Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Генічеської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок, пояснює свої вимоги тим, що він є власником 2/3 частин житлового будинку за адресою: вул. Морська, 3, м. Генічеськ. 1/3 частини вищевказаного домоволодіння належить [PERSON], яка померла 23.04.1982 року. З того часу, ніхто із можливих спадкоємців про свої права на спадщину не заявляв і увесь цей час позивач користується 1/3 частиною вищевказаного домоволодіння і утримує його власними силами. На підставі\~ст. 344 ЦК України\~просить визнати за ним право власності на житловий будинок № 3 по вул. Морська, м. Генічеськ, Херсонської області. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, наполягає на його задоволенні. Представник Генічеської міської ради в судовому засіданні вимоги позову визнав, не заперечує проти його задоволення. Розглянувши заявлений позов, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Згідно ч.4ст.206\~ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. [PERSON] є власником 2/3 частин житлового будинку, що розташований за адресою: вул. Морська ([PERSON]), 3, м. Генічеськ, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 07.12.2001 року та копією технічного паспорту. Відповідно до паспорту позивача він зареєстрований за вказаною адресою. Власником іншої 1/3 частини вищевказаного житлового будинку є [PERSON], яка померла 05.11.1986 року. Від того часу позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє 1/3 частиною вищевказаного житлового будинку, що належить [PERSON] та використовує його для власних потреб. Згідно листа Генічеської державної нотаріальної контори від 03.10.2018 року № 1693/01-09, після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Згідно ст. 344\~ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344\~ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344\~ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335\~і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень\~статей15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344\~ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344\~ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 32 роки продовжує відкрито, безперервно користуватися 1/3 частиною житлового будинку за адресою: вул.. Морська, 3, м. Генічеськ, що належить померлій [PERSON], суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved