Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив визнати за ним право власності на автомобіль «Lexus RX 450 H» чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) JTJBC11A202031474, тип D3 універсал-В. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22 липня 2016 року він придбав у відповідача автомобіль «Lexus RX 450 H» чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) JTJBC11A202031474, тип D3 універсал-В, реєстраційний номер AE2784AC. Оформлення угоди купівлі продажу було відкладено, оскільки [PERSON], з його слів, терміново потрібно було виїхати до іншого міста у відрядження, і йому терміново були необхідні грошові кошти. При цьому [PERSON] передав йому свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу та два ключі від автомобіля, а він передав йому грошові кошти за покупку автомобіля. Після чого позивач почав користуватися вказаним автомобілем і вільно та безперешкодно володів транспортним засобом в своїх особистих потребах. На протязі 2016 та 2017 років позивач постійно намагався звязатися з [PERSON] з метою письмового оформлення договору купівлі-продажу та подальшого переоформлення даного транспортного засобу на своє імя, але мобільний телефон [PERSON] знаходився поза зоною доступу, а за місцем свого проживання він не зявлявся. Тобто відповідач уникає можливості нотаріального оформлення договору купівлі-продажу автомобіля. У лютому 2018 року позивачу стало відомо про те, що придбаний у відповідача автомобіль не зареєстрований в базах реєстрації транспортних засобів України. Позивач також посилався на те, що з моменту придбання вказаного автомобіля до теперішнього часу позивач користувався ним в особистих цілях, ремонтував його за власні кошти і вважає, а тому є добросовісним набувачем автомобіля. Ухвалою суду від 26 лютого 2018 року ухвалено про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Відповідач правом на надання відзиву на позов не скористався. Згідно статті 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до\~ст. 275 ЦПК України,\~суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Вимоги щодо строку розгляду справи не кореспондуються з положеннями\~ст. 278 ЦПК України, яка встановлює строки подання заяв сторін по суті справи, які, в свою чергу, залежать від часу отримання ухвали про відкриття провадження, надісланої рекомендованим листом з повідомленням учасникам справи, згідно ч. 11\~ст. 272 ЦПК України, часу отримання заяв сторін по суті справи, які ними надсилаються в порядку ч. 4 ст.178, ч. 3 ст. 179, ч. 3 ст. 180, ч. 3 ст. 181 ЦПК України\~іншим учасникам справи. В цей же час, суд не може обмежити право сторін на подання заяви по суті справи лише з підстави спливу строку, передбаченого\~ст. 275 ЦПК України, якщо ухвалу про відкриття спрощеного провадження, заяву по суті справи іншої сторони, отримано такою стороною з поважних причин за межами цього строку, оскільки це призведе до порушення процесуального права. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, слід зазначити наступне. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як передбачено ч.1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Ч. 1, 4 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. При цьому, обов'язкової письмової форми договору купівлі - продажу транспортного засобу законодавцем не встановлено. Судом встановлено, що 22 липня 2016 року [PERSON] придбав у [PERSON] належний останньому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Lexus RX 450 H» чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) JTJBC11A202031474, тип D3 універсал-В, реєстраційний номер AE2784AC. При цьому, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі, обумовленому сторонами договору, [PERSON] в свою чергу передав [PERSON] свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль та два ключі від нього. Також сторони домовились про укладення письмового договору купівлі-продажу автомобіля в найближчий час. Після чого позивач [PERSON] почав володів транспортним засобом та користуватися ним вільно та безперешкодно в своїх особистих потребах. На початку 2018 року позивачу стало відомо, що придбаний у [PERSON] автомобіль не зареєстрований в базах реєстрації транспортних засобів України. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 420294 , реєстрація автомобіля «Lexus RX 450 H» чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) JTJBC11A202031474, тип D3 універсал-В, реєстраційний номер AE2784AC була проведена Ялтинським ВРЕР при УДАІ ГУ МВС України в АР Крим. Право власності набуте за договором, вважається набутим з моменту передання майна, як це визначено ст. 334 ЦК України. Статтею 16\~ЦК України передбачено, що формами судового захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання прав. У відповідності до ст.8\~[PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. У відповідності до ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, існування між сторонами договірних відносин, врегульованих нормами ЦК України, наявними перепонами у здійсненні права власності позивачем, суд вважає його звернення до суду з позовом обґрунтованим та визнає позивача добросовісним набувачем автомобіля. У відповідності до Закону України "Про дорожній рух" забороняється експлуатація незареєстрованих транспортних засобів. Відповідно до ч.2 п.8 Постанови КМ України від 07.09.1998 року №1388 документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є, в тому числі, копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Згідно п. 11 Постанови КМ України від 07.09.1998 року №1388 державна реєстрація транспортних засобів, право власності на які встановлено за рішенням суду, проводиться на підставі відповідного рішення суду із зазначенням марки, моделі, ідентифікаційних номерів складових частин таких засобів, а також реєстраційних документів, зокрема свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (далі - свідоцтво про реєстрацію) або технічного паспорта (у разі їх наявності) з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Таким чином,\~аналізуючи зазначені\~норми права,\~суд приходить\~до висновку\~про задоволення\~позовних вимог.

Outcome: approved