Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності на підставі свідотцтва про право власності від 16.11.1990 року належить будинок [ADDRESS] У зазначеному будинку з 11.04.1998 року на правах члена сімї зареєстрований відповідач - онук позивача, який з січня 2014 року в будинку не проживає, особистих речей не має, виїхав до Воронежської області. Через реєстрацію відповідача вона не має можливості оформити субсидію, у звязку з чим просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. У судове засідання позивач не зявилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутність, на позові наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, приходить до висновку про необхідність задоволення позову виходячи х наступного. Згідно свідотцтва про право власності від 16.11.1990 р. позивач є власником будинку [ADDRESS] (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаному будинку з 11.04.1998 року на правах члена сімї власника будинку. (а.с.11) . Однак, з січня 2014 року в будинку не проживає, що підтверджено актом обстеження факту проживання від 10.10.2018 року.(а.с.10). Згідно ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст..391,396 ЦК Українипозов про усунення порушень прав, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд вважає підтвердженим факт не проживання відповідача більше одного року в будинку [ADDRESS] без поважних причин, своїх особистих речей в будинку він не має, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. На підставі ст.ст. 316, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved