Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. В обгрунтування своїх позовних вимог вказала, що на підставі договору купівлі-продажу від 14 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Марчуком В.М. та зареєстрованим у реєстрі за № 871, їй належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний будинок зареєстровано за [PERSON] 30.09.2008 року комунальним підприємством «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 15727657. Даний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1763, яка належала [PERSON] , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ВН № 1201, виданим Степанівською сільською радою Теплицького району Вінницької області 20.09.1999 року. Під час укладення договору сторони домовилися, що до покупця [PERSON] переходить право власності на будинок, що розташований на земельній ділянці, площею 0,1763 га, про що зазначено в п.п. 1-3 договору. При укладенні договору купівлі-продажу, продавець [PERSON] , передала покупцеві [PERSON] Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1763 га. Станом на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку діюче законодавство не передбачало обов`язку на укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, на якій він розташований. [PERSON] померла [INFO] у с. Степанівка. Спірна земельна ділянка з часу укладення договору купівлі-продажу і на даний час перебуває у володінні позивача, яка позбавлена можливості належним чином оформити право власності на вказану земельну ділянку, оскільки відповідач [PERSON] , який є спадкоємцем [PERSON] не оформив спадщину на дану земельну ділянку як таку, що не увійшла до спадкової маси, тому що житловий будинок відчужений [PERSON] відповідно до Земельного кодексу України та разом із будинком до покупця [PERSON] перейшла у власність також і земельна ділянка. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просить проводити судове засідання у її відсутності, свої позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоваене поштове повідомлення, відзив на позовну заяву до суду не направив. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності врегульовано ч. 3 ст. 211 ЦПК України, згідно якої, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Ухвалою судді від 11.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 14 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом теплицького районного нотаріального округу Марчуком В.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 871, [PERSON] належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці площею 0,1793 га (а.с. 14). Право власності на вказаний будинок зареєстровано за [PERSON] 30.09.2008 року комунальним підприємством «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 15727657. Даний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1763, яка належала [PERSON] , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ВН № 1201, виданим Степанівською сільською радою Теплицького району Вінницької області 20.09.1999 року (а.с. 17). Відповідно до договору на земельній ділянці, площею 0,1763 га, наданій продавцеві в приватну власність згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ВН № 1201 та згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП "Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" від 18.03.2008 року за № 18127426, розташовано: житловий будинок загальною площею 53,10 кв.м., житловою площею 31,37 кв.м., позначений літерою А, та будівлі, позначені літерами: а-веранда, Б-сарай, П-погріб, про що зазначено в п. 3 договору (а.с. 14). При укладенні договору купівлі-продажу, продавець [PERSON] , передала покупцеві [PERSON] також Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1763 га. Рішенням 2 сесії 7 скликання Степанівської сільської ради № 19 від 03.12.2015 року [ADDRESS] (а.с. 22). [PERSON] померла [INFO] в с. Степанівка, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с. 18). Згідно з довідкою Степанівської сільської ради № 106 від 16.01.2019 року [PERSON] використовує без правовстановлюючих документів на території Степанівської сільської ради земельну ділянку площею 0,1763 за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] відповідно до державного акту серії ВН № 1201 для ведення особистого підсобного господарства, реєстраційний номер 158 (а.с. 19). Відповідно до довідки Степанівської сільської ради № 108 від 16.01.2019 року, [PERSON] зареєстрована та проживає у будинку [ADDRESS] (а.с.20). Позивач позбавлена можливості належним чином оформити право власності на вказану земельну ділянку, оскільки відповідач [PERSON] , який є спадкоємцем [PERSON] , не оформив спадщину на дану земельну ділянку як таку, що не увійшла до спадкової маси, тому що житловий будинок був відчужений [PERSON] відповідно до Земельного кодексу України та разом із даним будинком до покупця [PERSON] перейшла також і земельна ділянка. За змістом ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктами 1, 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. За змістом статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому, при застосуванні положень статті 120 Земельного кодексу України у поєднанні з нормою статті 125 Земельного кодексу України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Разом з тим, пунктом «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Таким чином, аналізуючи викладене вище, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 Земельного кодексу України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Саме такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16. З огляду на те, що [PERSON] набула право власності на житловий будинок у [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 14.04.2008 року та відповідно до положень ст. ст. 120, 125 Земельного кодексу України земельна ділянка площею 0,1763 га за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований належний позивачу житловий будинок, набула ознак об`єкта права власності позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved