Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Відповідача про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) батька, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, обґрунтовуючи підставність своїх позовних вимог тим, що в період перебування у шлюбі з Відповідачем у них народилась донька [PERSON], [INFO]. У 2004 році [PERSON] залишив сім'ю з метою пошуків роботи та виїхав до США на заробітки. З того часу відповідач лише кілька разів спілкувався з донькою телефоном та декілька разів надсилав кошти на її утримання. З 2008 року відповідач участі в утриманні дитини не приймає та взагалі жодних відомостей про себе не давав. Вказані обставини свідчать про нехтування відповідачем обов'язку покладеного на нього законодавцем щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття, тому позивач вимушена була звернутись до суду із вищевказаним позовом. В судове засідання позивач та її представник не з'явились, в адресованій суду заяві, представник позивача зазначила про розгляд справи за їх відсутності, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач, будучи повідомленим про день та час розгляду справи в установленому законом порядку за зареєстрованою адресою місця його проживання наданою за відомостями адресно - довідкового підрозділу УДМС ГУДМС України у Вінницькій області, в судове засідання не з'явився, однак в розумінні правил ч.5 ст.74 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений належним чином про день та час розгляду справи. Ураховуючи те, що представник позивача скористалась наданими їй правами, передбаченими ч.2 ст.158 ЦПК України, а неявку відповідача суд визнає неповажною, тому підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, за таких обставин, суд здійснює розгляд справи на підставі зібраних у справі доказів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи, оцінивши усі зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшов до висновку про таке. Як убачається із свідоцтва про народження серія [NUMBER], батьками дитини [PERSON], [INFO] зазначено: батьком [PERSON], матір'ю [PERSON]. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 23.11.2012 року шлюб між сторонами даного спору було припинено шляхом його розірвання. Вказане рішення суду набуло законної сили 04.12.2012 року. В позовній заяві позивач зазначає, що дитина проживає із нею. Правовідносини, що є предметом даного спору, регулюються нормами Сімейного кодексу України. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 2 СК України та згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" ( п. 17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Ухвалою суду від 09.07.2014 року відповідачеві пропонувалось судом надати свої заперечення проти позову, проте таким правом відповідач не скористався. Судом з'ясовано, що дитина [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю, відтак остання набула права на звернення до суду із даним позовом про стягнення із відповідача на її користь аліментів на утримання їх спільної дитини. Відповідач перебуває за межами України на заробітках, що вказує на те, що він отримує матеріальний дохід, відтак є матеріально спроможним, однак у добровільному порядку батьківських обов'язків щодо матеріального утримання дитини не виконує. Інших аліментних зобов'язань не має. Визначаючи розмір присуджуваних до стягнення із відповідача аліментів, суд враховує положення ч.1 ст.182 СК України, а також у сукупності з усіма зібраними у справі доказами, вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти у частці у розмірі запропонованому позивачем, оскільки будь-яких доказів на спростування наведених позивачем у позовній заяві обставин відповідач не надав та не спростував їх належними та допустимими доказами. З огляду на викладене та у контексті наведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. На підставі ст. 88 ч. 3 ЦПК України, з відповідача в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved