Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду та просить надати дозвіл на виїзд за межі України її неповнолітній доньки [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] до Сполучених Штатів Америки та Республіки Австрія безстроково до набуття [PERSON] шістнадцяти річного віку. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 07.07.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Бабушкінським відділом РАЦС Дніпровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що вчинено актовий запис № 438 та видано свідоцтво про шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 20.09.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За станом здоров'я донька потребує постійного лікування та оздоровлення, що потребує виїзду за кордон. Позивач двічі зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд доньки [PERSON], [INFO], до Австрійської Республіки та Сполучених штатів Америки з метою лікування та оздоровлення. Такі прохання обумовлені характером захворювання дитини. Проте, відповідач не надав позивачу такої згоди ігноруючи отримані ним звернення, що змусило позивача звернутися з вказаним позовом до суду. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував зазначивши, що відповідач не проти виїзду за кордон дитини разом з позивачем, проте тільки у присутності відповідача. Твердження позивача, що відповідач не надає згоду на їх виїзд разом з батьком за кордон є безпідставними, оскільки відповідачем жодних дій, спрямованих на перешкоджання їх виїзд за кордон з донькою не вчинялись. Навпаки, позивач протягом тривалого часу не надає можливості спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні. Заслухавши представників позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 06.03.2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 12 год. 45 хв. 27.03.2018 року. Судом встановлено, що 07.07.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2013 року, шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2013 року визначено способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, в тому числі, спільний відпочинок з дитиною двічі на рік під час зимових та літніх канікул за попереднім узгодженням деталей з матір'ю Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року, позов [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди батька задоволено, у задоволенні зустрічного відмовлено. Надано дозвіл на виїзд за межі України [PERSON], [INFO], у супроводі матері - [PERSON] та без згоди батька - [PERSON] до Сполучених Штатів Америки і Республіки Австрія з 20 січня 2017 року по 20 січня 2018 року. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає. Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір'ю. Позивачка в порядку глави 20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зверталась до нотаріуса з метою передачі заяви Відповідачу про надання дозволу на виїзд їхньої дитини за кордон до Австрійської Республіки та Сполучених Штатів Америки. Відмови Відповідача в наданні згоди на виїзд за кордон підтверджено свідоцтвами про передачу йому відповідних заяв та їх виконань від 25.01.2018 року та 13.02.2018 року, виданих нотаріусом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Так, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 141 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноважені (ч. 2 ст. 313 ЦК України). Згідно ч. 2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Рішення суду у випадку тимчасового виїзду за кордон має містити зазначення держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі. Аналогічне положення міститься у пункті 2 частини 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Необхідність надання дозволу на виїзд дитини за кордон безстроково, позивач обґрунтовує тим, що за станом здоров'я донька потребує лікування хвороби, яка не лікується в Україні, що відповідно потребує виїзду за кордон. Дитина хворіє на рецидивуючий синобронхіальний синдром та синдром Рефсума, що підтверджується довідкою з Університетської клініки оториноларингології багатопрофільної лікарні м. Відня (Австрія). Цей синдром представляє собою гостре запалення слизових оболонок верхніх і нижніх дихальних трактів, що повторюється. У дитини це загострення має місце щонайменше 4 рази на рік. У разі початку захворювання потрібна негайна терапія. Дитина мусить розпочати курс стаціонарної терапії в лікарні протягом 24 годин, в противному випадку захворювання приносових пазух може супроводжуватись ускладненнями, які можуть призвести до постійного розладу зорового нерву та очного рухаючого нерва, і, як наслідок, до погіршення зору, сліпоти чи косоокості. Крім того, запалення придаткових пазух носа може перекинутись до мозкових оболонок та призвести при цьому до запалення головного мозку з епілептичними нападами. Крім того, подальше запалення може перекинутись до Євстахієвих труб та призвести до запалення середнього вуха (отиту) - потайного та гнійного отиту, яке може також викликати постійний розлад та захворювання внутрішнього вуха. Зазначені захворювання представляють собою ускладнення синобронхіального синдрому та можуть призвести до таких та подібних клінічних симптомів (погіршення слуху та зору), а тому потребує постійного контролю. За відомостями довідки доктора Андреас Теммель від 19.01.2017 Університетська клініка оториноларингології багатопрофільної лікарні м. Відня є єдиною медичною установою в Австрії, яка має багаторічний досвід боротьби з цими захворюваннями. В якості альтернативи для подальшого лікування дитини також підійдуть різні «Центри рідкісних захворювань» в Сполучених Штатах Америки. Судом береться до уваги та обставина, що можливість отримання згоди в судовому порядку на виїзд дітей за кордон України без згоди батька може зайняти досить тривалий час, що на момент набранням рішенням законної сили, сплинуть встановлені строки для оформлення проїзних документів, зокрема коли для права в'їзду в держави необхідно отримання візи в посольстві чи консульській установі. З'ясувавши питання про країну виїзду, строк та мету виїзду, зважуючи на процесуальні строки розгляду цивільних справ, порядку набрання ними законної сили,

Outcome: approved