Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог вказав на те, що в 2017 році в мережі Інтернет з'явився веб-сайт: [INFO], власником якого є позивач. Також функціонують ще п'ять аналогічних сайтів-точних копій вищевказаного сайту: [INFO] [INFO] [INFO] [INFO] [INFO], про які на сайті йдеться як про певне об'єднання, створене для постійного доступу до інформації на випадок блокування одного з веб-ресурсів. Також зазначається, що близькими до сайту є веб-ресурси: [INFO]; [INFO] На вказаних веб-ресурсах була поширена інформація відносно позивача, яка є недостовірною, та така, що не відповідає дійсності, шкодить репутації, честі та гідності позивача. Окрім того, позивач посилається на неправомірне використання персональних даних позивача та належних останньому знаків для товарів і послуг. Позивач в судове засідання не з'явився надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти винесення рішення не заперечував, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу за правилами ст. ст. 224-226 ЦПК України - заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є власником доменного імені в мережі Інтернет [INFO], що свідчить про те що сам веб-сайт [INFO] належить відповідачу і це не спростовано останнім. На російськомовному сайті відповідача вказано, що це є ресурс, на якому висвітлюється інформація про злочини [PERSON] та його поплічників. Зокрема зазначено наступне (цитати російською мовою): [INFO] Мы - объединение инвесторов, пострадавших от преступной деятельности [PERSON]. Сумма ущерба, нанесенная нам финансовой пирамидой Forex Trend превышает 4 360 000$. Большинство из нас - так называемые "VIPы" - пользователи, чей объем инвестиций исчислялся сотнями тысяч долларов. Исчислялся до тех пор, пока данные средства не украл [PERSON]… Мы собрались с силами, сформировали необходимые ресурсы и решили заняться реализацией общей цели - вернуть украденные средства и наказать преступника [PERSON]…Отправной точкой нашего плана является портал [INFO]. Это масштабный ресурс, где мы структурируем и размещаем информацию о мошеннической деятельности вышеупомянутого персонажа…Для постоянного доступа к информации в случае блокировки нашего ресурса мы создали сеть сайтов [INFO] Дружественные нам ресурсы privatefx.pro direct-market.ru. канал Стоп [PERSON] в YouTube [INFO]...Финансовые потери - результат мошеннической деятельности [PERSON], и вы имеете полное право участвовать в процессе его наказания…[PERSON] - это высокоорганизованный преступник, жертвами которого стали более 516 000 граждан по всему миру. Каков общий объем средств, украденных [PERSON] за 15 лет - остается только догадываться. Только то, что за последние 5 лет он присвоил порядка 29 320 000$ наших с вами средств, не должно остаться безнаказанным… [PERSON] - преступник с 15-ти летним стажем. За полтора десятка лет жертвами его мошеннических схем стали более 516 000 людей со всего мира. Общий ущерб, нанесенный [PERSON], составляет миллиарды долларов. Помимо финансовых потерь, противозаконные действия привели к необратимым последствиям - распаду семей, заболеваниям, голоду и даже смертям обманутых вкладчиков. Существует масса примеров, когда удрученные потерями люди умирали от инфаркта или заканчивали свою жизнь самоубийством. И вина этих ужасных трагедий целиком и полностью лежит на [PERSON]…» Також на сайті міститься перелік проектів та у всіх публікаціях зазначається що позивач має відношення до створення та функціонування фінансових пірамід та вчинення злочинів. Суд приходить до висновку, що усі перелічені веб-ресурси мають аналогічний за змістом контент, у тому числі дизайн, копіюючи один одне. Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Згідно ст. 5 ЗУ «Про інформацію», реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Згідно зі ст.94, ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. За приписами п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова ПВСУ), недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. У п.19 Постанови ПВСУ зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права. Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, яка міститься, зокрема, в Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.07.1986 року № 12/1984/84/131 «Справа Лінгенса», «на думку Суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна». Тобто, критерієм відмежування «тверджень» від «суджень», є можливість перевірки інформації на предмет правдивості. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] є співзасновником та керівником ТОВ «Чиста правда», а також керівником та власником ПП «ЦЕК Фаворит». Доказів відношення позивача до створення та функціонування інших організацій, компаній або проектів відсутня. Ті правопорушення, про які зазначається на сайті на похідних від нього веб-проектах підпадають під регламентацію Кримінального кодексу України, у тому числі статтей 185 (Крадіжка), 189 (Вимагання), 190 (Шахрайство), 192 (Заподіяння майнової шкоди шляхом обману або зловживання довірою). Однак відповідачем не надано доказів того, що позивач має будь-яке відношення до вказаних кримінальних правопорушень та порушень прав та інтересів інших осіб. У відповідності до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Тобто інформацію, викладену на вищевказаному сайті, та відповідні факти можна перевірити, а отже така інформація не відноситься до оціночних суджень і може бути спростована. Окрім того, викладена на сайті інформація має очевидний негативний смисл і повідомляє про протиправні дії, у тому числі позивача. При цьому, усі висловлювання мають форму тверджень та не є оціночними судженнями. Такі поняття як шахрайство, крадіжка, інші протиправні дії, про які зазначено на сайті засуджуються суспільством, а тому поширення та застосування таких понять до позивача не може не спричиняти порушення особистого немайнового права позивача на повагу до його честі та гідності та не завдавати шкоди його діловій репутації. Відповідно до ч. 3 ст. 302 ЦК України, достовірною вважається лише та інформація, яка подається посадовою особою, службовою особою при виконанні нею службових обов'язків, а також інформація, яка міститься в офіційних джерелах. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися у її достовірності. У відповідності до ч. 3 ст. 277 ЦК України тягар доказування достовірності негативної інформації покладається на відповідача - особи, що розповсюдила таку інформацію. Відповідач проти позовних вимог не заперечував і не надав доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували, що зазначені на сайті відомості є оціночними судженнями. Вказівка відповідача на те, що відповідна інформація існує однак її появу відповідач пояснити не може додатково доводить, що відповідач у достовірності інформації не пересвідчився, а Інтернет не є офіційним джерелом для висновків про факти вчинення кримінальних та інших правопорушень. Отже суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині встановлення факту розповсюдження відповідачем недостовірної інформації та визнання недостовірною відповідної інформації, розповсюдженої в мережі Інтернет. На сайті, у тому числі близькими до нього веб-ресурсах: [INFO] містяться також інформація, яка містить відео зображення та фотозображення позивача, за яким позивача можна ідентифікувати оскільки зображення схоже на те, яке містить паспорт громадянина України, що належить позивачеві, копія якого у тому числі представлена на сайті. Під фотозображенням позивача на сайті вказано російською мовою «основатель и руководитель около 35 мошеннических проектов, обманувший более полмиллиона инвесторов». Також відповідач розмістив на сайті та похідних від нього паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, дату народження та місце реєстрації позивача. Згідно ч.2 ст.32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Стаття 8 захищає особисту інформацію, яка на законній підставі не може бути опублікована без особистої згоди (справи Флінкіла та інші проти Фінляндії, № 25576/04, § 75, 6 квітня 2010 року; Саарісто та інші проти Фінляндії, №184/06, § 61, 12 жовтня 2010 року), таку, як їх домашня адрес, наприклад (Алкая проти Туреччини,№ 42811/06, 9 жовтня 2012 року). Публікація інформації про особу, зі згадуванням повного ім'я людини регулярно становить втручання в право на повагу особистого життя (Кур'єр Цайтунгсферлаг та Друкерей ГмбХ проти Австрії (№ 2), №1593/06, 19 червня 2012 року). Використання ім'я особи самостійно, без її згоди може також, в деяких випадках, вважатися втручанням в особисте життя людини, наприклад, коли ім'я згадується в контексті, який дозволяє легко ідентифікувати особу та коли воно використовується для реклами (Болен проти Німеччини, №53495/09, § 45 19 лютого 2015 року). Концепція приватного життя, крім того, включає елементи, що стосуються права особи на своє зображення (Шачча проти Італії, № 50774/99, § 29, ЄСПЛ 2005-I). Іншими словами, фотографії або відеокліпи, які містять зображення особи, будуть підпадати під сферу дії статті 8. Фактично, право на захист особистих зображень включає в себе право особи контролювати використання свого зображення, у тому числі право відмовитись від публікації. (Фон Ханновер проти Німеччини (№2) [ВП] № 40660/08 та 60641/08, § 96, ЄСПЛ 2012). Це має значення при зберіганні фотографій на громадських чи соціальних сайтах в Інтернеті. Це та сфера, де захист репутації та прав інших осіб стає особливо важливим, тому, що фотографії можуть містити дуже особисту або навіть конфіденційну інформацію про особу або її сім'ї (Справа Ферлагсгруппе Ньюс ГмбХ та Бобі проти Австрії №59631/09, 4 грудня 2012 року). У відповідності до ч.2 ст.14 ЗУ Закону України «Про захист персональних даних», поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. За змістом п.9 ч.2 ст.8 цього ж Закону, у випадку порушення законодавства про захист персональних даних суб'єкт персональних даних в праві застосовувати засоби правового захисту. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги, що стосуються неправомірного поширення відповідачем персональних даних позивача в мережі Інтернет також заслуговують на увагу та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У відповідності до ч.1 ст.492 ЦК України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів. Згідно ч.1 ст.494 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Відповідно до приписів ст.495 ЦК: майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: 1) право на використання торговельної марки; 2) виключне право дозволяти використання торговельної марки; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором. Матеріалами даної справи встановлено, що позивач є володільцем знаків для товарів і послуг «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», права на які зареєстровано відповідно до Свідоцтв №220265, №220266, №220267, №220268 від 12.12.2016 року, виданих Державною службою інтелектуальної власності України. Докази того, що позивач надавав третім особам право використовувати його персональні дані та зареєстровані права інтелектуальної власності відсутні. Статтею 21 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» передбачено, що захист прав на знак здійснюється у судовому та іншому встановленому законом порядку. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у зв'язку з застосуванням цього Закону. Суди відповідно до їх компетенції розв'язують, зокрема, спори про порушення прав власника свідоцтва. Враховуючи викладене суд вважає обґрунтованими позовні вимоги, які стосуються використання відповідачем поряд із недостовірними даними знаків для товарів та послуг, права на які належать позивачу та були зареєстровані у встановленому Законом порядку. Суд також звертає увагу на те, що функціонування сайту та похідних від нього, у тому числі розповсюдження у мережі Інтернет інформації про такі веб-ресурси створюють ситуацію, за якої дифамаційна та інша незаконна мова, в тому числі ненависні висловлювання в адресу позивача та висловлювання, які підбурюють до насильства, можуть бути поширені і надалі та залишатися постійно доступними в мережі. Збирання, індексація, зберігання та поширення персональних даних через пошукову систему Google Search є обробкою даних. Незважаючи на те, що пошукові системи не здійснюють контроль над персональними даними, опублікованими на веб-сторінках третіх сторін, вони визначають мету й засоби зазначеної вище обробки персональних даних та повинні розглядатися як такі, що здійснюють контроль за даними. Фактично, вони відіграють ключову роль у забезпеченні доступу до онлайн інформації. Суб'єкт даних має право вимагати від пошукової системи як контролера даних не відображати результати під час пошуку за іменем суб'єкта даних, коли, серед іншого, інформація видається неточною, неспіврозмірною, невідповідною або більше невідповідною чи надмірною для цілей обробки; враховуючи вразливість приватного життя суб'єкта даних; для створення справедливого балансу між основоположними правами суб'єкта даних та законним інтересом Інтернет-користувачів мати доступ до такої інформації. Дані висновки ґрунтуються зокрема на положеннях Конвенції «Про захист осіб у зв'язку з автоматизованою обробкою персональних даних» (як зазначається у Пояснювальному меморандумі, Конвенція №108 охоплює всі операції, що здійснюються в Інтернеті у зв'язку зі збиранням, зберіганням, зміною, видаленням та відновленням чи поширенням персональних даних), Директиви ЄС «Про захист персональних даних», а також практики Європейського суду (справи «Google Spain SL, GoogleInc. проти Іспанського агентства захисту персональних даних (AEPD) та Маріо Костехи Гонсалеса», C-131/12, рішення від 13 травня 2014 року). Відповідно до приписів ч.ч.1,2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Приймаючи до уваги обставини справи суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в частині визнання його та осіб, які діють в його інтересах, уповноваженими особами на звернення до он-лайн ресурсів та сервісів з метою захисту та відновлення порушених прав та інтересів позивача, що пов'язано із протиправним поширенням недостовірної інформації, використанням персональних даних та об'єктів прав інтелектуальної власності. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи обставини справи та оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підтверджуються матеріалами справи, у зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved