Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про вселення та усунення перешкод в користуванні квартирою, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач та відповідачі зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Згідно викопіювання з поверхового плану квартири, вказана квартира складається з трьох кімнат, площею 11,8 кв.м., 10,0 кв.м., 15,7 кв.м., а також підсобних приміщень у вигляді кухні, площею 8,2 кв.м., ванни, площею 2,6 кв.м., туалету площею 1,5 кв.м., коридору 10,3 кв.м., балкону та лоджії. Загальна площа квартири 62,4 кв.м., корисна 60 кв.м., житлова 37,5 кв.м., підсобна 23 кв.м. Вказана вартира є неприватизованою. Між сторонами існує спір щодо порядку користування зазначеною квартирою, відповідачі проти проживання позивача в зазначеній квартирі, відмовляються пускати [PERSON] до квартири, доступ до особистих речей, які є у зазначеній квартирі у позивача відсутній, ключів у квартирі не має. У [PERSON] іншого місця проживання не має, а відповідачі не визнають його право користування квартирою. В судовому засіданні позивач та представник позивача за первісним позовом уточненні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити в повному обсязі, надавши письмовий відзив, згідно якого вважають, що зустрічна позовна заява не підлягає задоволенню, через неправомірну поведінку відповідачів, які змушували [PERSON] покинути зазначену квартиру. У квітні 2013 року [PERSON] був сильно побитий [PERSON], що змусило його звернутися до правоохоронних органів, а також відповідачі заблокували йому доступ до квартири та особистих речей, не надавали ключі від вхідних дверей, що підтверджується актом від 04.05.2016 року. Також позивач пояснив, що після конфлікту з братом та побиття він був змушений покинути квартиру та тимчасово проживати у батька, відповідачі змінили замок і з 2014 року у нього не має доступу до квартири. В 2013 році звертався до суду з позовом про розподіл особових рахунків, але йому було відмолено, так як він не мав особистих доходів. Його речі залишились в квартирі і він звертався в 2016 році до матері забрати їх та щоб вона надала йому ключі від квартири, але йому було відмовлено. В судовому засіданні відповідачі, представник відповідачів за первісним позовом позовні вимоги не визнали в повному обсязі, подавши зустрічний позов до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] в квітні 2013 року забрав свої особисті речі та переселився на нове місце проживання до його батька за адресою: [ADDRESS], де проживає постійно по теперішній час. Факт не проживання [PERSON] у зазначеній квартирі підтверджується актом КП «МЖКЦ» від 20.05.2016 року. [PERSON] та [PERSON] ніяких перешкод в проживанні в квартирі за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не чинили, а навпаки [PERSON] погрожував [PERSON] фізичною розправою. Квартиру плату та комунальні послуги повністю сплачують [PERSON] та [PERSON], так як [PERSON] ці послуги не сплачує. Добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою [PERSON] не бажає. Також [PERSON] погрожує, що вкраде їхні речі та зробить з них злодіїв, він не дасть їм спокійно проживати, буде приходити до квартири та робити різні пакості, створюючи [PERSON] та [PERSON] нестерпні умови для проживання. Рішенням Южного міського суду Одеської області від 11.02.2014 року відмовлено в позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про зобовязання укласти окремий договір найму. Також відповідачі пояснили в судовому засіданні, що перешкод у користуванні квартирою позивачу не чинили, до 2015 року у нього була можливість попасти до квартири, так як замки були змінені тільки в 2015 році. В 2016 році [PERSON] особисто віддала позивачу його речі. В квітні 2016 року позивач дзвонив [PERSON] та погрожував йому та його сімї, вимагав свою частину квартири, але не мав наміру проживати в спірній квартирі. В травні 2016 року не впустили [PERSON] до квартири, так як він погрожував фізичною розправою, він був зі своїм представником, його поведінка була неадекватною, акт про відмову в доступі до квартири та особистих речей не складався. Представник Южненської міської ради до судового засідання не зявилася, надавши до суду заяву, згідно якої просить справу слухати в її відсутність, при ухвалені рішення покладається на розсуд суду. Вислухавши сторони, розглянувши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позов представника [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою підлягає задоволенню, а зустрічний позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідачі за первісним позовом зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «МЖКЦ» від 20.05.2016 року (а.с.6). Відповідач за первісним позовом [PERSON] є матірю позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом [PERSON], що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Згідно викопіювання з поверхового плану квартири, вказана квартира складається з трьох кімнат, площею 11,8 кв.м., 10,0 кв.м., 15,7 кв.м., а також підсобних приміщень у вигляді кухні, площею 8,2 кв.м., ванни, площею 2,6 кв.м., туалету площею 1,5 кв.м., коридору 10,3 кв.м., балкону та лоджії. Загальна площа квартири 62,4 кв.м., корисна 60 кв.м., житлова 37,5 кв.м., підсобна 23 кв.м. (а.с.7) Вказана квартира є неприватизованою. Згідно ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найма жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статі, перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач і члени його сімї. Тобто позивач за первісним позовом зареєстрований та проживав за вказаною адресою, як член сімї наймача [PERSON] Згідно рішення Южного міського суду Одеської області по цивільній справі №519/1495/13-ц від 11.02.2014 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Южненської міської ради Одеської області, комунального підприємства "Міський житлово-комунальний центр", про зобов'язання змінити договір найму, зобов'язання укласти окремі договори найму щодо квартири за адресою: [ADDRESS] відмовлено. Дана обставина підтверджує, що між сторонами тривалий час зберігаються спірні відносини щодо порядку користування зазначеною квартирою. Згідно ст.9 ЖК України, ст.47 Конституції України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст.71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст.72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. П.10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України зазначено, що у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України) необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що сторони по справі він знає з часу заселення в спірну квартиру. [PERSON] не бачив 3-4 роки, тому підписав акт про не проживання. В квартирі був два рази, коли було затоплення. Кому належать речі не знає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що сторони по справі є його сусідами. [PERSON] є його другом з дитинства. Зі слів [PERSON] його побив брат [PERSON], це було кілька років назад, він бачив у [PERSON] гематоми на обличчі, садіни на руці, шиї, спині. [PERSON] казав, що його не пускають до квартири проживати, виникають сварки, ключів від квартири у [PERSON] не було. Допитана в судовому свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою сторін по справі. [PERSON] вона не бачила останніх 3-5 років. Акт про не проживання підписувала, в квартиру заходила, в коридорі речей його не було, тому вирішила, що [PERSON] в квартирі не мешкає. При таких обставинах суд вважає, що позов представника [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні встановлені факти перешкод з боку відповідачів [PERSON] у користуванні спірною квартирою, між сторонами протягом значного часу тривають неприязні відносини, судом вирішувався спір щодо порядку користування спірною квартирою шляхом зобов'язання змінити договір найму і укласти окремі договори найму квартири, причина відсутності позивача є поважною, оскільки неприязні стосунки, які склались між сторонами перешкоджають його проживанню в квартирі, натомість інтересу до житла він не втрачав та тривалий час захищає свої інтереси, також за ним зберігається право користування жилим приміщенням як члена сімї наймача, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом вселення його у спірну квартиру. З вказаних підстав поданий зустрічний позов задоволенню не підлягає. Згідно ст.ст.10, 27, 60 ЦПК України сторони, яки приймають участь у справі, користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Outcome: approved