Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] , а саме: просили визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, [PERSON] , померлого [INFO] ; за [PERSON] , право власності на 1/4 частку житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті баби [PERSON] , померлої [INFO] , за [PERSON] право власності на 1/4 частку житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті баби [PERSON] , померлої [INFO] . До судового засідання представник позивачів адвокат Нофенко Ю.В. подала письмову заяву, в якій просила справу розглядати без її участі та просила позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечували щодо задоволення позову. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 18, та підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.103). В шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] (а.с.155 зворотна сторона, а.с.160). За життя, [PERSON] та [PERSON] побудовано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці, кадастровий номер № 3522581900:51:000:0029, що розташована за вищевказаною адресою, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Право власності на житловий будинок не зареєстровано, що підтверджується архівною довідкою ОКП "КООБТІ" № 52001 від 06.03.2019 (а.с.10). Право власності на земельну ділянку належало [PERSON] , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії КР № 002742, виданого Вільненською сільською Радою народних депутатів 29.12.1997 (а.с.206). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 30.03.2006 Вільненською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області (а.с.24). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем, що підтверджується витягом з погосподарської книги (а.с.9) та копією спадкової справи № 267/2007 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.166). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.25). Після його смерті спадкоємцями першої черги за законом є його дружина відповідач по справі [PERSON] та діти - позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] (а.с.26-27). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.12.2017 (а.с.28). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За приписом ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну (ч.5 ст.1266 ЦК України). Частиною 1 ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є її діти - [PERSON] , який прийняв спадщину на Ѕ частку її майна, але не оформив своїх спадкових прав, та [PERSON] , який помер [INFO] . Таким чином, діти [PERSON] : позивачі по справі - [PERSON] та [PERSON] , спадкують ту частку спадщини, яка б належала їхньому батьку, якби він був живий на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] звернулися до Кропивницької районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області з заявами про прийняття спадщини та видачу їм свідоцтв на 1/4 частку спадкового майна кожному, після смерті баби [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки спадкоємцям видано, що підтверджується копією спадкової справи № 50/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.62). У видачі свідоцтв про право на спадщину на частку житлового будинку державним нотаріусом відмовлено постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.12.2020 (а.с.32), яка мотивована тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок відсутній. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно не проводилась. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.08.2018 (а.с.29). Після смерті останнього відкрилася спадщина на 1/2 частку спадкового майна, а саме: житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , право на яку він мав після смерті своєї матері - [PERSON] , проте за життя не оформив своїх спадкових прав. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем по справі - [PERSON] (а.с.8), яка, будучи спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка, і звернулася до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Качан Л.П. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку, однак отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 08/02-31 від 27.01.2020 (а.с.30-31). Вказана відмова мотивована тим, що державна реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] , у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. Спадкоємцем не надано нотаріусу документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно. Інші спадкоємці першої черги за законом: дочка спадкодавця - відповідач по справі [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь своєї матері [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи № 43/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.134). Отже, враховуючи, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстроване, позивачі можуть реалізувати свої спадкові права тільки в судовому порядку. Підпунктом 4.15 п.4 гл.10 р. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності нього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На час смерті [PERSON] та [PERSON] правовстановлюючих документів на спірний будинок не було. Відповідно до п.4 «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP», затвердженої наказом Міністерства комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., чинною на момент будівництва спірного будинку, реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Відповідно до п.6 Інструкції, не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Таким чином, на час будівництва спірного будинку, який побудований в сільському населеному пункті, реєстрація права власності не передбачалася. Відповідно роз`яснень, які викладені у п.3.1. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24- 753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права і на житловий будинок,споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. В ч.3 ст.3 вказаного Закону визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відтак, аналіз нормативно-правових актів, діючих на той час, дає підстави вважати, що виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Той факт, що спадковий будинок належав [PERSON] , а в подальшому його дружині [PERSON] , підтверджується довідкою від 23.01.2020 (витяг з погосподарської книги) (а.с.9), копією технічного паспорту на будинок, побудований в 1971 році (а.с.11-16), що також свідчить про те, що цей будинок не є самочинним будівництвом, копією державного акту на право приватної власності на землю для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства (присад.ділянка) серії КР № 002742, виданого Вільненською сільською Радою народних депутатів 29.12.1997 на ім`я [PERSON] (а.с.206). Таким чином, визнання відповідачами пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи позицію позивачів, судові витрати по справі вважати фактично понесеними. На підставі ст.ст.15, 16, 316, 317, 328, 380, 386, 392, 1217, 1218, 1222, 1223, 1261, 1266, 1267, 1268, 1296, 1297 ЦК України та,

Outcome: approved