Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що з 2003 року по 15.04.2010 року перебувала з відповівдачем у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народився син [PERSON], який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. У грудні 2009 року відповідач покинув сім'ю, проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не відвідує її. У зв'язку з наведеним, позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно його малолітнього сина, стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку до досягнення повноліття. Позивач [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позові, підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні висловив свою незгоду з позовними вимогами позивача, зазначив, що дійсно перебував з позивачем у зареєстрованому шлюбі з 2003 по 2010 рік, від шлюбу мають сина [PERSON]. На його утримання відповідач матеріальної допомоги не надавав та з 2010 року його не бачив, хоча мав намір відвідати сина. Причин, що заважали йому зробити це, назвати не може. Також зазначив, що має ще одного сина від другого шлюбу. Прокурор Кофанов О.О. підтримав позовні вимоги [PERSON] Представник третьої особи виконкому Служби у справах дітей Краснодонської державної адміністрації Луганської області за довіреністю Ухатюк Н.П. у судовому засіданні просила розглянути справу на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 15.04.2010 року було розірвано шлюб (а.с. 4). Також встановлено, що сторонни є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 3). Згідно з довідкою про склад сім'ї від 12.11.2013 року, виданною виконавчим комітетом Сімейкіноської селищної ради, дитина проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Рішенням Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 05.06.2013 року було усунуто перешкоди у розпорядженні позивачем будинком за зазначеною адресою шляхом зняття [PERSON] з реєстрації (а.с. 8-10). З акту від 12.11.2013 року, складеного комісією Сімейкіноської селищної ради, вбачається, що позивач виховує свого сина сама, відповідач участі у житті сина не приймає, не підтримує його ні морально, ні матеріально (а.с. 6). Про це також зазначено і у довідці Сімейкинської ЗШ І-ІІІ ст., яку відвідує [PERSON] (а.с. 7). Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Під час розгляду справи з'ясувалося, що відповідач дійсно свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню своєї малолітньої дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме нехтування відповідачем своїми обов'язками по вихованню дитини, що узгоджується з роз'ясненнями, наведеними у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року. В порядку ст. ст. 57-60 ЦПК України відповідач не надав суду належних та допустимих доказів у підтвердження наміру щодо виконання своїх обов'язків по вихованню дитини у майбутньому. На підставі наведеного, суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] За таких обставин, відповідно до ст. 166 СК України, відповідач втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути її законним представником; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які міг би мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Дані обставини не звільняють відповідача від обов'язку щодо утримання дитини в порядку ч. 2 ст. 166 СК України. Тому суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача аліментів обгрунтованою та приходить до висновку про необхідність одночасно з позбавленням батьківських прав вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини. За положеннями ст. 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо аліменти стягуються на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 чатини усіх доходів, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, від дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. На підставі наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити дану позовну заяву, позбавити відповідача батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON], стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якими передбачений обов'язок відповідача відшкодувати позивачеві понесені нею та документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 229,40 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved