Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис №4889, вчинений 31.10.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем щодо стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» заборгованість, що виникла за Кредитним договором №852-1-27/45/1/8-189 від 05.09.2008 року, який укладений між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] , у розмірі 116 793,38 доларів США та 1 500 гривень за вчинення виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що нотаріус порушив порядок вчинення виконавчого напису, не направивши позивачу вимогу, не врахував та не перевірив факт безспірності заборгованості, не зазначив у написі жодного документа, що підтверджує суму безспірної заборгованості, а також проігнорував той факт, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Позивач надала суду рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2020 року в рамках справи №638/18588/13-ц, яким у задоволенні позову Акціонерного Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в правонаступництві Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» до [PERSON] про стягнення суми відмовлено та встановлено, що строк позовної давності для стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором №852-1-27/45/1/8-189 від 05 вересня 2008 року станом на 18.11.2013 року сплинув. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідач Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» був належним чином повідомлений, відзиву на позовну заяву надано не було. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.10.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявку суду не повідомив. Третя особа - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович в судове засідання не з`явився. Відповідно до ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 05.09.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», та [PERSON] було укладено Кредитний договір №852-1-27/45/1/8-189 на купівлю транспортних засобів (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 111 750,00 доларів США на строк до 04.09.2015 року. Додатковою угодою №1 від 10.07.2009 року до вказаного Кредитного договору внесено зміни, відповідно до яких сума кредиту становила 116 753,51 доларів США з кінцевим терміном погашення до 04.09.2017 року. 31.10.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №4889, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «АЛЬФА-БАНК» заборгованості за Кредитним договором, який укладений між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] у розмірі 116 793,38 доларів США та 1 500 гривень за вчинення виконавчого напису. Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Судом встановлено, що 18.11.2013 року ПАТ «УКРСОЦБАНК» звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, в якому просило суд стягнути на свою користь заборгованість за Кредитним договором №852-1-27/45/1/8-189 від 05 вересня 2008 року у розмірі 72484,09 доларів США. Рішенням від 20 січня 2014 року позовні вимоги задоволені. Відповідно до заяви про перегляд заочного рішення від 06 вересня 2019 року, ухвалою від 23 вересня 2019 року вказане рішення скасоване. Ухвалою суду від 31.01.2020 року АТ «Альфа-Банк» було залучено до участі у справі, як правонаступника АТ «Укрсоцбанк». Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2020 року в рамках справи №638/18588/13-ц у задоволенні позову Акціонерного Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в правонаступництві Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» до [PERSON] про стягнення суми відмовлено. Серед іншого, вказаним рішенням суду встановлено, що строк позовної давності для стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором №852-1-27/45/1/8-189 від 05.09.2008 року станом на 18.11.2013 року сплинув. Виходячи із того, що банк звертався до [PERSON] із вимогами про повернення кредиту ще 22.12.2008 року з листом-повідомленням, в якому вимагалося здійснити повне погашення кредиту до 31.12.2008 року; 20.01.2009 року з листом-повідомленням, в якому вимагалося здійснити повне погашення кредиту до 31.01.2009 року; 13.04.2009 року з вимогою, в якій вимагалося протягом 30 днів повернути кредит в повному обсязі та сплатити усю заборгованість; 21.04.2009 року з листом-повідомленням, в якому вимагалося здійснити повне погашення кредиту до 30.04.2009 року; також направлялися аналогічні листи-повідомлення від 20.05.2010 року, 21.06.2010 року, 20.07.2010 року. Останній лист-повідомлення містить вимогу про повне повернення кредиту зі сплатою усієї заборгованості до 31.07.2010 року. Згідно з п. 3.3.8 Договору кредиту, позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення Кредитора про невиконання п. 3.2.3.1-3.2.3.6 цього договору, повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти з можливою неустойкою. При цьому, відповідно до п. 7.2 Договору кредиту така вимога вважається врученою з моменту проставлення штемпеля відділення зв`язку або з моменту вручення під розписку. Таким чином, направивши [PERSON] вимогу згідно з п. 3.3.8 Договору кредиту банк фактично змінив дату виконання зобов`язання за договором, й строк є таким що настав з 31 дня після направлення вимоги. Отже, ПАТ «Укрсоцбанк» скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 3.3.8 кредитного договором правом та пред`явив до позичальника вимогу про дострокове погашення кредитних зобов`язань. Застосування строків позовної давності до вимог банку, із посиланням на те, що пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює визначення моменту початку перебігу строку позовної давності. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15 та постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16. Підстав відступити від цієї правової позиції під час розгляду справи №520/13078/15-ц Верховним Судом не встановлено. З урахуванням встановлених обставин щодо направлення вимоги про дострокове повернення кредиту відповідачу суд приходить висновку, що строк позовної давності для стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором №852-1-27/45/1/8-189 від 05 вересня 2008 року станом на 18.11.2013 року сплинув. При цьому, заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до статті 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, тобто після укладення первісним і новим кредиторами договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, для АТ «Альфа-Банк» строки звернення до суду підлягають обчисленню так само, як і для ПАТ «Укрсоцбанк». Зазначені висновки відповідають висновкам Верховного Суду, зробленими у постановах №569/12619/15-ц від 25.03.2019 р., №220/328/16-ц від 20.06.2018 р. Факт пропуску строку позовної давності для пред`явлення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №852-1-27/45/1/8-189 до [PERSON] став підставою для відмови в задоволенні позову. Отже, Акціонерне товариство «Альфа-Банк», яке з 15 жовтня 2019 року стало правонаступником АКБСР «УКРСОЦБАНК», набуло право вимоги вже без такого права щодо [PERSON] , оскільки строк позовної давності на той час вже було давно пропущено. У порушення статті 87 Закону України «Про нотаріат», підпунктів 3.1, 3.4 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус вчинив виконавчий напис, хоча з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Також, при розгляді даної справи, суд бере до уваги те, що відповідно до п. 2 постанови КМУ від 29.06.99 N 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими заборгованість проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса", для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Слід зазначити, що суд позбавлений можливості встановити, чи були надані нотаріусу документи передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, оскільки, відповідачем та приватним нотаріусом така інформація не надавалась. Крім того Акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» не надано доказів, що [PERSON] направлялась вимога про виконання умов кредитного договору, у зв`язку з чим остання була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до Постанови ВП ВС від 21.09.2021 року по справі №910/10374/17 зміст частини 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійної і достатньою підставою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 908 грн.

Outcome: approved