Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що його подружнє життя з відповідачем не склалося. Причиною розірвання шлюбу є протилежні погляди на шлюб, сім'ю та життєві цінності, окреме особисте життя, сварки, непорозуміння, втрата почуття взаємоповаги, що є перешкодою для подальшого існування сім'ї. Спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини припинено, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. За таких обставин шлюб існує формально, сім'я фактично розпалася і зберегти її неможливо. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги в повному обсязі, просили шлюб розірвати, посилаючись на викладене у позовній заяві. Зазначили також те, що примирення неможливе, так як позивач тривалий час має іншу жінку, з якою планує побудувати сім'ю та проживати у належній йому квартирі. З відповідачем вони проживають в різних кімнатах вже більше року, ведуть окремо бюджет, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, не ведуть спільне господарство. Проживати з відповідачем позивач не бажає, бо це спричиняє йому душевні страждання. Зокрема, зазначив, що у відповідача є власна квартира. Категорично заперечував щодо строку на примирення, зазначав, що зберегти родину неможливо. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечувала, посилаючись на те, що збереження сім'ї можливе. Зазначила, що їй відомо про іншу жінку, однак вважає, що чоловік повернеться до неї, виїжджати з квартири не бажає, хоче бути ближче до позивача, при цьому в квартиру доклала багато зусиль, при цьому, якщо чоловік хоче проживати з іншою жінкою, то він не позбавлений права орендувати житло окремо, зокрема, не заперечує проживати втрьох. З приводу подачі зустрічної позовної заяви про поділ майна пояснила, що перебувала в шоковому стані, тому і подала. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 травня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві, а/з № 351. Від шлюбу сторони дітей не мають. При вирішенні питання щодо надання строку на примирення, суд, заслухавши думку сторін, дійшов висновку, що він є недоцільним, виходячи з наступного. Більше року шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають в різних кімнатах, зокрема, спільний бюджет не мають, майже не спілкуються, вихідні, відпустку разом не проводять, харчуються окремо, що не заперечувалось стороною відповідача, яка зазначила, що відповідач не бажає йти на контакт. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Що стосується заперечень відповідача щодо розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що за змістом ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зокрема, в судовому засіданні відповідачем було подано зустрічну позовну заяву про поділ майна, що свідчить про відсутність у відповідача реального бажання зберегти сім'ю та, крім того, свідчить наявність матеріального характеру небажання розривати шлюб. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Позивач зберегти сім'ю та відновити свої стосунки категорично не бажає, оскільки близько року має іншу жінку, з якою планує створити нову сім'ю, про що відомо відповідачу. Згідно з ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідачу було відомо про бажання позивача розірвати шлюб, при цьому останньою не вживалося будь - яких заходів для примирення, про що свідчать пояснення сторін. Позивач зазначив, що після отримання повістки, дружина зазначила про намір поділу майна, однак не про примирення та налагодження стосунків. Крім того, відповідач в судовому засіданні зазначила, що «позивач не позбавлений права орендувати окреме житло з іншою жінкою» або ж «щодо проживання втрьох в одній квартирі», що є незрозумілим для суду. Позивач категорично заперечував щодо надання строку на примирення, оскільки його рішення є виваженим і остаточним, вони перестали існувати як сім»я, при цьому кроків на примирення не відбувалося. Згідно з п.10 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Виходячи з зазначеного, збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, оскільки останнім зазначено про намір створення сім»ї та проживання у належній йому квартирі, де на даний час проживає відповідач. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, тому є наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved