Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивачка 19.12.2016 року звернулась до суду з позовною заявою про визнання майна особистою приватною власністю та визнання за нею права власності на 23/50 частин житлового будинку № 21 по вулиці Сахалінській у м. Запоріжжя з побутовими, господарчими будівлями та спорудами. В подальшому заявою від 23.05.2017 року позивачка позовні вимоги уточнила і просила визнати 23/50 частин жилого будинку № 21 по вулиці Сахалінська у м. Запоріжжя, які зареєстровані на імя [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 28.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, зареєстрованого в реєстрі за № 3461329, її особистою приватною власністю та визнати за нею право власності на 23/50 частин жилого будинку № 21 по вулиці Сахалінська у м. Запоріжжя з побутовими, господарчими будівлями та спорудами: жилий будинок літ «А», сауна Г, літня кухня К, літня кухня З-2, гараж Ж, літня кухня Б, фундамент сараю б, вбиральня Е, замощення І, паркан 12, ворота 8, водопровід 3, ворота 9, паркан 11. В обґрунтування позову зазначила, що 02.12.2008 року нею було укладено шлюб з [PERSON]. Від шлюбу вони мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка має сина від першого шлюбу [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу придбано 23/50 частин житлового будинку № 21 по вулиці Сахалінська у м. Запоріжжя. Згідно договору купівлі-продажу від 28.05.2009 року зазначена нерухомість була оформлена на [PERSON] відповідача за цим позовом. Згідно з договором нею, як дружиною відповідача, надано було письмову згоду на придбання цієї нерухомості. Враховуючи вимоги законодавства та практики Верховного суду України у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідач тривалий час до реєстрації шлюбу між ними, так і після реєстрації ними шлюбу не працював, тому доходу не мав, позивачка на той час працювала. За таких обставин, джерела для формування спільного сумісного майна подружжя у позивача й відповідача не було, крім того, шлюб був зареєстрований 02.12.2008 року, а вже 28.05.2009 року було придбано вказану частину будинку. Позивачка стверджує, про те, що 23/50 частини будинку, що є предметом цього позову, є її особистою приватною власністю. Ця частина будинку була придбана 28.05.2009 року за кошти, які були виручені від продажу квартири, яка належала позивачці на праві приватної власності. Ще до реєстрації шлюбу з відповідачем нею було придбано власну квартиру. І саме виключно за грошові кошти, виручені від її продажу, придбано 23/50 частин будинку № 21 по вул. Сахалінській у м. Запоріжжя 28.05.2009 року, що випливає з дат купівлі продажу нерухомості так і сумами договорів. Оформлення ж частини будинку на відповідача було викликано лише поважними обставинами. Позивачка вважає, що спірна нерухомість не є обєктом спільного сумісного майна, а є її особистою приватною власністю. У судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову заперечували та звернулися до суду із зустрічною позовною заявою про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна де позивач просив суд визнати 23/50 частини будинку, який знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул. Сахалінська, б. 21, обєктом права спільної сумісної власності подружжя та поділити 23/50 частин будинку, який знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул. Сахалінська, б. 21 між [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах по 1/2 кожному, визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частину 23/50 частини (23/100) будинку, який знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сахалінська, буд. 21. В обгрунтування зустрічного позову зазначив, що між ним та [PERSON] 02.12.2008 року було укладено шлюб. Під час шлюбу було придбано 23/50 частини будинку, який знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сахалінська, буд. 21. Вказане житло було придбано для проживання їх родини, в тому числі сина дружини від першого шлюбу та його матері. Після придбання ним було розпочато ремонт будинку та будівництво прибудови і літньої кухні. Зазначений ремонт він здійснював за грошові кошти, які він отримав від своєї матері [PERSON]. Його матір продала свою двокімнатну квартиру, іншого житла не придбала, передала кошти на ремонт та будівництво придбаного будинку за адресою м. Запоріжжя, вул.Сахалінська, буд. 21. Ремонт зроблено за рахунок коштів його матері. Так, з депозитного рахунку у банку вона зняла та передала гроші йому для ремонту та будівництва спірного житла. Тобто, грошові кошти його та його матері були вкладені у ремонт та будівництво спірного нерухомого майна чим здійснено таке поліпшення нерухомого майна, яке суттєво збільшило його вартість. Так, за кошти отримані від матері, здійснено перебудову та ремонт будинку, його газифікацію з заміною пічного опалення, добудову тамбуру, а також почато зведення літньої кухні (літ.Л). Позивач вважає, що якщо за час шлюбу майно дружини, чоловіка істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки здійснені поліпшення призвели до балансу сторін у витратах на набуття цього майна, вважає зазначений житловий будинок обєктом права спільної сумісної власності подружжя а їх частки у цьому майні рівними. У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, підтвердили обставини, викладені в зустрічній позовній заяві, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Проти первісного позову [PERSON] заперечували та пояснили, що будинок був придбаний дійсно за грошові кошти від продажу квартири [PERSON], але грошові кошти на поліпшення будинку надала їм його мати [PERSON], яка в червні 2009 року продала свою квартиру. Грошові кошти [PERSON] надала частинами, на проведення будівельних робіт. Його матір надала кошти, що підтверджуються договорами підряду на 68\~000 грн. та на 12\~000 грн. І в подальшому вона давала їм гроші на ремонтні роботи, які робились постійно, в період вже їх там проживання з червня-липня 2009 року, що значно збільшило вартість спірного обєкту нерухомості. Той факт, що спірне нерухоме майно було придбано та оформлено на імя [PERSON] підтверджує те, що це майно є спільним сумісним майном подружжя, яке придбавалось для проживання всієї родини та його матері в тому числі. Витрачання його особистих коштів та коштів його матері підтверджується виписками з банківських рахунків, тим фактом, що його матір була зареєстрована у їх будинку саме після продажу свої квартири та розпискою його та [PERSON], яка вже була предметом дослідження в іншій цивільній справі. Крім того, факт наявності добудов підтверджується й рішеннями судів по іншим цивільним справам, які встановили наявність цих фактів. Окрім того, наявність добудов підтверджується й технічними та дозвільними документами. Позивачка за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] проти зустрічного позову заперечували та надали заперечення в письмовому вигляді. Пояснили суду, в обгрунтування своїх заперечень, що мати позивача, не надавала грошові кошти на будь-які ремонтні, будівельні роботи у спірному будинку. Договори, за якими б такі грошові кошти були подаровані, не укладались. Реєстрація його матері в спірному будинку була здійснена за її проханням з їх згоди лише з причини того, що вона дійсно продала свою квартиру і їй ніде було зареєструватися. Однак, вона ніколи з ними не проживала у спірному житловому будинку. Наявність грошового депозиту у банку, який належав його матері, лише підтверджує фінансові взаємовідносини [PERSON] та банку, але ніяк не належність цих грошових коштів йому. Окрім того, його мати як знімала грошові кошти з банку так і зараховувала їх на депозитний рахунок у банку в подальшому знову. Дійсно, в 2009 році було вирішено добудувати невеличкий тамбур та літню кухню за адресою м. Запоріжжя, вул. Сахалінська, 21, про що свідчить розпорядження Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради, та замість пічного опалення встановити газове опалення. І саме грошові кошти, виручені від продажу її [PERSON] квартири, були залучені як на придбання 23/50 частин будинку № 21 по вул. Сахалінській у м. Запоріжжя 28.05.2009 року так і на інші цілі, повязані з переїздом та облаштуванням, поточними ремонтними роботами, що підтверджується різницями сум договорів купівлі-продажу майна. Їх сусідом за місцем проживання було погоджено їм підключення саме до його газопроводу, який було побудовано за кошти сусіда, у звязку з чим ними робився тільки монтаж газопроводу. Рішеннями Шевченківського районного суду м. Запоріжжя та Апеляційного суду Запорізької області у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПП «Греді» про повернення безпідставно отриманих грошових коштів, стягнення збитків та моральної шкоди (№ 0827/2-888/2012) позовні вимоги про повернення 68\~000 грн. були задоволені та встановлено відсутність укладених договорів підряду, наявність самовільного будівництва та відсутність рішень відповідних органів на введення добудов в експлуатацію. Вважає, що ніякого істотного збільшення вартості домоволодіння не відбулось. І обєктом позовних вимог може виступати тільки 23/50 частини житлового будинку, який було придбано в 2009 році. [PERSON] сама пояснила суду, що в травні 2009 році [PERSON] і вона сама продавали свої квартири. На той момент [PERSON] її син, не працював, а [PERSON] в травні 2009 року пішла у декретну відпустку. [PERSON] почав працювати вже в 2010 році. Навіщо її невістка продавала свою квартиру, їй відомо достеменно не було, її син їй про це не розповідав. На це були, на її думку, її особисті причини, можливо повязані з її попереднім шлюбом. В подальшому вони їй сказали, що підшукують житло. Придбали вони частину будинку за грошові кошти [PERSON] від продажу її квартири. Чому саме придбане житло оформили на її сина їй невідомо, невістка особисто їй про це не говорила. Свідок продавала свою квартиру так як хотіла придбати собі меншу квартиру, а залишок грошових коштів, що б був, бо повинна була народитися онука, хотіла допомогти сину та невістці матеріально. Собі квартиру свідок не придбала, бо почалися будівельні та ремонтні роботи, і всі гроші пішли туди на ремонтні, будівельні роботи, витрачались на їх сімю, на онуку, яка народилась. Частина будинку, яку вони придбали, була в жахливому стані та потребувала ремонту задля можливості подальшого там проживання. Як її син витрачав ці грошові кошти, свідок не перевіряла. Грошові кошти свої від продажу квартири, вона всі разом віддала йому, і вони були у нього. Свідок проживала в батьківській хаті, у Марганці, у неї було житло. Крім цих грошових коштів в розмірі приблизно 23\~000 доларів США від продажу квартири, також вона знімала кошти з депозиту в розмірі 5\~000 доларів США, які вона також віддала сину. Витрачання грошових коштів вона не намагалася контролювати і знала тільки про договори з підрядниками, ці суми їй були відомі. Як їй відомо, бо так казали підрядники, що витрачено було грошових коштів більше, ніж зазначено в договорах. Там, в цьому будинку, були гнилі поли, грибок на стінах, була пічка, звисали дроти, санвузол був у дворі. З приводу розписки свідок пояснила, що там була розвалена літня кухня. З грошових коштів, від продажу її квартири, було виділено на те, щоб розвалити цю кухню і побудувати будівлю, бо там вона достатньо велика. Сума за договором з підрядником була 68\~000 грн. Фактично свідок хотіла побудувати будиночок, в якому могла б проживати, оскільки в будинку дуже маленькі кімнати і на сімю з чотирьох чоловік. Розпискою син та невістка надали їй дозвіл на те, щоб побудувати будиночок замість літньої кухні, проте будівля побудована не була, почалися суди з підрядниками. На сьогодні ця будівля недобудована, в експлуатацію не введена. Розглянувши позовну заяву та зустрічну позову заяву, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] заявлено на законних підставах, він достатньо обґрунтований письмовими доказами і підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON]В задоволенню не підлягає у звязку із таким. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб 02.12.2008, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія 1 ЖС № 062682, актовий запис №1337. Від шлюбу вони мають спільну доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 122951 від 13.08.2009 року. Крім їх спільної дитини, [PERSON] також має сина від першого шлюбу [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 084344, дата видачі 21.12.1999 року. 28.05.2009 року було укладено договір купівлі-продажу 23/50 частин житлового будинку. Згідно вказаного договору купівлі-продажу від 28.05.2009 року, посвідченого нотаріально, 23/50 частин житлового будинку № 21 по вулиці Сахалінська у м. Запоріжжя були оформлена на [PERSON] відповідача по справі за первісним позовом, що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.05.2009 року, витягом з Державного реєстру правочинів від 28.05.2009 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОП ЗМБТІ від 01.06.2009 року (т.1а.с.24). Згідно договору на земельній ділянці площею 524 кв.м. розташовані: житловий будинок літ. «А» жилою площею 52,9 кв.м; сауна Г, літня кухня К, літня кухня З-2, гараж Ж, літня кухня Б, фундамент сараю б, вбиральня Е, замощення І, паркан 12, ворота 8, водопровід 3, ворота 9, паркан 11. Загальна площа становить 94,6 кв.м. Згідно п. 9 цього договору [PERSON], як дружиною відповідача за первісним позовом, було надано письмову згоду на придбання цієї нерухомості. За рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.12.2016 по справі № 336/4926/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вказані факти підтверджені та визнані сторонами по справі. Судом встановлено, що [PERSON], працювала як до реєстрації шлюбу так і після та отримувала дохід. Вказані обставини підтверджуються записами в трудовій книжці [PERSON] АХ № 679041 від 04.10.2002 з наявними записами починаючи з 01.10.2002 року по 06.08.2012 рік, та Довідкою Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 04.09.2017 року про індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] (т.1 а.с.34-39). Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в підтвердження наявності трудової діяльності, отримання доходу надав Довідку Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 03.10.2017 року про індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] З пояснень [PERSON] встановлено, що до реєстрації шлюбу протягом певного часу 2008 року, та після реєстрації шлюбу протягом 2009 року та певного часу 2010 року [PERSON] не працював, тому доходу не мав, що підтверджується й поясненнями свідка [PERSON], і що не було спростовано [PERSON] належними та допустимими доказами. Вказані обставини підтверджуються й довідкою, наданою [PERSON], згідно якої він дійсно з березня 2008 року до 2011 року доходів не отримував. З урахуванням таких обставин, убачається, що джерела для формування спільного сумісного майна у подружжя на час придбання спірного будинку не було, враховуючи й те, що шлюб зареєстровано 02.12.2008 року, а будинок придбано вже 28.05.2009 року. За змістом ст.\~57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24\~Постанови № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства,\~з'ясовувати джерело\~і час його придбання. Враховуючи й викладене у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року, яка згідно норм ЦПК України, підлягаю обовязковому врахуванню, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: - час набуття майна, - кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу (фактичних шлюбних відносин), але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Так, судом встановлено, що до реєстрації шлюбу [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.10.2003 року, та право власності на яку було зареєстровано за нею згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.10.2003 року (т.1.а.с.28). Вказану квартиру [PERSON] за договором купівлі-продажу від 25.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 515, продала. Продаж було здійснено за 167\~420,00 (сто шістдесят сім тисяч чотириста двадцять гривень 00 коп.) грн.(т.1.а.с.27). Судом приймаються пояснення [PERSON], що саме грошові кошти, виручені від продажу її квартири, були залучені на придбання 23/50 частин будинку № 21 по вул. Сахалінській у м. Запоріжжя 28.05.2009 року за відсутності іншого джерела. Вказані обставини підтверджуються тим, що квартира була продана 25.05.2009 року, а спірний будинок, через дві доби після продажу квартири 28.05.2009 року. Крім того, згідно договору купівлі-продажу, продаж квартири здійснений за 167420,00 грн., а придбано будинок за 138000,00 грн., зазначені обставини підтверджені й свідком [PERSON] [PERSON] та його представником зазначені обставини під час розгляду справи визнавалися. Зміна позиції під час судових дебатів судом не приймається з огляду на недоведеність. Враховуючи вищезазначене, спірна нерухомість, що є предметом спору, не є обєктом спільного сумісного майна подружжя, не відповідає всім критеріям, унормованим ст. 60 СК України. Враховуючи правила ст. 57 СК України, 23/50 частин будинку № 21 по вул. Сахалінській в м. Запоріжжя є особистою приватною власністю [PERSON] Судом не приймаються пояснення [PERSON]В та його представника про оформлення та реєстрацію спірного нерухомого майна на його імя як доказ наявності режиму спільного сумісного майна та підставою для застосування ст. 60 СК України, оскільки це не є визначальним для застосування вказаної норми права. Цей висновок суду відповідає розясненням п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» згідно яких, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не суперечать матеріалам справи доводи [PERSON] про те, що оформлення будинку на [PERSON] було зумовлено поважними обставинами. На дату купівлі спірного майна, [PERSON] була вагітна, будинок потребував ремонту його подальшого оформлення потребувало зусиль, що для [PERSON], враховуючи її стан, було утрудненим, крім того, вона довірилася чоловікові, який впевнив її що діє в її інтересах. Участь [PERSON] в оформленні будинку підтверджено матеріалами справи, які містять, зокрема, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОП ЗМБТІ від 01.06.2009 року, договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення від 17.07.2009 року укладений [PERSON]В, та укладений ним договір про надання населенню послуг з газопостачання від 16.09.2009 року. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Положення ст. 57 ЦПК України встановлюють, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Частиною 5 ст.719 ЦК України передбачено, що договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує пятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Враховуючи вимоги ст. 220 ЦК України, такий договір дарування, укладений без додержання вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним, тобто недійсність якого не вимагається встановлювати в судовому порядку, оскільки він є недійсним в силу вимог закону. Правовідносини, які виникають з правочинів, здійснення розрахунків за цими правочинами мають бути підтверджені тільки належними письмовими доказами, які в матеріалах справи відсутні. [PERSON] та його представником не доведено належними та допустимими доказами, що його мати - [PERSON] подарувала грошові кошти своєму синові у власність, зокрема на проведення ремонтних та будівельних робіт. Відсутність іншої нерухомості у [PERSON] та його матері після продажу квартири не є доказом того, що ці грошові кошти були витрачені виключно на ремонт або будівництво. Водночас, пояснення свідка є суперечливими з огляду на те, що вона стверджує, що передала синові одразу всі виручені кошти від продажу її квартири в розмірі 23\~000 доларів США у власність. Зазначене спростовується матеріалами справи. Фактично з пояснень [PERSON] убачається, що вона надаючи фінансову допомогу синові, мала інші погляди на правовідносини щодо спірного будинку, вона пояснила, що літню кухню , яку почали будувати на земельній ділянці вона мала намір використовувати у подальшому для своїх власних потреб, проживати у ній окремо від родини сина, однак на одній земельній ділянці. Відтак, добудова літньої кухні, організація комунікацій, ремонт та облаштування земельної ділянки здійснені не тільки на користь подружжя, а на ще і користь особи, яка не є членом родини, з огляду на її юридичне визначення. Свідок пояснила, що ремонт був здійснений у стислі строки з травня по серпень 2009 року. В матеріалах справи наявні виписки по банківському рахунку, відкритому у ПАТ «[PERSON] Аваль» на імя [PERSON] за період з 24.12.2007 року по 24.12.2008 року та з 09.07.2009 року по 09.07.2010 року, згідно яких відбувалось зняття нею грошових коштів та їх зарахування (інформація про рух коштів на рахунку). Надані виписки є доказами фінансових відносин між банком ПАТ «[PERSON] Аваль» та його клієнтом [PERSON], і не є належними на обґрунтування вимог [PERSON] Розписка від 11.06.2009 року, на яку посилається [PERSON] в обґрунтування передачі грошових коштів йому його матірю, досліджену в судовому засіданні з матеріалів іншої цивільної справи № 2-578/11, судом не приймається. Вказана розписка підтверджує надання згоди [PERSON] та [PERSON] на демонтаж існуючої літньої кухні та забудову нового будинку для його матері [PERSON] для неї та за її рахунок, що спростовує ствердження, що кошти [PERSON] подаровані синові для власних потреб, а всі будівлі зведені у якості поліпшення житлових умов подружжя. Судом встановлено, що в 2009 році після купівлі спірного будинку, сторонами було вирішено зробити ремонт, а саме: добудувати тамбур, літню кухню, що підтверджується розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради від 02.10.2009 № 1339, замість пічного опалення встановити газове, що підтверджується технічним паспортом станом на 24.02.2009 року, станом на 13.08.2009 року, заявою [PERSON] від 09.06.2009 року, довідкою ВАТ «Запоріжгаз» від 15.05.2009 року, актом прийомки внутрішньодомового газопроводу від 16.07.2009 року, актом прийому від 05.08.2009 року, листом ПАТ «Запоріжгаз» від 16.03.2017 року. [PERSON] звертався до суду із позовом до ПП «Греді» про повернення безпідставно отриманих грошових коштів, стягнення збитків та моральної шкоди (№ 0827/2-888/2012). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2012 року та рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 17.01.2013 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково. Також Шевченківським районним судом м. Запоріжжя розглядалась справа за позовом [PERSON] до ПП «Греді» про відшкодування збитків за договором (№ 2-578/11). Рішенням суду від 01.07.2011 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПП «Греді» було відмовлено. Вказаними рішеннями суду встановлені наступні факти: про відсутність істотних умов договору підряду від 11.06.2009 року підписаного сторонами, даний договір визнаний не укладеним. Суди прийшли до висновку, що в порушення вимог закону [PERSON] не передавши ПП «Греді» затверджену проектно-кошторисну документацію на будівництво, надав підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт) та свою згоду на проведення будівельних робіт в обємі, який в теперішній час неможливо встановити. Не маючи необхідних дозволів на проведення будівельних робіт, [PERSON] допустивши проведення на своїй земельній ділянці будівельних робіт, вчинив тим самим самовільне будівництво, за яке передбачено адміністративну відповідальність. Твердження [PERSON]В про введення в експлуатацію побудовану ними споруду, не відповідає дійсності, у технічному паспорті на житловий будинок № 21 по вул. Сахалінська в м. Запоріжжя, де літня кухня літ «Л» визначена як самочинно збудована та в матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення компетентного органу щодо введення її в експлуатацію. За рішенням суду з ПП «Греді» на користь [PERSON] стягнуто 68\~000 грн. як безпідставно отримані, тобто у будівництво зазначені кошти не вкладені. Статтею 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Крім того, за ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно, якщо воно підлягає прийняттю в експлуатацію, виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на таке майно підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з моменту державної реєстрації. Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України по справі № 6-47цс16, що кореспондується й з Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, тому такий обєкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Таким чином, предметом позовних вимог як за первісним позовом так і за зустрічним позовом виступає 23/50 частини житлового будинку, які було придбано 28.05.2009 року. Частиною 1 ст. 62 СК України встановлено, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених зазначеною нормою правил, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як обєкта, його якісних характеристик (зокрема вагоме зростання площі, зміна конструкції, що значно покращує його стан та/або якісну вартість, тощо). Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає зясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості обєкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як обєкту. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] та його представником не доведено наявність істотного збільшення вартості домоволодіння враховуючи встановлені судом обставини та у звязку з цим і наявність підстав для застосування ст. 62 СК України. Як судом вже встановлено, згідно договору купівлі-продажу від 25.05.2009 року, продаж квартири, яка належала [PERSON] на праві приватної власності здійснений за 167 420,00 грн. За договором купівлі-продажу від 28.05.2009 придбано 23/50 частин будинку за 138\~000,00 грн. Різниця від продажу квартири та купівлі 23/50 частини житлового будинку становила 29\~420 (двадцять девять тисяч чотириста двадцять гривень 00 коп.) грн. Суду не надано доказів нестачі залишку грошових коштів від купівлі спірної частини будинку у розмірі 29\~420 грн. на поточний ремонт, переїзд та облаштування. Судом враховано з цього приводу заяву, яка наявна в матеріалах справи, сусіда сторін по справі [PERSON], згідно якої ним було погоджено підключення сторонами по справі до його газопроводу, який було побудовано за кошти [PERSON] [PERSON] та його представником зазначені факти не спростовано належними та допустимими доказами. Згідно висновку № 5-2017-2 (дослідження з 03.04.2017 року по 23.05.2017 року) про проведення будівельно-технічного дослідження вартість невідємних поліпшень становить 137\~027,70 грн. Згідно звіту про оцінку майна, складеному ФОП [PERSON] станом на 01.12.2016 року, згідно до якого вартість 23/50 частини житлового будинку № 21 по вулиці Сахалінській в м. Запоріжжі становить 107\~164,00 грн., що є меншою сумою по відношенню до визначених у висновку сум невідємних поліпшень будинку. Невідємні поліпшення (ремонтно-будівельні роботи) не визначені. Відсутнє визначення наявного істотного збільшення якісної вартості обєкту. Згідно висновку «Локальная смета на строительные работы № 2-1-1 на ремонтные работы (1/2 часть) по улице Сахалинская, 21» складена в поточних цінах станом на 23.05.2017 року, що також не дає суду можливість його враховувати з огляду на встановлені факти придбання 23/50 частин житлового будинку за вказаною адресою 28.05.2009 року та з урахуванням наявних встановлених фактів за рішеннями суду про відсутність належно збудованих, офіційно визнаних, введених в експлуатацію та зареєстрованих добудов (перебудов). Статтею 143 ЦПК України передбачено, що для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вказану норму права, висновки ВСУ у постанові № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду, постанові від 30.05.1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», питання, які були досліджені у наданому висновку, потребують спеціальних знань та потребують для надання на них відповіді проведення будівельно-технічної експертизи за ухвалою суду. Висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Наданий суду висновок, не є висновком експерта з урахуванням зазначеного вище, та є лише письмовим доказом, який суд також не враховує з підстав, зазначених вище. Клопотання [PERSON] та його представника про призначення за ухвалою суду оціночно-будівельної експертизи судом залишено без задоволення з підстав забезпечення диспозитивності цивільного процесу тобто запобігання збирання доказів після розгляду справи по суті, несплати заявником такого клопотання судового збору у відповідності до норм цивільного процесуального законодавства. Слід зауважити, що висновок суду про відсутність обставин, що давали б підстави стверджувати про наявність істотного збільшення якісної вартості спірного обєкту нерухомості грунтується зокрема на інших доказах. А саме, будь які поточні ремонтні роботи самі по собі, не є тим фактором, який безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна, враховуючи зокрема, що купівля здійснювалась за 138\~000,00 грн. порівняно з їх вартістю станом на дату подання первісного позову у 107\~164,00 грн. згідно наявної у справі оцінки. За змістом закону, збільшення вартості майна, яке породжує право власності на частину майна має бути суттєвим та обовязково таким, що виконане за власні кошти одного з подружжя. А саме, будівельні роботи внаслідок яких значно збільшено площу, конфігурацію, етажність, якість будівлі, створені відповідні інтерєри, влаштовані спроектовані та затверджені у встановлений законом спосіб інженерні споруди, комунікації, тощо із, які значно змінили якість та вартість обєкту. Капітальний та поточний ремонт є обовязком власника утримувати майно. На фотографіях, які сторони надали суду для огляду, відображений спірний будинок. З візуального огляду вбачається та вочевидь не потребує доведенню, що ремонт не є таким, який не можна вважати будівельними роботами. В будинку з моменту придбання не змінилася площа жодного приміщення, за виключенням невеличкого тамбура, кімнати у цілому в задовільному стані, санвузли потребують ремонту, відсутня повноцінна ванна кімната, інтерєри скромні, земельна ділянка захаращена, недобудована споруда паплюжить краєвид, інженерні комунікації крім газопроводу не змінені. Організація газового опалення від сусіднього будинку та зливної ями, ремонт покриття підлоги та стін, очевидно не є значним покращенням, не зважаючи на стан будинку на момент покупки, крім того на цей час обєкт нерухомості не збільшився у ринковій вартості, що впливає на висновок суду. Згідно технічного паспорту будинку усі споруди побудовані до 2004 року крім недобудованої літньої кухні. Суд відмовляє [PERSON] у його позові про визнання спірного будинку спільною власністю подружжя, зокрема і через те, що суду не надано переконливих доказів того, що ремонти і будь які покращення здійснені саме за його власні кошти. Правова природа набуття права власності на майно збільшеного у вартості за рахунок власних коштів одним із подружжя, має обовязковою складовою використання коштів, які є особистою власністю одного з подружжя та безспірність джерела їх набуття. А у даному випадку спірним є відношення [PERSON] до свого внеску у будівництво літньої кухні та права на неї. Кошти якщо і надавалися то за певних умов, фактично мати допомагала родині сина облаштуватися за зробити ремонт, але це не є підставою для набуття ним права власності на частину будинку. Адже, не встановлено переходу права власності [PERSON] на кошти матері, навпаки встановлено, що на момент ремонту у [PERSON] були кошти, які складають різницю між сумою вирученою нею від продажу квартири та покупки спірного будинку, у розмірі 29\~420,00 грн., загально відомим є те, що станом на 2009 рік це достатні кошти. Заява [PERSON] в особі його представника про застосування строку позовної давності залишено судом без задоволення. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. [PERSON] та його представником не спростовано доводів [PERSON] в особі її представника про те, що вказаний спір про право та невизнання за позивачкою її права власності на спірну частину будинку виник після припинення фактично шлюбних відносин з серпня 2016 року, наслідком чого стало звернення до суду позивачки за захистом свого права та звернення відповідача із зустрічною позовною заявою про поділ майна. У звязку з цим відповідачем [PERSON], та його представником не доведено наявності факту пропуску позивачем строку позовної давності та відповідно наявності підстав для застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Враховуючи зясовані під час судового розгляду справи обставини, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги [PERSON] залишенню без задоволення. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволених позовних вимог за первісним позовом, позивачу за первісним позовом слід присудити з відповідача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1071,64 грн.\~\~ На підставі викладеного і

Outcome: approved