Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, вказуючи, що слідчим СВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області Шульга І.І., під час розслідування кримінальної справи № 16-9309 за ч. 1 ст. 286 КК України для забезпечення цивільного позову та ймовірною конфіскацією майна обвинуваченого було винесено постанову від 24.10.2008 року про накладення арешту на майно [PERSON] [INFO] - автомобіль ВАЗ 21104 державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 04.12.2008 року [PERSON] було визнано винними в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Йому було призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 510 гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами. Речовий доказ по справі - автомобіль ВАЗ 21104 державний номерний знак [NUMBER] , який зберігається у [PERSON] , залишено останньому. Згідно вироку суду [PERSON] відшкодував шкоду, завдану потерпілій [PERSON] і цивільний позов у даній справі заявлений не був. Крім того, на теперішній час сплинув термін позовної давності, передбачений цивільним судочинством для цієї категорії справ, що унеможливлює подання такого позову. [INFO] [PERSON] помер і після його смерті дружина [PERSON] стала спадкоємцем, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.08.2016 року, виданим державним нотаріусом Папуш П.С. [PERSON] звернулась до ТСЦ № 1441 для переоформлення автомобіля ВАЗ 21104 на своє ім`я, але отримала відповідь з відмовою за вих. № 31/5-1441-4452 від 06.06.2019 року, мотивовану тим, що відповідно до інформаційної бази даних НАІС СДР МВС станом на 04.06.2019 року автомобіль ВАЗ 21104 державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , перебуває під арештом, накладеним слідчим Шульгою І.І . Згідно вироку суду, автомобіль ВАЗ 21104 державний номерний знак [NUMBER] було залишено [PERSON] , що передбачає право ним розпоряджатися. Проте вироком не було знято арешт з автомобіля ВАЗ 21104, що позбавляє можливості [PERSON] , як спадкоємця і правонаступника [PERSON] розпоряджатися автомобілем, тому вона вимушена звернутись до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 29.04.2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. У порядку, передбаченому ст. 279 ЦПК України, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні за участю осіб до суду не надходило. Позивач та його представник адвокат Попов В.М. надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримав та просили задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутністю або відзив до суду не надходив. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2ст.247ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04.12.2008 року [PERSON] було визнано винними в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому було призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 510 гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами. Речовий доказ по справі - автомобіль ВАЗ 21104 державний номерний знак [NUMBER] , який зберігається у [PERSON] , залишено останньому. Слідчим СВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області Шульга І.І., під час розслідування кримінальної справи № 16-9309 за ч. 1 ст. 286 КК України для забезпечення цивільного позову та ймовірною конфіскацією майна обвинуваченого було винесено постанову від 24.10.2008 року про накладення арешту на майно [PERSON] [INFO] - автомобіль ВАЗ 21104 державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Відповідно до вироку суду у [PERSON] не було конфісковано автомобіль ВАЗ 21104, а ні будь-яке інше майно. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.08.2016 року, виданим державним нотаріусом Папуш П.С., спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , [INFO] . Вказане свідоцтво видано на легковий автомобіль марки ВАЗ 21104, випуску 2005 року, шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований РЕВ 4-го МРВ м.Маріуполя УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області 11 серпня 2007 року, що належав померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого РЕВ 4-го МРВ м.Маріуполя УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області 11 серпня 2007 року. Згідно повідомлення ТСЦ № 1441 за № 31/5-1441-4452 від 06.06.2019 року, станом на 04.06.2019р. автомобіль ВАЗ 21104, номерний знак [NUMBER] , 2005 р/в, колір сірий, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 11.08.2007р. зареєстрований за громадянином [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] перебуває під арештом, згідно постанови від 24.10.2008 року слідчого відділу Маріупольського МУ, ГУМВС України в Донецькій області. Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно роз`яснень у п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про зняття арешту з майна, згідно з пунктом 9 розділу XI "Перехідні положення" КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Абзацем третім п. 2 вказаної постанови зазначено, що у випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. Відповідно до постанови слідчого від 24.10.2008 року про накладення арешту на майно, арешт було накладено під час дії КПК України у редакції 1960 року. Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Саме такі роз`яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 в редакції від ЗО червня 1978 року № 5. Викладене вище дозволяє дійти висновку, що наявність арешту на автомобіль ВАЗ 21104 д.н.з. [NUMBER] , перешкоджає позивачу реалізувати свої права власника щодо вказаного рухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 81 КПК України (в редакції 1960 року) питання про речові докази вирішуються вироком, ухвалою чи постановою суду або постановою органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття справи. Спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 126 КПК України (в редакції 1960 року), забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Відповідно до п. 9 розділу XI «Перехідні Положення» КПК України, який набрав чинності з 20 листопада 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Таким чином, в даному випадку чинним КПК України порядок скасування раніше накладеного арешту на майно в порядку, передбаченому КПК України в редакції 1960 року - не передбачено. У разі накладення арешту на майно при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. У зв`язку з наведеним, аналізуючи додані докази в їх сукупності, враховуючи відсутність цивільного позову у кримінальній справі та відсутність рішення суду про конфіскацію автомобіля ВАЗ 21104 д.р.н. [NUMBER] , з метою захисту права власності позивача, яка позбавлена можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, а також у позасудовому порядку скасувати арешт, накладений на належне їй майно, враховуючи відсутність доказів на підтвердження того, що необхідність у накладеному на належний позивачу автомобіль не відпала, вимоги позивача про звільнення майна з-під арешту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved