Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про позбавлення батьківських прав та зміну прізвища дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 03 грудня 2011 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 571. 31 січня 2014 року Ірпінським міським судом Київської області шлюб між нею та відповідачем був розірваний. Від спільного подружнього проживання у них є донька [PERSON] , [INFO] . З 03 червня 2013 року вони припинили проживати разом як сім`я відповідач не проявляє бажання спілкуватися з донькою та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. На сьогоднішній день їх спільна з відповідачем малолітня донька проживає разом з позивачкою, вона самостійно її утримує та виховує. 19 квітня 2016 року Ірпінським міським судом Київської області було винесене рішення, яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , народження в твердій грошовій сумі 1 500 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.03.2016 року до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття, тобто до [INFO] . 26 вересня 2016 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого 20 вересня 2016 року, Ірпінським міським судом Київської області. Відповідач зник та забув про їх доньку. Вона ніколи не чинила перешкод в спілкуванні з дитиною. Завжди намагалася зв`язатися з відповідачем та нагадати йому про те, що в нього є донька, яка потребує спілкування з татом та матеріальної допомоги. Позивачка вважає, що дитина повинна носити спільне зі мною прізвище, аби дана обставина не призводила до непорозумінь та відповідних труднощів у спілкуванні з оточуючими людьми, та позбавити дитину в майбутньому відчуття «неповноцінності», адже дана обставина буде негативно впливати на емоційний стан дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, чого не виконує [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеним просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] та змінити прізвище малолітній дитині [PERSON] з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В судовому засіданні 21.07.2020 року позивач вказала, що 03.06.2020 року вона з відповідачем не проживає разом, відповідач жодного разу не спілкувався з дитиною, нічим не забезпечував, не має бажання допомогти дитині. Вона йому не чинила перешкод у спілкуванні дитини з батьком, дочка не знає батька. Вона самостійно виховує доньку, дитина відвідує гуртки. За останні 12 місяців вона отримала від відповідача 750 грн., т.я. відповідач не працевлаштований. Відповідач не цікавиться життям дитини, за 7 років жодного разу не подзвонив та не прийшов в гості. На даний час вона проживає з іншим чоловіком, дитина його називає батьком. Вона планує одружитись і мій новий чоловік бажає удочерити мою доньку. В судове засідання 04.11.2020 року позивачка не з`явилась, її представник [PERSON] підтримав позов, просив його задовольнити. В судовому засіданні 21.07.2020 року відповідач вказав, що до 2-х річчя доньки він проживав з позивачкою, у них були складні стосунки, в результаті цього вони розлучились і він повернувся до свого домоволодіння. Він купував харчі та приходив до дитини, але йому чинили перешкоду в спілкуванні з дитиною, т.я. позивачка почала проживати з іншим чоловіком. Батько позивачки гнав його палкою з дому, тому він перестав приходити до дитини. Донька, звичайно, його не бачила, тому зараз вона його не впізнає. Висновок органу опіки та піклування він вважає є необ`єктивним. Він подав цивільний позов до суду 06.09.2017 року про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Перед подачею цивільного позову в 2017 році, він звернувся до органу опіки та піклування щодо надання дозволу щодо спілкування з дитиною, однак, вони вказали, що не бажають втручатись. Вважає, по дитина перебуває під впливом позивачки та її батьків, вони його негативно висвітлювали. В дитячому садочку у [PERSON] він був 1 раз (в 2013 році або 2014 році, або в 2015 році). Вихователь сказала, що батьки позивачки сказали, що не хочуть, щоб він спілкувався з дитиною. На батьківські збори до школи він не ходив, т.я. йому заборонили. Він не знає в якій шкоді навчається донька. В судове засідання 04.11.2020 року відповідач не з`явився, про дату і час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. В судове засідання третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. До суду від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 03 грудня 2011 року, який відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 571. 31 січня 2014 року Ірпінським міським судом Київської області шлюб між нею та відповідачем був розірваний. Від спільного подружнього проживання у них є донька [PERSON] , [INFO] . З 03 червня 2013 року вони припинили проживати разом як сім`я відповідач не проявляє бажання спілкуватися з донькою та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. На сьогоднішній день їх спільна з відповідачем малолітня доньки проживає разом з позивачкою, вона самостійно її утримує та виховує. 19 квітня 2016 року Ірпінським міським судом Київської області було винесене рішення, яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , народження в твердій грошовій сумі 1 500 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.03.2016 року до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття, тобто до [INFO] . 26 вересня 2016 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого 20 вересня 2016 року, Ірпінським міським судом Київської області. Відповідач зник та забув про їх доньку. Вона ніколи не чинила перешкод в спілкуванні з дитиною. Завжди намагалася зв`язатися з відповідачем та нагадати йому про те, що в нього є донька, яка потребує спілкування з татом та матеріальної допомоги. Позивачка вважає, що дитина повинна носити спільне з нею прізвище, аби дана обставина не призводила до непорозумінь та відповідних труднощів у спілкуванні з оточуючими людьми, та позбавити дитину в майбутньому відчуття «неповноцінності», адже дана обставина буде негативно впливати на емоційний стан дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, чого не виконує [PERSON] . Висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , вказано, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування та ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 5 Сімейного кодексу України передбачено, що держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки, [PERSON] не приймає участі у вихованні доньки, то позов підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі, ст.ст. 84, 150, 155, 157, 164-165, 180-182 СК України, п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав",

Outcome: approved