Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем [PERSON], який рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 21.10.2017 року було розірвано. Від даного шлюбу вони мають двоє дітей [PERSON],[INFO].н. та [PERSON],[INFO] Позивач зазначає, що батько дітей не проживає разом з нею та дітьми, вихованням дітей не переймається, матеріальну допомогу на їх утримання не надає. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON],[INFO].н. та [PERSON],[INFO] Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши на адресу суду заяву відповідно до якої просить розгляд справи провести у її відсутність. Позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про місце дату та час судового засідання. Заперечень суду не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи служба у справах дітей виконавчого комітету Білозірської сільської ради до судового засідання не з'явився. Подав суду заяву відповідно до якої просить винести рішення у відсутність представника органу опіки та піклування. Позовні вимоги підтримує та не заперечує проти їх задоволення. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. У відповідності до ч. 1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з'явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у шлюбі який розірвано рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 21.10.2017 року. Відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 09.12.2011 року та серії [NUMBER] від 17.07.2014 року сторони зазначені батьками [PERSON],[INFO].н. та [PERSON],[INFO] Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 27.11.2017 року стягнуто із [PERSON] користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] аліменти щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень на кожну дитину, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 серпня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах виданого Черкаським районним ВДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області станом на 01.12.2018 року у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 30903,23 грн. Із висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Білозірської сільської ради за № 51/01-33 від 03.12.2018 року судом встановлено, що служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав. Ст.19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, стан; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»). Згідно норм ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до ст.164 ч.1 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона: п.2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно постанови Пленуму Верховного суду України 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 грудня 2018 року у справі № 686/24929/16-ц). При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв'язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 759/9995/16-ц). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, тому позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини (пункт 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити повністю і позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його малолітніх дітей [PERSON],[INFO].н. та [PERSON],[INFO], так як він матеріально не забезпечує дітей, участі у їх вихованні не приймає, не дбає про їх духовний та інтелектуальний розвиток, не цікавиться життям, а позбавлення батьківських прав є насамперед способом захисту прав та інтересів дітей та спрямований виключно на досягнення позитивного результату в їх долі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved