Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . У будинку зареєстрований [PERSON] , який є сином позивача та був зареєстрований в будинку у 2015 році, однак три року тому виїхав до Польщі на постійне місце проживання, і з того часу більше ніколи не повертався в будинок і не проживав там. На даний час в Польщі також проживає його мати (колишня дружина позивача). Не проживаючи в даному будинку, відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в будинку не має і взагалі ним не цікавиться. Ніяких перешкод у проживанні відповідача йому не чинилося. Реєстрація в будинку відповідача позбавляє позивача можливості вільно користуватися своїм житлом. На підставі викладеного позивач просить ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 жовтня 2020 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 11:00 год. 23 листопада 2020 року . 23 листопада 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 10 грудня 2020 року за клопотанням позивача у зв`язку з відсутністю відомостей щодо належного сповіщення відповідача про дату та час слухання справи. В судове засідання відповідач не з`явився, про місце, час розгляду справи повідомлений судом належним чином, відзив на позов не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Крім того, позивач додатково суду пояснив, що на сьогодні відповідач добровільно з реєстрації в належному йому будинку не знімається, на зв`язок не виходить, будь-яких перешкод щодо користування вказаним будинком йому позивач не чинив і не чинить, з житла не виганяв. Відповідач не цікавиться вказаним житлом, його речі в будинку відсутні, комунальні послуги він не сплачує. Вислухавши думку позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову, виходячи з наступного. Частина 3 ст.12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями договору дарування житлового будинку від 07.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Цирулик В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 747, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень (а.с.8-9,10-11). З довідок виданих Управлінням «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» СМР від 07.10.2020 №14.03-08/67565, Піщанським старостинським округом від 07.10.2020 №59, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який є сином [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично за даною адресою не проживає (а.с.7.14). Факт відсутності [PERSON] в будинку [ADDRESS] підтверджується також письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За чинним житловим законодавством обов`язковою умовою виникнення права користування житлом членами сім`ї його власника є спільне проживання членів сім`ї з власником. Згідно із п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач добровільно залишив спірний будинок, на даний час в ньому не проживає. Той факт, що відповідач не проживає близько трьох років у спірному будинку підтверджується дослідженими в судовому засіданні вказаними доказами, а також показами свідків. Свідок [PERSON] , яка перебуває в родинних стосунках з позивачем і відповідачем та мешкає по сусідству, в будинку [ADDRESS] , пояснила, що сім`я [PERSON] мешкала в спірному будинку досить тривалий час. Останні 3-4 роки в будинку ніхто не проживає, [PERSON] інколи навідується. Щодо [PERSON] , то свідок не бачила хлопця вже близько 3 років, їй відомо, що він виїхав до Польщі. Чи сплачує він за комунальні послуги, чи знаходяться в будинку його речі свідку не відомо. Свідком конфліктних ситуацій між батьком та сином вона не була. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач тривалий час ніяких витрат по утриманню спірного будинку не несе, комунальні послуги та електроенергію не сплачує, доказів того, що він намагався вирішити питання про вселення до спірного будинку, суду надано не було, що свідчить про те, що будинком він не цікавиться. Також обставин того, що позивач, або інші особи чинять відповідачу перешкоди в користуванні зазначеним житлом, під час судового розгляду встановлено не було. Доказів, які б свідчили про наявність домовленості між сторонами про тимчасове проживання відповідача за іншою адресою та збереження у цей час за ним права користування житлом, суду не надано. За таких обставин, суд вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним йому житлом порушується та підлягає захисту, а тому позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.

Outcome: approved