Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи підставність позову таким. 14 січня 2006 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Вахнівської сільської ради Липовецького району, про що було зроблено актовий запис № 1. Подружжя має сина [PERSON], який народився 19.04.2010 року. В позовній заяві позивач вказує, що останнім часом з відповідачем шлюбні відносини погіршились. В сім'ї постійно виникали сварки та скандали, внаслідок того, що відповідач зловживає спиртними напоями та як наслідок виносить речі з будинку, застосовує до неї фізичну силу. Все це негативно впливає на виховання їх спільного сина, відтак проживання разом стало не можливим та сім'я фактично розпалась, існує лише формально. Неодноразові спроби налагодити відносини в сім'ї позитивних наслідків не дали. Позивач вважає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам сімї, що є підставою для його припинення, тому просить шлюб розірвати, а для подальшого іменування залишити їй прізвище набуте в зв'язку із реєстрацією шлюбу "Міщук". Позивач в судове засідання не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак в адресованій суду заяві вказав, що позовні вимоги визнає, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності. Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 14 січня 2006 року виконавчим комітетом Вахнівської сільської ради, Липовецького району, Вінницької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №1 та видано свідоцтво про одруження серія І-АМ № 016268 ( а. с.5). Подружжя має сина [PERSON], який народився 19 квітня 2010 року, на що вказує свідоцтво про народження серія І-АМ № 003185, видане 09 лютого 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції (а.с. 6). Зі змісту ст. 3 СК України слідує, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд враховує, що сім'я є добровільним союзом двох людей, примушування подружжя до збереження шлюбу є неприпустимим. Судом зясовано, що наміру зберегти шлюб жодна із сторін у своїх заявах адресованих суду не висловила, а обставини наведені у позові відповідачем не спростовані. Наведене свідчить, що між сторонами втрачено почуття любові, поваги та взаємопідтримки, тобто відсутні ознаки притаманні сімї, тому суд дійшов висновку про те, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, відтак збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дитини, що має істотне значення. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Також підлягає до задоволення вимога позивача про залишення їй для подальшого іменування прізвище набутого, у зв'язку із реєстрацією шлюбу, оскільки це відповідає положенням ст.113 СК України. Крім того, відповідач позов визнав. На підставі ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Ураховуючи те, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, тому суд виносить рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.88 ч. 1 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.3, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved