Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з первісним позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В первісному позові зазначено, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Після розірвання їх шлюбу дитина залишилась проживати разом із позивачкою, з цього часу, як вказує позивач, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї дитини, вихованням та утриманням дитини не займається, долею не цікавиться, матеріальної допомоги на його утримання не надає, про його фізичний, розумовий та моральний розвиток не піклується. На підставі викладеного, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивача та позивачка на позовних вимогах наполягали, та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечували, вважають його способом захисту відповідача перед судом, посилаючись начебто на те, що позивачка чинила йому перешкоди в спілкуванні, однак це не відповідає дійсності, оскільки батьки відповідача без перешкод спілкуються з онуком, йому також не було ніяких перепон у спілкуванні та вихованні з її боку. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти первісного позову, посилаючись на свій зустрічний позов, згідно якого позивачка перешкоджає з вересня 2013 року відвідувати та бачити сина, він намагається наполягати на своїх правах, однак позивачка чинить сварки у присутності дитини, на день народження дитини не пустила до сина. Позивачка постійно відмовляє йому у спілкуванні з сином, забороняє приймати від нього будь-які подарунки, позивачка відмовляється від його аліментів, заборгованість по яким він їй виплатив. На підставі викладеного просять, відмовити у первісному позові, зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкоди брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON], [INFO]. Встановити час та дні для їх зустрічей з сином: - кожної неділі з 11-00 години до 13-00 години, в присутності матері дитини до досягнення дитиною трьох років; - після досягнення дитиною трьох років кожної суботи місяця з 11-00 години до 14 години, а також кожної неділі місяця з 11-00 години до 17-00 години, без присутності матері дитини. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації в судовому засіданні посилаючись на висновок Органу опіки та піклування, згідно якого виходячи з інтересів дитини, та враховуючи те, що батько бажає виконувати батьківські обов'язки вони не підтримують первісний позов про позбавлення його батьківських прав, проти задоволення зустрічної позовної заяви не заперечують. Суд, вислухавши думку прокурора, який вважає необхідним відмовити в первісній позовній заяві, а проти зустрічної позовної заяви заперечень не має, вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, проаналізував зібрані про справі докази, приходить до наступних висновків. Так, згідно статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, що дійсно між позивачем та відповідачкою 16 червня 2012 року було зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Вознесенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області з актовим записом №10. [INFO] у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого виконавчим комітетом Вознесенівської сільської ради Запорізької області (а.с.7). 18 вересня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення Мелітопольського міськрайоного суду Запорізької області від 18 вересня 2013 року (а.с.9). Дитина залишилася проживати разом з позивачкою, що підтверджується копією довідки з місця проживання виданої Вознесенівською сільською радою (а.с.10). Ці факти сторонами не оспорювалися в судовому засіданні, тому суд вважає їх достовірно встановленими, а тому такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Щодо посилань позивачки на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, вихованням та утриманням дитини не займається, долею не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає, про їх фізичний, розумовий та моральний розвиток не піклується, суд виходить з наступного. За приписами пп. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей. При цьому слід врахувати, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Судом встановлено, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 18 вересня 2013 року з відповідача за первісним позовом на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання сина /а.с.9/, у нього малася заборгованість з їх виплати, яку він виплатив /а.с.50/, про що сама підтвердила в судовому засіданні. Отже матеріальну частину своїх батьківських зобов'язань він виконав. Як вказує відповідач за зустрічною позовною заявою, про що не заперечував представника позивача та позивачка в судовому засіданні, він хоч і не часто, проте намагався спілкуватися зі своєю дитиною. Однак таку пасивну поведінку відповідача суд не розцінює як ухилення від виховання дитини так як суд не бачить в цьому винної поведінки батька, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками. Натомість суд вважає, що ситуація, що склалася у спілкуванні відповідача із сином є наслідком виключно небажання позивачки в участі у вихованні дитини відповідачем, про що вона не заперечує в судовому засіданні. За місцем проживання та за місцем роботи відповідач характеризується виключно з позитивної сторони /а.с.41-42/ Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України, Конвенції про права дитини позбавлення батьківських прав - це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Щодо показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які показали в судовому засіданні, що дитина проживає разом з позивачкою, тільки з її слів їм відомо, що батько дитини не навідується до дитини та не приймає участь у його вихованні та не надає матеріальної допомоги. Суд ставиться критично до вказаних показань, так як дані свідчення дали родичі позивачки, що викликає сумнів у їх неупередженості Крім того, як показали допитані в судовому засіданні в якості свідків син позивачки [PERSON]., у якого склалися неприязні відносини з відповідачем, та батько позивачки [PERSON], відповідача необхідно позбавити відповідача батьківських прав задля безперешкодного виїзду з дитино за кордон, та в подальшому не просити у нього дозволу на виїзд дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування 04.02.2015 року № 01-24/128 щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав Орган опіки та піклування, враховуючи що відповідач за зустрічним позовом бажає виконувати батьківські обов'язки по вихованню дитини та

Outcome: approved