Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права на спадкове майно за заповітом посилаючись на те, що померла 29.10.1999 року [PERSON] Ще при житті вона склала заповіт, в якому все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що їй буде належати і на що вона за законом матиме право заповіла позивачу. Після її смерті залишилася спадщина , яка складається з житлового будинку № 16 по вул. Заріччя в с. Верлок Радомишльського району, земельної частки (пай) площею 3,4 га та земельної частки (пай) площею 0,13 га. При зверненні до органів нотаріату для оформлення спадщини, позивачу було відмовлено в зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на будинок, а в Сертифікатах на право на земельну частку (пай) є невідповідність площі з тією, що виділена в натурі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Верлоцької сільської ради в судове засідання не зявився,надіслав до суду письмову заяву,в якій просить справу розглядати у його відсутності,з позовними вимогами погодився. Вислухавши пояснення представника позивача по справі,дослідивши матеріали справи,оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Враховуючи відкриття спадщини у 1999 році, до спадкових правовідносин застосовуються положення ЦК УРСР, який діяв на момент відкриття та прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено,що 05.04.1997 року [PERSON] склала заповіт, в якому все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що їй буде належати і на що вона за законом матиме право заповіла позивачу. 29.10.1999 року в м. Радомишль померла у віці 74 років [PERSON] Після її смерті залишилася спадщина , до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Верлок по вул.Заріччя, 16, що належав померлій та земельна частка (пай) площею 3,4 га., земельна частка (пай) площею 0,13 га , які належали [PERSON] згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0045953 виданого 20.12.1996 року. В установлений законодавством термін до Радомишльської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини позивач не звертався, але вважає, що спадщину прийняв в силу ст. 549 ЦК України / в ред. 1963 року/, фактично вступивши в управління та володінням спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, що виразилося у володінні та користуванні майном померлої [PERSON] На час набуття спадкодавцем [PERSON] права власності на житловий будинок державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу твід 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ». Довідкою виконавчого комітету Верлоцької сільської ради № 40 від 03.02.2015 року (а.с. 19) доведено, що [PERSON] прийняла спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 року "Про практику розгляду судами справ про спадкування", якщо у вказаний шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно, а не про продовження строку. Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач визнає позовні вимоги і таке визнання позовних вимог, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved