Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевикладеним позовом, який обґрунтовує наступним. 17.12.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис № 31995 про стягнення з позивача на корить товариства «Фінансова компанія «Аланд», заборгованості за Договором № 002-06502-300612 від 30.06.2012 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки (між ПАТ «Дельта Банк», далі- банк, та позивачем) за період з 19.07.2018 по 29.11.2019), а саме : 8 566,58 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 5 381,66 грн прострочена заборгованість за процентами, витрати за вчинення виконавчого напису 300 грн. Загальна сума стягнення складає 14 248,24 грн. Зазначена заборгованість проводиться за період з 19.07.2018 року по 29.11.2019 року. Позивач зазначає, що вказаний виконавчий напис товариство «Фінансова компанія «Аланд» пред`явило до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Закарпатської області Пивоварову Юрію Георгійовичу та в порядку його виконання виконавцем відкрито виконавче провадження № 61022372. Позивач по справі вважає, що виконавчий напис № 31995, що вчинений нотаріусом є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вчинений з численним порушенням законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню. Зокрема позивач вказує на те, що всупереч Постанові КМУ від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідачем для вчинення виконавчого напису подано не передбачений Переліком документ - договір № 002-06502-300612 від 30.06.2012 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки без розрахунку заборгованості та інших документів. Також позивач вказує на те, що на момент вчинення спірного виконавчого напису Законом вже було заборонено вчиняти виконавчі написи на договорах, які не є нотаріально посвідченими і щодо стягнення боргу взагалі. У позові також зазначено, що вчиняючи виконавчий напис нотаріус не перевірив факт безспірності суми стягнення, відсутній був розрахунок заборгованості. У позивача перед банком не було непогашеної заборгованості. Якщо банк і обліковував заборгованість, то з дня обліку такої мало минути більше трьох років. На підставі викладеного вище позивач просить суд визнати таким, що не підлягає до виконання оскаржуваний виконавчий напис. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 25.02.2020 року в даній справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від відповідачів відзиву на позовну заяву не надходило. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомляв. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд даної справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися. Про причину неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши зміст позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини. Позивач уклав з ПАТ «Дельта Банк» Договір № 002-06502-300612 від 30.06.2012 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки. В пункті 6 вказаного договору зазначено, що позивач отримав картку. З поданої паперової копії вказаної картки вбачається, що її строк дії до грудня 2014 року. 17.12.2019 ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни із заявою оформити виконавчий напис, який і було оформлено цього ж дня. У виконавчому написі зазначено про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за Кредитним договором № 002-06502-300612 від 30.06.2012 (між ПАТ «Дельта Банк», далі також - банк, та позивачем) за період з 19.07.2018 по 29.11.2019), а саме : 8 566,58 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 5 381,66 грн прострочена заборгованість за процентами. Витрати за вчинення виконавчого напису 300 грн. Загальна сума стягнення складає 14 248,24 грн. До виконавчого напису прикріплено нотаріусом шляхом прошиття Договір № 002-06502-300612 від 30.06.2012 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки. Розрахунок заборгованості за вказаним договором відсутній, до виконавчого напису розрахунок не прикріплений. Відсутність розрахунку заборгованості тягне неможливість перевірки правильності обчислення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, зокрема, їх розміру. У виконавчому написі зазначено, що ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» набуло право вимоги до позивача, уклавши Договір про відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА від 02.10.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Аланд». Водночас в матеріалах справи відсутній Договір про відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА від 02.10.2019, а тому суд позбавлений можливості перевірити, чи є предметом вказаного договору відступлення прав вимоги до позивача, вказаної у виконавчому написі і стверджуваної заборгованості позивача перед банком, чи перейшло право власності на вимогу до позивача від банка до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд». ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» не надало суду докази звернення до позивача як новий кредитор. Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» документально не довело ні наявність заборгованості позивача, ні наявність як у нового кредитора права вимоги, ні набуття права вимоги до позивача внаслідок укладення договору про відступлення прав вимоги. Крім того, у виконавчому написі зазначено, що заборгованість стягується за період з 19.07.2018 по 29.11.2019, тобто після того, як закінчився строк дії картки і частково після дати стверджуваного Договору про відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА від 02.10.2019. Разом з тим така практика суперечить правовому висновку у справі № 444/9519/12, постанова ВП ВС від 28 березня 2018 року, згідно якого після закінчення кредитного договору відсотки за користування кредитними коштами не нараховуються. Водночас в матеріалах справи відсутні докази того та є недостовірним те, що у позивача виникла заборгованість перед банком у період з 19.07.2018, оскільки відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 02 жовтня 2015р. № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», а тому видача кредитних коштів позивачу була неможливою. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Як визначено у статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» після призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси. В силу положень ч.9 ст. 17 Закону України «Про банки та банківську діяльність» забороняється здійснювати банківську діяльність без отримання банківської ліцензії. Відповідно до ст. ст. 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» видача банком кредитів під проценти є видом банківської діяльності. За правилами ч.2 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку). Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає повноважень Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на здійснення банківської діяльності по нарахуванню відсотків за договором кредиту та пені при ліквідації банку. Виходячи із системного аналізу наведених норм закону та враховуючи положення ч. 1 ст. 8 ЦК України, з моменту прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та відкриття ліквідаційної процедури АТ «Дельта банк», останній втрачає право на здійснення банківської діяльності, зокрема, нарахування процентів за кредитним договором, надання кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до ст. 87 вказаного Закону Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» не подавала нотаріусу ні Договір про відступлення прав вимоги, ні засвідчену ним виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, як цього вимагає пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Оскільки згідно п. 1.5 договору між банком та позивачем кредитування здійснювалося лише 364 дні, картка позивачу видана 30.06.2012 року з невідомою кількістю коштів на рахунку, строк дії картки по грудень 2014, то вчинення виконавчого напису у 2019 році порушує правове регулювання ч. 2 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно якого виконавчий напис може бути вчинений, якщо з дня обліку заборгованості минуло не більше трьох років (ч. 2 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу - п. 3.4 Глави 16 Порядку. Отже, приватний нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, порушив ч. 2 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та п. 3.1,3.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а тому нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис на будь-якому кредитному договорі. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі N 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 21 березня 2017 року N 23, а тому як банк, так і нотаріус знали станом на 17.12.2019 року про відсутність правових підстав для вчинення виконавчого напису. Крім того, станом на 30.06.2012 рік законодавство України не передбачало право вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах як спосіб захисту права. Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язковаумова вчиненнянотаріусом виконавчогонапису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною відповідача не було надано суду в порушення положень ст.ст. 76-81 ЦПК України, належних і допустимість доказів в обґрунтування того, що приватному нотаріусу були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Як і відсутні відомості, що сума заборгованості утворилась у зазначений у виконавчому написі час, при цьому судом враховано термін кредитування, та відповідний ліміт тіла кредиту, який передбачили сторони. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст.15,16,18 ЦК України, ст. ст.50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Судом встановлено, що відповідачем, як кредитором, не було подано до приватного нотаріуса в обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором розрахунок заборгованості. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не були враховані положення ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Вирішуючи цей спір суд враховує правову позицію, висловлену у постанові ВП ВС від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц, відповідно до якої : вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів ; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису ; суд має надати оцінку документам на підтвердження безспірності заборгованості, перевірити факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, перевірити дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всі вимог закону. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн, сплачений за подання позову, та судовий збір в розмірі 420,4 грн за подання заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved