Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою уточнивши яку просив про визнання відповідача [PERSON], таким що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та в обґрунтування якої зазначає, що вона є власником вищезазначеної квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.07.2002 року. З 2002 року вона зареєструвала відповідача в своїй квартирі, на правах члена сім'ї. Зважаючи, що відповідач з 2012 року не проживає за місцем реєстрації в належній позивачу квартирі, будучи зареєстрованим в ній без поважних причин, та в добровільному порядку з реєстрації не знімається, участі у витратах на утримання житла не приймає і будь-яких домовленостей позивач з відповідачем щодо збереження за останнім права на проживання у належній позивачу квартирі при відсутності понад один рік не встановлювалось. У зв'язку з наведеним позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача також понесені судові витрати в зв'язку з розглядом справи в суді. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити і проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце слухання справи належним чином повідомлявся шляхом опублікування оголошення про виклик його в судове засідання в газеті «Урядовий кур'єр» , заяв, клопотань чи заперечень до суду не подав. Суд вважає можливим розглянути даний спір зі згоди представника позивача у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд перевіривши та оцінивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 03.07.2002 року зареєстрованого в реєстрі за № 2160 та посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу, право власності зареєстровано 17.07.2002 року за № 3131/7 в Обухівському бюро технічної інвентаризації. Згідно довідки наданої відділом адресно-довідкової роботи Управління ДМС України в Київській області від 06.08.2015 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач - [PERSON]. Відповідно до довідки Форми № 3 вихідний № 978 від 10.06.2015 року, виданої ТОВ «МЖЦ» відповідач [PERSON] з 16.08.2003 року зареєстрований в квартирі [ADDRESS]. Відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні більше року, що підтверджується актами про його не проживання, починаючи з 22 січня 2012 року, що складені за підписом депутата Обухівської міської ради, квартиронаймача сусідів та представників ТОВ «Міський житловий центр». Ст. 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Яких-небудь доказів в спростування позову матеріали справи не містять. Оскільки відповідач відсутній в спірному житловому приміщення понад один рік без поважних причин, згідно ст. 405 ЦК України він втратив право користування спірною житловою площею. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки факт непроживання відповідача у спірному житловому приміщенні доведений належними і допустимими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved