що є співвласниками квартири [ADDRESS], що стверджується Свідоцтвом про право власності [NUMBER] від 26.01.2006 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.05.2006 №10564139. Право власності на вказану квартиру набуте на підставі розпорядження МП «Ребус» від 26.01.2006 року. Квартира складається з двох житлових кімнат, кухні, коридору та комірки, загальна площа квартири складає 43,7 кв.м., житлова площа 29,9 кв.м. (а.с.12) У даній квартирі зареєстрована, але фактично не проживає [PERSON], [INFO], яка є наймачем однієї кімнати площею 14,1 кв.м., строком на 5 років. Вказують, що Типовий договір найму житлового приміщення від 30.05.2006, що був укладений між [PERSON], як одним із співвласників квартири та [PERSON] закінчився у 2011 році. Також зазначають про те, що відповідач [PERSON] являється матір»ю позивача [PERSON], якій точно не відоме місце проживання відповідача, знає лише, що мати проживає із співмешканцем у м. Львів. Окрім цього, відповідач після вибуття з житла не несе жодних витрат по утриманню квартири, в т.ч. по оплаті комунальних послуг, у квартирі відсутні будь - які її особисті речі, одяг, документи, вона втратили будь-який зв'язок із спірним житлом. Між тим, прописка [PERSON] у вказаній квартирі обмежує їх права як співвласників, вони не можуть розпоряджатися нерухомістю, а тому не бажають, щоб [PERSON] була зареєстрована чи проживала в належній їм квартирі. Просили суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] Позовні вимоги позивачем [PERSON] та її представником підтримано в судовому засіданні. Додатково пояснили, що [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, нею не цікавиться, не сплачує комунальні послуги. Добровільно не знялася з реєстрації після закінчення строку Договору найму житла. Відповідач в судове засідання не з»явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча належно була повідомлена про час та дату судового засідання через оголошення на сайті суду, відзиву на позов не надала. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з»явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Заслухавши пояснення позивача, її представника, проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до приписів статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 5 ЦПК України зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Матеріалами справи та судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позивачі у справі, є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності [NUMBER] від 26.01.2006 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.05.2006 №10564139, серія [NUMBER]. Право власності на квартиру набуте на підставі розпорядження МП «Ребус» від 26.01.2006 року (а.с.10-11) Актами обстеження фактичного проживання від 22.06.2018, 23.07.2018 та 23.08.2018 (а.с.13-15) [ADDRESS] встановлено, що зареєстрованою у житловому приміщенні (квартирі) є [PERSON], [INFO], але фактично не проживає. Згідно копії Типового Договору №7 найму житлового приміщення, дачі, садової ділянки від 30.05.2006 [PERSON] передав в найм [PERSON] одну кімнату площею 14,1 кв.м., розташовану в житловому [ADDRESS], строком на п»ять років. Строк вказаного Договору на даний час вже закінчився (а.с.16) Із записів в будинковій книзі видно, що відповідач зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 02.06.2006 року, що також підтверджено відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській обл. (а.с.24-27, 48) Довідкою Комарнівської міської ради від 28.08.2018 №1089 (а.с.22) підтверджується факт родинних відносин між позивачами та відповідачем (а.с.22), але членом сім»ї [PERSON] не є. Статтею 137 Конституції України гарантується право на житло. Згідно ч.3 цієї статті ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У постанові Верховного суду України від 16.01.2012р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред»явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. При цьому, у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року№ 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», роз»яснено, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Оскільки відповідач [PERSON] у спірній квартирі, яка належить позивачам, не проживає, вибула з житла, речей особистого вжитку та документів відповідача у спірній квартирі немає, суд приходить до висновку, що її слід визнати такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Згідно вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі ст.391 ЦК України та

Outcome: approved