Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивачка 11.05.2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 26.03.2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] Через відсутність взаємопорозуміння та спільних інтересів, сімейне життя не склалося, шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведеться, у звязку з чим позивач просить суд: розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] 26.03.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського МУЮ в Одеській області. Позивачка в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, розглянувши справу у її відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечує . Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Враховуючи вимоги\~ст.157 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням cт. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.03.2014 року сторони зареєстрували шлюб (актовий запис № 96), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 205881, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського МУЮ в Одеській області (а.с.3). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №414967, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського МУЮ в Одеській області (а.с.4). Відповідно до ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивачка у своєму позові зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини з 2015 року, спільне господарство не ведеться, спору про поділ майна немає, згоди про утримання дитини досягнуто, позивач глибоко переконана, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу.

Outcome: approved