Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . В позовній заяві посилається на те, що 28.11.2018 року стала власником житлового будинку, згідно договору купівлі-продажу за адресою: [ADDRESS] . В даному житловому будинку був прописаний відповідач [PERSON] , та з 2018 року в зазначеному житловому будинку не проживає. Відповідач не сплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті, тому позивач вважає, що відповідач втратив право користування вказаним житлом. Визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, необхідне позивачу для зняття його з реєстрації у відповідальності до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р№ 1382-1V, оскільки бажає намір відчужити за зазначений будинок. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги підтримала, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнає прсить суд розглянути справу без його участі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов піддягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу квартири від 28.11.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №1969 позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . ( а.с.9-10 ). У відповідності до довідки Шамраївської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області житловий будинок по [ADDRESS] , в зв`язку з перенумерацією та переадресацією на даний час має назву [ADDRESS] ( а.с.12). Згідно довідки Шамраївської сільської ради Благовіщенського району за №818 від 25 серпня 2020 року вбачається, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрований але не проживає [PERSON] ( а.с.13). Оскільки в будинку зареєстрований відповідач позивач не може в повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження вказаним майном. Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Вимогами ст. 71 Житлового кодексу України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців. Згідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. За таким підстав суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, як таких, що знайшли своє об`єктивне підтвердження, і тому вони підлягають повному задоволенню. Крім того, матеріали позовної заяви містять клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору з підстав того, що [PERSON] перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки є малозабезпеченою особою, що підтверджується довідкою про відомості з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів у утриманих податків та довідкою форми ОК-5. Відповідно до ст.8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Аналіз такого нормативного врегулювання дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. За результатами розгляду клопотання, суд дійшов висновку, що позивачем доведено наявність обставин для звільнення її від сплати судового збору, а тому його клопотання заявлене в судовому засіданні про звільнення від сплати судового збору приймається судом та підлягає до задоволення. Згідно положень ч. 6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави. Судові витрати у виді судового збору слід стягнути з відповідача в такому порядку. Відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, визнання позову судом прийнято. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні, у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач при зверненні до суду з цим позовом не сплачував судовий збір в сумі 840,80 грн., звільнена від сплати судового збору. Згідно вимог ст. 141 ч.2 п.1 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Статтею 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. За цих підстав, суд вважає, що з відповідача слід стягнути у користь держави судові витрати у виді судового збору в сумі 420,40 грн., тобто 50 % від суми судового збору, яка підлягала до сплати позивачем при поданні позову до суду, а іншу частину судового збору 420.40 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного,

Outcome: approved