Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним. На обґрунтування вимог в позовній заяві зазначено, що 03 жовтня 2001 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу було укладено на універсальній товарній біржі РіКо-АЛЬЯНС у простій письмовій формі та зареєстрований цією ж товарною біржею 03.10.2001 року за номером 1-192. Згідно договору купівлі-продажу № 1-192 позивач [PERSON] сплатила повністю продавцю [PERSON] 500 (п'ятсот) гривень 00 коп., а продавець передав покупцю ключі від квартири та технічну документацію. Право власності на згадану вище квартиру зареєстроване за [PERSON] згідно законодавства Баштанським БТІ Миколаївської області 15.10.2001 року за реєстровим №84 в реєстровій книзі № 16. Сторони виконали всі істотні умови договору окрім його нотаріального посвідчення. В зв'язку з наміром продажу квартири, позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса з приводу відчуження належної їй на праві власності квартири. Однак нотаріус не прийняв до нотаріального провадження біржову угоду, оскільки у відповідності до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність цього договору. Відповідач відмовляється посвідчувати договір купівлі-продажу згаданого вище гаража нотаріально, оскільки вважає що всі істотні умови та домовленості між сторонами виконані в повному обсязі. Позивач вважає, що на даний час вона повністю виконала умови цього правочину, так як сплатила повністю гроші за гараж, прийняла його від власника, а остання передала їй квартиру та документи до неї (технічний паспорт), тобто фактично вона придбала право власності на квартиру. Підтвердженням досягнення домовленості щодо істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру є договір купівлі-продажу нерухомого майна №1-192 від 03.10.2001 року, укладений та зареєстрований на УТБ РІКО-АЛЬЯНС. У зв'язку з цим [PERSON] змушена звернутися до суду. Так як в даному випадку всі умови договору виконані, крім нотаріального оформлення, яке неможливо через небажання та відмову відповідача. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, до суду надійшла заява про слухання справи у її відсутність, позовну заяву підтримує повністю та просив її задовольнити. Відповідачка до судового засідання не з'явилася, від нього надійшла телефонограма про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали заяви, та письмові докази по справі (копію договору купівлі-продажу №1-192 від 03.10.2001 року, технічного паспорту від 20.10.1992 року), суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 03.10.2011р. сторони уклали договір купівлі-продажу гаража по [ADDRESS], проте нотаріально його не посвідчили. Посвідчити його на даний час не являється можливим. Позивака має намір оформити своє право власності на вказаний гараж, проте нотаріус відмовляється це зробити, виходячи з того, що договір купівлі-продажу вказаного будинку укладений універсальною товарною біржею «Ріко - Альянс» не був посвідчений нотаріально. Дійсність укладеного договору підтверджується договором купівлі - продажу та технічним паспортом на вказаний будинок. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 03.10.2001 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсно обґрунтованими, а вимогу такими, що підлягають задоволенню. На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, статті 15 Закону України «Про товарну біржу» в силу роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»та

Outcome: approved