Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна № 1098/К від 28.04.2001 року зареєстрованого Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості № 2126 від 14.05.2001 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 12.01.2021 № ЛЗ-4118-ф/л в квартирі [ADDRESS] зареєстровані громадяни: 1. Мати - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 15.06.2001 до теперішнього часу. 2. Батько - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 15.06.2001 до теперішнього часу. 3. Син - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 15.06.2001 до теперішнього часу 4. Дочка - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 15.06.2001 до теперішнього часу 5. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 27.02.2019 року до теперішнього часу. Однак, [PERSON] не проживає в вищезазначеному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин про що складено Акти про проживаючих осіб в житловому приміщенні від 21.01.2020, 07.05.2020, 12.12.2020 представниками обслуговуючої організації ОСББ «Золота рибка». Відповідач ніяким чином не цікавиться житлом, не приймає участі в утриманні квартири в належному санітарно-технічному стані, не сплачує комунальні послуги. Покинути житло вона вирішила самостійно, добровільно. 09 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1699, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб. 17 квітня 2019 року відповідачка виїхала до країни походження Російської Федерації та до моменту подання позову в Україну не поверталася, що підтверджує факт відсутності за місцем реєстрації понад один рік. 16 березня 2020 року Суворовським районним судом міста Одеси у справі № 523/15292/19 прийнято рішення про розірвання вищенаведеного шлюбу, 22 квітня 2020 року рішення набрало законної сили. Відповідачка не проживає в зазначеній квартирі, не сплачує комунальні послуги та в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою вона не цікавиться. Враховуючи зазначене, позивач просив його позов задовольнити, визнавши відповідачку, [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 05 лютого 2021 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк\~для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання\~відзиву на позовну заяву. (а.с. 17,18). Відповідачу направлялись повістки за останньою відомою адресою реєстрації, котрі вона не отримала. Причин неявки суду не сповістила, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не зверталась. Позивачка [PERSON] надала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з обґрунтувань, що викладені в позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. (а.с. 22). Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін у загальному порядку та відзиву на позовну\~заяву не надав. Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за письмовою згодою позивача. (а.с. 22). З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна № 1098/К від 28.04.2001 року зареєстрованого Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості № 2126 від 14.05.2001 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . (а.с. 7,8). Окрім того у вищезазначеній квартирі проживає її [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 27.02.2019 року до теперішнього часу. (а.с. 9). 09 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1699, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб. 16 березня 2020 року Суворовським районним судом міста Одеси у справі № 523/15292/19 прийнято рішення про розірвання вищенаведеного шлюбу, 22 квітня 2020 року рішення набрало законної сили. (а.с. 13). Відповідач ніяким чином не цікавиться житлом, не приймає участі в утриманні квартири в Відповідач ніяким чином не цікавиться житлом, не приймає участі в утриманні квартири в належному санітарно-технічному стані, не сплачує комунальні послуги. Покинути житло вона вирішила самостійно, добровільно. [PERSON] не проживає в вищезазначеному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин про що складено Акти про проживаючих осіб в житловому приміщенні від 21.01.2020, 07.05.2020, 12.12.2020 представниками обслуговуючої організації ОСББ «Золота рибка». (а.с. 10-12). Як вказано у Постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За результатом розгляду вказаної справи ВСУ постановив: «Усунути перешкоди [PERSON] у користуванні будинком, що розташований [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням». Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2\~ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач залишаючись зареєстрованим у квартирі позивача, порушує їх права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним на праві власності майном. Враховуючи встановлені у справі обставини, та те що між сторонами у справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, суд дійшов висновку про те, що відповідач залишаючись зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] ., власником якого є позивач [PERSON] , є сторонньою особою, яка перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує її права, як власника нерухомого майна. Такого висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 29 січня 2018 року у справі № 766/1955/16-ц, провадження № 61-755св18. Відповідно до\~Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання"\~- громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнавши [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved