Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про вселення у домоволодінні №33 по вул.Житомирській у м.Дніпропетровську. Вказаний зустрічний позов [PERSON] ухвалою суду від 28.10.2013 року (а.с.47) був прийняти до спільного провадження з основним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зняття з реєстраційного обліку у домоволодінні №33 по вул.Житомирській у м.Дніпропетровську. Ухвалою суду від 19.02.2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном залишений без розгляду за заявою позивачки про залишення позову без розгляду, відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що з 09.12.1978 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають двох доньок: [PERSON] та [PERSON]. Після укладення шлюбу позивачка у встановленому порядку вселилася у належний чоловіку [PERSON] будинок №33 по вул.Житомирській у м.Дніпропетровську, де до теперішнього часу зареєстрована. Позивачка зазначає, що з листопада 2012 року шлюбні стосунки з [PERSON] фактично були припинені, з того часу вони проживають окремо, а рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 02 вересня 2013 року шлюб розірвано. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 05.04.2017 року було поділено майно подружжя. Вказаним рішенням встановлено, що домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м. Дніпрі [PERSON] отримав у спадок, однак у період шлюбу істотно збільшилось завдяки трудовим і грошовим внескам подружжя, у звязку з чим визнано обєктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], та за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м.Дніпрі, яке в цілому складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 86,1 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м., а також гаражу літ.В, погрібу з шийкою літ.Г, сараю літ.Д, навісу літ.Л, літнього душу літ.М, вбиральні літ. Н, огорожі - №№1,2, свердловини - №3, тротуару літ. І Апеляційного суду Дніпропетровської області. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.09.2017 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська було змінено, визнано частково недійсним договір дарування, в частині дарування 33/100 частин домоволодіння, скасовано за [PERSON] реєстрацію права власності на 33/100 частини домоволодіння та за [PERSON] визнано право власності на 33/100 частину домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м. Дніпрі, яке в цілому складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 86,1 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м., а також гаражу літ.В, погрібу з шийкою літ.Г, сараю літ.Д, навісу літ.Л, літнього душу літ.М, вбиральні літ. Н, огорожі - №№1,2, свердловини - №3, тротуару літ. І. Через неприязні стосунки між подружжям [PERSON] створив позивачці несприятливі умови для проживання у будинку, вчиняючи бійки та скандали, з приводу чого позивачка зверталась до правоохоронних органів із заявами від 13.02.2013 року та 05.04.2013 року. За результатами розгляду вказаних заяв були складені протоколи, та [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст.173-2 КУпАП. [PERSON] за договором дарування, укладеним 22.02.2013 року між ним та донькою [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №67, подарував [PERSON] будинок №33 по вул. Житомирській у місті Дніпропетровську в цілому, яка також чинила перешкоди позивачці у користуванні спірним будинком. З приводу цього позивачка також зверталась до правоохоронних органів з відповідною заявою від 20.08.2013 року. Посилаючись на те, що [PERSON] позбавила позивачку можливості користуватися належним їй на праві власності житловим приміщенням, чим створює перешкоди у користуванні, вона змушена тимчасово проживати у сторонньої особи, тому просила суд вселити її у домоволодіння №33 по вул. Житомирській у м. Дніпропетровську. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити та пояснила, що вона проживала разом з чоловіком [PERSON] та доньками у домоволодінні №33 по вулиці Житомирській в м. Дніпрі, та з 2013 році змушена проживати у сторонньої людини. На теперішній час вона є власницею 33/100 частин домоволодіння відповідно до рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.09.2017 року, власником іншої частини домоволодіння є її донька [PERSON], яка зачинила двері та не надає доступу до домоволодіння. Неодноразово відповідачка чинила сварки, не визнавала її права власності та користування домоволодінням та не впускала в житловий будинок, зверталася з позовом про зняття її з реєстраційного обліку. Оскільки вона не може на тривалий час безперешкодно проживати у будинку, який є її єдиним постійним житлом, не має ключів від вхідних дверей, тому просила її вселити у судовому порядку у житловий будинок по вул.Житомирській,33 у м.Дніпрі. Також зазначила, що 21.03.2018 року донька [PERSON] надала їй ключі від дверей будинку, про що вона написала розписку, однак вказані ключі не підійшли до вхідних дверей, у звязку з чим вона була змушена визвати працівників поліції, які також не змогли відчинити двері. Дане звернення було зареєстроване органами поліції. Оскільки вони з донькою не можуть порозумітися з приводу її проживання та вселення у добровільному порядку, їх стосунки є недоброзичливими, спір триває декілька років, тому [PERSON] просила у судовому порядку вселити її у вищевказане домоволодіння, 33/100 частини якого належать їй на праві власності. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові, додатково зазначив, що сторони неодноразово мали намір вирішити спір мирним шляхом, відповідачка навіть 21.03.2018 року надала позивачці ключі від вхідних дверей будинку, однак приїхавши до будинку дані ключі не підійшли до дверей, у зв'язку з чим позивачка викликала поліцію та зафіксувала факт неможливості потрапити у житлове приміщення. Таким чином вирішити спір у добровільному порядку неможливо, у звязку з чим просив позов задовольнити та вселити [PERSON] у житловий будинок за адресою: м.Дніпро, вул.Житомирська, будинок №33. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала та зазначила, що ніколи не чинила перешкод матері у проживанні у спірному будинку, вона добровільно покинула домоволодіння №33 по вул.Житомирській та тривалий час проживає з іншим чоловіком, посилаючись на те, що доглядає його. Неодноразово вона пропонувала матері повернутися додому, однак позивачка сама відмовляється вселятися та проживати у будинку по вул.Житомирській,33, їй навіть 21.03.2018 року були передані ключі від будинку, про що [PERSON] написала розписку. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог категорично заперечувала, просила у позові відмовити, оскільки позовні вимоги безпідставні, відповідачка не заперечує проти проживання позивачки у будинку та надала їй ключі від вхідних дверей, тому спір між сторонами фактично відсутній. У той же час зазначила, що рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.09.2017 року, яким за [PERSON] визнано право власності на 33/100 частини домоволодіння, [PERSON] оскаржила в касаційному порядку та на теперішній час відкрите касаційне провадження. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи та кримінального провадження №12013040630004309, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] із 09.12.1978 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.44), від якого мають двох доньок: [PERSON] та [PERSON]. Після укладення шлюбу позивачка [PERSON] у встановленому порядку вселилася в належний чоловіку [PERSON] будинок №33 по вул. Житомирській у м.Дніпропетровську, де до теперішнього часу зареєстрована, що підтверджується довідкою №002367 від 27.06.2013 року та 25.10.2013 року, виданою головою квартального комітету №3 [PERSON], даними паспорту позивачки та довідкою про склад сімї (а.с.9, 39, 40). Із листопада 2012 року шлюбні стосунки з [PERSON] фактично припинені та з того часу подружжя [PERSON] проживають окремо, рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду від 02 вересня 2013 року шлюб розірвано. 22.02.2013 року за договором дарування, укладеним між [PERSON] та донькою [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №67, [PERSON] стала власницею будинку №33 по вул.Житомирській у місті Дніпропетровську в цілому. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 05.04.2017 року було розділено майно подружжя та встановлено, що домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м.Дніпрі [PERSON] отримав у спадок, однак у період шлюбу воно істотно збільшилось завдяки трудовим і грошовим внескам подружжя, у звязку з чим визнано обєктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], та за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння №33 по вулиці Житомирській у м.Дніпрі (а.с.85-89). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.09.2017 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська було змінено, визнано частково недійсним договір дарування, в частині дарування 33/100 частин домоволодіння, скасовано за [PERSON] реєстрацію права власності на 33/100 частини домоволодіння та за [PERSON] визнано право власності на 33/100 частину домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м. Дніпрі, яке в цілому складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 86,1 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м., а також гаражу літ.В, погрібу з шийкою літ.Г, сараю літ.Д, навісу літ.Л, літнього душу літ.М, вбиральні літ. Н, огорожі - №№1,2, свердловини - №3, тротуару літ.І. (а.с. 99-101). Статтею 41 Конституції України\~гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ході судового розгляду судом встановлено, що [PERSON] Дніпр не проживає в домоволодінні №33 по вул.Житомирській у місті Дніпрі з 2012 року, між нею та чоловіком [PERSON] існував спір з приводу розподілу спільного майна подружжя. 01.07.2013 року її донька [PERSON], як власниця за договором дарування домоволодіння в цілому, подала позов про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зняття матері [PERSON] з реєстраційного обліку у домоволодінні №33 по вул.Житомирській у м.Дніпропетровську. Ухвалою суду від 19.02.2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном залишений без розгляду за заявою позивачки про залишення позову без розгляду, відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України (а.с.105). Матеріалами справи та поясненнями сторін підтверджується наявність між сторонами особистих неприязних стосунків, сварок та непорозумінь з приводу проживання [PERSON] у домоволодіння №33 по вул..Житомирській як з боку її колишнього чоловіка [PERSON], так і з боку доньки [PERSON] (Акт СМЕ №2901 - а.с.59, звернення до правоохоронних органів а.с.45,46,123,125, матеріали кримінального провадження №12013040630004309). Так, висновком спеціаліста судово-медичного експерта [PERSON] ОКЗ «Бюро судово-медичної експертизи» № 2901, зафіксовано факт отримання [PERSON] тілесних ушкоджень під час сварки між нею та матірю [PERSON] по вул.Житомирській,33 (а.с.59), в результаті чого за заявою відповідачки від 16.07.2013 року внесені дані до ЄРДР, що підтверджується витягом з кримінального провадження №12013040630003767 (а.с.58). На ґрунті неприязних відносин між колишнім подружжям [PERSON], чоловік [PERSON] став чинити перешкоди позивачці та їх молодшій доньці [PERSON] у користуванні спірним будинком, в результаті чого між ними виникали бійки та скандали, що підтверджується чисельними зверненнями [PERSON] до правоохоронних органів, за результатами розгляду яких були винесені адміністративні постанови від 19.02.2013 року та 10.04.2013 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1,2 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 64,65). Також посилання у судовому засіданні [PERSON] та її представника [PERSON] на відсутність між сторонами спору та заперечень з боку відповідачки на проживання в домоволодінні [PERSON], спростовується тим, що у суді, починаючи з 01.07.2013 року по 19.02.2018 року, перебував на розгляді її позов про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зняття матері [PERSON] з реєстраційного обліку у домоволодінні №33 по вул.Житомирській у м.Дніпропетровську. Наданими 21.03.2018 року нею ключами від домоволодіння вхідні двері до житлового будинку відчинити не вдалося, що зафіксовано органами поліції. На теперішній час [PERSON] також не визнає право власності [PERSON] на 33/100 частини домоволодіння №33 по вул.Житомирській у м.Дніпропетровську, оскільки на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.09.2017 року нею подана касаційна скарга та ухвалою від 30.10.2017 року відкрите касаційне провадження (а.с.101-102). Враховуючи вищевикладене, суд критично ставиться до посилань відповідачки та її представника щодо відсутності між сторонами спору з приводу вселення та проживання [PERSON] н.М. у домоволодіння №33 по вул.Житомирській у м.Дніпропетровську. Дослідивши спірні правовідносини та застосовуючи відповідні норми права, в ході судового розгляду судом встановлено наявність перешкод у праві користування та володіння належною позивачці 33/100 частини у праві спільної часткової власності в спірному будинку, а тому відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, порушене право власниці [PERSON] підлягає судовому захисту. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що вказує на те, що цьому праву власника відповідає зобовязання інших осіб утримуватися від порушення його правочинності. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до\~Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК. Дослідивши спірні правовідносини та застосовуючи відповідні норми права, в ході судового розгляду судом встановлено наявність перешкод у праві користування та володіння належною позивачці 33/100 частини у праві спільної часткової власності в спірному будинку, а тому відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, порушене право власниці [PERSON] підлягає судовому захисту. Оскільки в ході розгляду справи знайшло своє підтвердження неможливість [PERSON] у позасудовому порядку заселитися в домоволодіння №33 по вул.Житомирській у м.Дніпрі, яке є для неї єдиним постійним місцем проживання та реєстрації в установленому законом порядку, тому суд вважає вселити [PERSON], зареєстровану за адресою: [INFO], у житловий будинок за адресою: місто Дніпро, вулиця Житомирська, будинок №33. Згідно зі ст.141 ЦПК України із [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору у сумі 229 гривень 40 копійок.

Outcome: approved