Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійснення власником права користування та розпорядження житловим будинком,виселення із займаного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення , мотивуючи тим, що [PERSON], є власником житлового будинку № [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.09.1991р., зареєстрованим КП «Якимівське БТІ» 19.06.2001р. 19.10.1999р. син позивача, [PERSON], [INFO] р. \\ н., був зареєстрований в його будинку. Відповідач систематично зловживає спиртними напоями та краде майно з подвір'я батька, а коли останній намагається з'ясувати куди він подів крадене, син виражається нецензурною лайкою в його адресу, кидається на нього, погрожує йому розправою, що робить неможливим проживання [PERSON] з відповідачем в одному будинку. В зв'язку із зазначеним позивач неодноразово звертався із заявами до поліції, але заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Зазначені факти підтверджуються листом начальника Якимівського відділення поліції Мелітопольського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області від 19.05.2017р. Добровільно виселитися з житлового будинку [ADDRESS] відповідач відмовляється, тому позивач для вирішення цього питання змушений звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позов у повному обсязі, просили його задовольнити . Відповідач, належним чином викликаний у судове засідання, до суду не з'явився,причини неявки суду не повідомив, суд ухвалив слухати справу без участі відповідача. Під час судового засідання були вивчені наступні докази по справі: - копія паспорта, ідентифікаційний номер позивача (а.с.5) - копія домової книги (а.с.6-7) - договір купівлі - продажу (а.с.8-9) - довідка про склад сім»ї (а.с.10) - лист Якимівського ВП (а.с.11,15) - довідка АРМОР (а.с.16) - постанови про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] (а.с.17-20) - інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав (а.с.31-32) - лист Якимівського ВП (а.с.39) У судовому засіданні судом було встановлено, що позивач 24.09.1991 р. придбав будинок № [ADDRESS], зареєстрував право власності у БТІ відповідно до діючого на той час законодавства та ст.226-227 ЦК України 1963 р. позивач є з 24.09.1991 р. та до теперішнього часу власником зазначеного будинку ( а.с.8-9) Відповідач зареєстрований та фактично мешкає у будинку позивача з 22.10.1991 р. як член родини позивача ( є його сином) Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України виселення може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультативними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, для застосування норми цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів тощо. Так, звертаючись до суду із зазначеним позовом позивач вказав, що відповідач створює неможливі умови для проживання сторін в будинку, просив виселити його з будинку на підставі ст. 116 ЖК України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Судом встановлено, що позивач вертався до поліції з заявою на відповідача щодо порушення правил співжиття,спричинення позивачу моральних та емоційних страждань, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності ( а.с.17), з'являвся двома у нетверезому стані та за те, що знаходився біля будинку позивача у нетверезому стані двічі притягувався до адміністративної відповідальності ( а.с.18,20). Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 157 ЖК України члена сім'ї власника житлового будинку може бути виселено у випадках,передбачених ч.1 ст. 116 ЖК. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Оскільки до відповідача були вжиті передбачені законом заходи попередження, які не дали позитивних результатів, суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 157 ЖК України та ч.1 ст. 116 ЖК України позовні вимоги підлягають задоволенню та відповідача необхідно виселити з будинку позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved