Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить рішенням суду визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO]. Позивачка мотивує свої вимоги тим, що вона є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], проте не може оформити належним чином право на спадщину, оскільки пропустила строк, встановлений законом на прийняття спадщини, так як не знала про існування такого строку. Вважає, що оскільки вона користується та володіє земельною ділянкою, тобто фактично прийняла спадщину, то зазначене може слугувати підставою для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того, просить встановити факт родинних відносин між нею та її батьком [PERSON], померлим [INFO], оскільки мають місце розбіжності в написанні їх прізвищ, що унеможливлює підтвердити родинні відносини. Позивачка в судове засідання не з'явилася, була сповіщена належним чином (а.с.19). В позовній заяві зазначила клопотання про розгляд справи у її відсутність (а.с.3-4). Відповідач, Голицька сільська рада Болградського району Одеської області в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином (а.с.19), позов визнав, справу просив розглянути у відсутність представника (а.с.45). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER], виданим 24.12.2003 року Голицькою сільською радою Болградського району Одеської області, актовий запис № 44 (а.с.10). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить лише земельна ділянка площею 2.98 га розташована на території Голицької сільської ради Болградського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала останньому на підставі державного акту серії [NUMBER] від 01.12.2004 року (а.с.12). Спадкоємцем за законом є його донька [PERSON]. Позивачка [PERSON] народилася [INFO] в с. Голиця Болградського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 26 січня 1971 року, складеного Голицькою сільською радою Болградського району Одеської області, актовий запис № 2, в якому значиться її дівоче прізвище російською «[PERSON]» (а.с.8,25-26). Згідно свідоцтва про одруження виданого Орлянською сільською радою Василівського району Запорізької області серії [NUMBER] від 24 квітня 2001 року, позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] 09 лютого 1994 року, актовий запис № 01, та змінила прізвище на шлюбне «[PERSON]» (а.с.9). Згідно довідки Голицької сільської ради Болградського району Одеської області від 14.03.2017 року за № 02-27/150 на день смерті [PERSON] в спадковому домоволодінні за місцем його постійної реєстрації за адресою: [ADDRESS] ніхто не був зареєстрований та ніхто не проживав (а.с.11). 15 березня 2017 року приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтарев В.В. письмовим листом за № 175/02-31 відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] в зв'язку зі спливом шестимісячного строку, встановленого законодавством України (а.с.13). Зі спадкової справи № 52-2017 заведеної приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтаревим В.В. щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини звернулася 15.03.2017 року донька [PERSON], однак свідоцтво про право на спадщину не видавалося, оскільки заявниця пропустила визначений законом шестимісячний строк (а.с.27-40). Як встановлено судом, спадщина відкрилася в момент смерті батька позивачки [PERSON] [INFO], тобто в період чинності ЦК України в редакції 1963 року. Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК України (в редакції 1963 року) було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. Нормами названого кодексу не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Однак, згідно заяви Голицької сільської ради від 24.04.2017 року, позовні вимоги вони визнають та не заперечують щодо надання додаткового строку позивачці для прийняття спадщини після смерті батька, що свідчить про те, що спадщина до держави не перейшла (а.с.45). Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК України в редакції 1963 року Згідно зі ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Частиною першою ст. 530 ЦК України (в редакції 1963 року) встанвоелно, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також у разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст. 549 ЦК в редакції 1963 року). Відповідач позов визнав повністю, цілком і без заперечно (а.с.45). Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду… Якщо … визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пленум Верховного Суду України в постанові № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачем з поважних причин, позивачка взагалі не знала, що у її батька є земельна ділянка, їй стало відомо тільки у 2016 році, коли їй сповістила Голицька сільська рада Болградського району Одеської області, що державний акт на земельну ділянку знаходиться в сільській ради. Такі обставини, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до позивача спадкового майна належного спадкодавцю, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для позивача об'єктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили їй своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, загальними засадами цивільного законодавства відповідно ст.3 ЦК України є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач, пов'язаний зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб'єктом яких він є. Пропуск строку на прийняття спадщини є досить значним. Позивачка, яка є спадкоємцем за законом, пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини, оскільки здійснивши дії щодо фактичного прийняття спадщини, не вчинила обов'язкових дій щодо подачі заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу її відкриття. Суд приймає до уваги, та визнає поважною причиною несвоєчасного звернення з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Враховуючи те, що за весь цей період з часу відкриття спадщини спадкова справа взагалі не заводилася, тобто спадщина після смерті [PERSON] до цього часу ніким не прийнята, від умерлою у встановленому законом порядку не визнана, представник відповідача згідно письмової заяви не заперечує проти задоволення позову, що з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, та положень ст.213 ЦПК України, є підставою для захисту права позивача на спадкування в судовому порядку, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог у цій частині. Щодо позовних вимог в частині встановлення факту родинних відносин, суд дійшов наступного. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами: п. 10, 12 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» зі змінами від 25.05.1998 року, ст. 256-259 ЦПК України. Як зазначалося вище та встановлено судом, що: позивачка [PERSON] народилася [INFO] в с. Голиця Болградського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 26.01.1971 року, складеного Голицькою сільською радою Болградського району Одеської області, де значиться її дівоче прізвище російською мовою «[PERSON]», батько значиться - «[PERSON] (а.с.8). З витребуваного судом актового запису про народження позивачки № 2 від 26.01.1971 року, складеного виконавчим комітетом Голицької сільської ради Болградського району Одеської області вбачається, що батько значиться «[PERSON]» російською мовою (а.с.25-26). Згідно актового запису № 1 від 09.02.1994 року про шлюб між [PERSON] та позивачкою, її дошлюбне прізвище записано українською мовою «[PERSON]» (а.с.47). Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 24.12.2003 року Голицькою сільською радою Болградського району Одеської області, вбачається, що ім'я спадкодавця значиться українською мовою [PERSON], померлий [INFO] (а.с.10). Тоді як згідно Форм 1 (Заяви про видачу паспорту), наданих суду Болградським районним сектором ГУДМСУ в Одеській області вбачається, що батько заявниці отримував паспорт на ім'я [PERSON] (українською мовою), та "[PERSON]" (російською мовою), [INFO], проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с.41). На підставі викладеного суд приходить до висновку, що [PERSON], [INFO], є рідною донькою [PERSON], померлого [INFO], а тому є всі підстави вважати встановленим факт родинних відносин між донькою та батьком. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а й справедливості. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved