Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями №17, розташований по вул.Гончарній в с.Пиріжна Кодимського району Одеської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що в 2005 році між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу вказаного будинку. Відповідач [PERSON] передала позивачу всю правовстановлюючу документацію на обєкт нерухомості, ключі від будинку. Позивач, в свою чергу, сплатив обумовлену суму коштів, а відповідач надала розписку про отримання вказаних коштів та зобов'язалася нотаріально посвідчити вказану угоду. Тобто, угода фактично відбулася, позивач добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти цим майном протягом десяти років. Однак до цього часу відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, уникає зустрічей. В зв'язку з цим, позивач позбавлений можливості належним чином оформити договір купівлі-продажу житлового будинку, тому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями №17, розташований по вул.Гончарній в с.Пиріжна Кодимського району Одеської області та земельну ділянку площею 0,2151 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за тією ж адресою. В судове засідання позивач не зявився, надавши до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, надавши до суду клопотання в якому просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В п. 24 Постанови № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" Пленум Верховного Суду України дав розяснення, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження обставин справи. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч.1ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Крім того відповідно до ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Outcome: approved