Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що [INFO] року помер [PERSON], який до смерті постійно проживав у [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок який належав померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого виконкомом Андрушівської міської ради 10.11.1977 року, та на земельні ділянки: площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства, які були передані у власність [PERSON] на підставі рішення виконкому Андрушівської міської Ради народних депутатів №85 від 20.03.1994 року. Державних актів на вищевказані земельні ділянки [PERSON] за життя не виготовив. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], та прийняла спадщину у відповідності до положень ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, оскільки у встановлений вимогами законодавства шестимісячний строк звернулася до Андрушівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців немає. При цьому, позивач частково реалізувала свої спадкові права шляхом отримання 08 грудня 1995 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належний [PERSON] житловий будинок [ADDRESS]. Однак, позивач невзмозі реалізувати в повному обсязі в позасудовому порядку свої спадкові права після смерті [PERSON], а саме на вищевказані спадкові земельні ділянки, оскільки спадкодавцем за життя на них не були виготовлені відповідні правовстановлюючі документи. Вказані документи не можуть бути виготовлені у зв`язку зі смертю власника. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд, визнати за нею, [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS], та на земельну ділянку площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS], як на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Судовий збір з відповідача просить не стягувати. Позивач в судове засідання не з'явилася, оскільки надіслала на адресу суду заяву в якій розгляд справи просить провести у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, оскільки надіслав на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.3). На день смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] що підтверджується довідкою виданою Андрушівською міською радою від 01.08.2018 №2935 (а.с.4). За життя [PERSON] був складений заповіт, посвідчений Андрушівською держнотконторою 14 червня 1994 року, зареєстрований в реєстрі за №586, відповідно до якого, все належне йому на день смерті майно, спадкодавець заповів позивачу по справі [PERSON], та на ім'я останньої Андрушівською державною нотаріальною конторою 08 грудня 1995 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на жилий будинок розташований в [ADDRESS], який належав померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого виконкомом Андрушівської міської ради народних депутатів 10 листопада 1977 року (а.с.8). Відповідно до копії реєстраційного посвідчення виданого Бердичівським МБТІ №1483 від 1996 року вбачається, що [PERSON] зареєструвала право особистої власності на жилий будинок розташований в [ADDRESS] (а.с.10). Згідно розпорядження Андрушівської міської ради Житомирської області від 19 лютого 2016 року №6-ОД "Про перейменування вулиць та провулків міста Андрушівка" вбачається, що [ADDRESS] (а.с.11). Крім того, до складу спадкового майна на яке відкрилась спадщина після смерті [PERSON] належать земельні ділянки: площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства, які були передані у приватну власність [PERSON] на підставі рішення виконкому Андрушівської міської Ради народних депутатів №85 від 20.03.1994 року (а.с.5). Державні акти на право власності на вказані земельні ділянки спадкодавцем [PERSON] за життя не виготовлялися, у зв'язку з чим нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, що підтверджується листом нотаріуса (а.с.14). Зазначені обставини визнані відповідачем, підтверджені дослідженими судом доказами та вважаються судом доведеними в порядку ч.1 ст.82 ЦПК України. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в пунктах 1,23 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.534 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Згідно ст.548 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до статі 30 ЗК України від 18.12.1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивач має право на спадкування майна спадкодавця, однак в позасудовому порядку позбавлена можливості його оформити в зв'язку з відсутністю відповідних правовстановлюючих документів на спадкові земельні ділянки, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved