Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з обліку по місцю прописки, а саме житловим будинком [ADDRESS] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що позивач являється власником житлового будинку [ADDRESS] З відповідачем [PERSON], перестав проживати як подружжя з 01 січня 1999 року. Його колишня дружина- відповідач [PERSON] та другий його син [PERSON] вибрались з будинку за [ADDRESS] та більше в ньому не проживають.Тому Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 липня 2013 року шлюб було розірвано. Стосовно складної ситуації в державі позивач не в змозі сам оплачувати комунальні послуги, якими користуюється, а саме сплатою вартості газу, який використовується на отоплення будинку, так, як зі сторони відповідачів [PERSON] та [PERSON],він не отримує будь-якої допомоги на їх оплату, так як згідно діючого законодавства він має право на оформлення субсидії, яку оформити може лише при наявності доходів безпосередньо всіх мешканців його будинку. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши представника позивача , вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивач на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно є власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] (а.с.8), що також підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.9) Рішенням про розірвання шлюбу (а.с.10) підтверджується, що 29.07.2013 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано Довідкою Михайлівської сільської ради (а.с.11), підтверджується, що в [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] син [PERSON], проживає разом з батьком, колишня дружина [PERSON],та син [PERSON] який з 01.01.1999 року по даний час, за даною адресою не проживає. Відповідно до ст. 156 ЖК України "члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування житлом... До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням". Аналогічні положення містяться й в ч.1 ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї ( в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше на встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Коло членів сім'ї власника житла, правовий статус яких визначається ст. 156 ЖК УРСР, є аналогічним членам сім'ї наймача, які визначені ч.2 ст. 64 ЖК. До них належать дружина (чоловік) наймача, діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений в користуванні житлом інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач, перебуваючи в шлюбних відносинах з позивачем, до 2013 року не проживала в даному будинку, як член сім'ї, що підтвердилось в судовому засіданні. В 1999 році відповідач перестала проживати в будинку, а в 2013 році шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджено матеріалами справи. Стронами не було укладено будь-яких угод щодо права користування житловим будинком. Судом не встановлено, що відповідач був відсутнім в житловому будинку позивача весь цей час з будь-яких поважних причин, а тому він вважається таким, що втратив право користування житловим будинком позивача, так як не проживає в будинку позивача більше одного року, що передбачено ч.2 ст.405 ЦК України. За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття їх з обліку по місцю прописки , підлягає задоволенню.

Outcome: approved