Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 09.08.2017 між ним та відповідачем був укладений договір про надання зворотної (строкової) безвідсоткової допомоги №1, відповідно до п. 1.1 якого позикодавець надає позичальнику зворотну строкову відсоткову допомогу строком на чотири місяці. Згідно з п. 2.2.1 договору позикодавець взяв на себе зобовязання протягом двох операційних днів з дати письмового звернення надати відповідачу на строк та у розмірі, визначеному договором, зворотню (строкову) безвідсоткову допомогу. 18.09.2017 р. до позивача звернувся відповідач із заявою про надання безвідсоткової фінансової допомоги в розмірі 520 000,00 (пятсот двадцять тисяч) грн.00 коп. з метою закупки сировини (насіння соняшнику) для виробництва соняшникової олії. На виконання умов договору 19.09.2017 р. позивачем особисто під розписку було передано директору ТОВ «Ювель» [PERSON] суму зворотної допомоги в розмірі 495 000,00 грн., про що відповідач склав розписку; учасники договору також погодили строк повернення грошових коштів, який складає 4 місяці, та у звязку з чим строк повернення фінансової допомоги до 20.01.2018 р. Втім, до цього часу зобовязання з боку відповідача не виконані, не зважаючи на направлення відповідачу претензії з питання виконання зобовязання. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором від 09.08.2017 в сумі 596 580,78 грн. (495 000,00 основна сума боргу за договором, 81 329,18 грн. пеня, 12 969,00 - інфляційні збитки, 7 282.60 - 3% річних від простроченої суми); сума боргу порахована позивачем станом на 18.07.2018. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала повністю, просила повністю задовольнити поданий позов; у судове засідання, в якому ухвалено судове рішення, представник позивача надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях, та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази, надані позивачем у порядку ст.ст. 77-80 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено судом 09.08.2017 між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання зворотної (строкової) безвідсоткової допомоги №1, відповідно до п. 1.1 якого позикодавець надає позичальнику зворотну (строкову) відсоткову допомогу на строк чотири місяці. Позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей на зазначених у цьому договорі умовах (а.с. 22). За цим договором відсотки не нараховуються та не сплачуються (п. 1.2 договору). За умовами цього договору протягом двох операційних днів з дати письмового звернення позикодавець зобовязаний (п. 1.1) надати позичальникові на строк та у розмірі, визначених у договорі, зворотну (строкову) фінансову допомогу шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника (а.с. 22). 18.09.2017 р. до позивача звернувся відповідач із заявою про надання безвідсоткової фінансової допомоги в розмірі 520 000,00 грн. з метою закупки сировини (насіння соняшнику) для виробництва соняшникової олії. На виконання умов договору від 09.08.2017 позивачем у власність відповідача 19.09.2017 р. було передано 495 000,00 грн., про що відповідач склав розписку, в якій відповідач підтвердив отримання зазначеної грошової суми від позивача на виконання договору від 09.08.2017 (а.с. 21). Судом встановлено написання відповідачем 19.09.2017 власноручно розписки наступного змісту: «Я, [PERSON], [NUMBER], виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС Дніпропетровської області виданий 26.03.1999 р., проживаючий за адресою [INFO] отримав згідно договору №1 від 09.08.2017 між ТОВ «Ювель» та [PERSON] чотириста девяноста пять тисяч (495,0) гривень. У обумовлений договором строк грошові кошти не були повернуті позикодавцеві та залишаються неповернутими до цього часу. Розмір боргу станом на 18.07.2018 складає 596 580,78 грн. (495 000,00 основна сума боргу за договором, 81 329,18 грн. пеня, 12 969,00 - інфляційні збитки, 7 282.60 - 3% річних від простроченої суми). Правовідносини між учасниками в даній справі виникли із зобовязальних правовідносин, зокрема, із договору позики. Розвязуючи позовні вимоги, суд керується наступним. Згідно зі змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; на виконання ч. 1 ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Ч. 1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обовязок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч.1 та 2 ст. 207 ЦК (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргову розписку та договір від 09.08.2017, суд дійшов до висновку, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. Суд установив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобовязання повернути ці кошти\~позикодавцеві через 4 місяці, як це встановлено у договорі від 09.08.2017. Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); за ч. 1 ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за статтею 559 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Суд виходить з дійсності укладених 09.08.2017 та 19.09.2017 договорів відповідно до\~ст. 204 ЦК України, оскільки в межах судового розгляду іншого не доведено. Суд за браком доказів підтвердження відповідачем виконання зобов'язання за правилами\~ст. 545 ЦК України\~дійшов висновку\~відповідно до\~ст.ст.\~13,\~\~81\~ ЦПК України\~про відсутність сумнівів в істинності розрахунку суми грошового боргу, виконаного позивачем. Оскільки іншого не доведено, суд дійшов висновку, що станом на 18.07.2018 (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) відповідач в порушення ст.ст. 530, 1049 ЦК України\~відступив від умов зобовязання за договором від 09.08.2017 в частині обовязку повернення позикодавцеві такої ж суми грошей на зазначених в цьому договорі умовах, у зв'язку з чим він (тобто відповідач) прострочив виконання згідно\~ст. 612 цього Кодексу\~щодо повернення позивачу позики. Разом з тим, щодо різниці розміру отриманої позики, про що була видана розписка 19.09.2017, оскільки з тексту розписки вочевидь зазначення суми грошових коштів двома способами: прописом («чотириста девяноста пять тисяч») та цифрами («(495,0) гривень»), суд на підставі таких наданих доказів, як договір від 09.08.2017, заява від відповідача від 18.09.2017 на придбання сировини на імя позивача з прохання виділення фінансової допомоги в сумі 520\~000 грн., виходить з того, що позивач позичив відповідачу 495\~000,00 грн., а зазначення цифрами іншої суми є некоректним її відображенням у цифровому виді. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6). За ст. 13 ЦПК України (ч. 1) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На переконання суду позивача виконав обовязок доказування, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76 81 ЦПК України. Ухвалюючи у даній справі рішення, суд також керується тим, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки, Конвенція та практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права на виконання ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" поняття «власність» у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тлумачиться дуже широко, адже воно охоплює цілу низку інтересів економічного характеру та, згідно з рішеннями Суду визнавалося таким, що підпадає під захист статті 1 Першого протоколу рухоме і нерухоме майно, матеріальні та нематеріальні блага, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням арбітражу, право на пенсію, право землевласника на оренду плату, економічні права, повязані з веденням підприємницької діяльності, право займатися професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Отже, зважаючи на наведене, у тому числі на широкий зміст статті 1 Першого протоколу, порушене право власності позивача підлягає захисту та поновленню у зазначеній в цьому рішенні спосіб. Таким чином, у позивача були підстави для звернення з даним позовом, в результаті дій відповідача порушені права позивача, які підлягають поновленню у спосіб, обраний позивачем (ст. 11 ЦК України). Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України: судові витрати відносяться на рахунок відповідача, який винний на користь позивача відшкодування сплаченого позивачем судового збору. \~

Outcome: approved