Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом вчиненим 26.07.2010, відповідно до якого вона заповіла усе своє майно, йому, [PERSON] . До складу спадкової маси, поміж іншого майна, увійшла 1/2 частка житлового будинку за [ADDRESS] , 1960 року побудови, яка була об`єктом спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] та [PERSON] . Позивач, будучи спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняв шляхом звернення до нотаріуса із заявою відповідного змісту про прийняття спадщини в межах шестимісячного строку. Чоловік спадкодавця [PERSON] , будучи непрацездатним на час відкриття спадщини, набув права на спадкування обов`язкової частки у спадщині за наявності заповіту. 31.03.2016 приватним нотаріусом на ім`я позивача було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на безспірну частку, яке складається із 5/12 часток житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] , а 1/6 частка цього об`єкта нерухомості залишилась відкритою за наявності спору про право в цій частині, а саме право [PERSON] , на отримання обов`язкової частки. За життя [PERSON] не довів таке своє право в установленому діючим законодавством порядку, відтак він вважається таким, що спадщину не прийняв та таке своє право не оспорив, а [INFO] помер. На даний час позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на майно, що увійшло до складу спадкової маси в нотаріальному порядку, оскільки як з`ясувалось відсутня його державна реєстрація, на підтвердження законності набуття таких прав спадкодавцем. У визначений судом строк відповідач відзиву до суду не направив. Ухвалою суду від 26.04.2019 було витребувано за клопотанням позивача матеріали спадкової справи до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . У судове засідання позивач не з`явився, утім надав заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин чи розгляду справи у відсутність до суду не направив. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що [INFO] померла [PERSON] , на що вказує свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON] встановлено, що за життя 26.07.2010 [PERSON] на випадок своєї смерті вчинила особисте розпорядження, відповідно до якого заповіла усе належне їй майно [PERSON] Вказаний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Липовецького нотаріального округу Кобзар С.В. та зареєстровано в реєстрі за №2001. За життя спадкодавця заповіт не змінено та не скасовано, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (а.с.59). Позивач, будучи спадкоємцем за заповітом скористався своїм правом на спадкування, подавши заяву відповідного змісту нотаріусу за місцем відкриття спадщини в межах визначеного законодавцем строку. 03.12.2015 за №634/02-14 приватним нотаріусом Кобзар С.В. Липовецького районного нотаріального округ було зареєстровано заяву [PERSON] про прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] у виді обов`язкової частки. Факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] , тобто те, що вони були подружжям підтверджено свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . 10.12.2015 в адресу [PERSON] нотаріусом було направлено лист за №626/02-14 з вимогою підтвердити факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] в силу діючого законодавства документально. За наслідками поданої [PERSON] заяви до Липовецького районного суду Вінницької області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем було постановлено ухвалу 07.07.2017, якою його заяву залишено без розгляду. За відомостями Липовецької міської ради Липовецького району (довідка № 2335 від 06.10.2014), [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , інших зареєстрованих осіб чи тих, які постійно проживали не встановлено. Матеріали спадкової справи не містять інших доказів на підтвердження факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] . Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами свідчать про те, що [PERSON] на час смерті спадкодавця з нею не проживав та не вчинив дій щодо прийняття спадщини в межах шестимісячного строку, отож вважається таким, що спадщину не прийняв та іншого судом не встановлено. Крім цього, судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ). Наведене свідчить, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , спадщину прийняв, отож вона йому належить з моменту відкриття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Кобзар С.В. Липовецького районного нотаріального округ від 17.04.2019 позивачеві було відмовлено у видачі на його ім`я нотаріального акту на 1/6 частку, яка залишилась відкритою після отримання заявником 31.03.2016 за реєстровим №348 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток спадкового майна, а саме: Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Вказане рішення мотивоване тим, що за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказана частка залишилась не зареєстрованою, у зв`язку відсутні правові підстави для видачі нотаріального акту. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено,\~що 02.09.2015\~Липовецьким районним\~судом Вінницької\~області було\~ухвалено рішення,\~яким визнано житловий будинок за [ADDRESS] , 1960 року побудови, об`єктом спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] та [PERSON] . Визначено, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] в місті Липовець Вінницької області, в праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок за [ADDRESS] , становила 1/2 частки. Вказане рішення суду набрало законної сили 19.10.2015. Факт належності майна спадкодавцеві у виді вказаного об`єкта нерухомості доведено належними та допустимими доказами. Згідно технічного паспорту на вищевказаний житловий будинок, встановлено, що рік його побудови 1960. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.03.2003 р. рядом підзаконних актів, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 р. Даний нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, а не державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, тому виникнення права власності на нерухомість не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення права діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Листом №10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований Суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року №1952- IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом України, визнаються державою. Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яке є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова від 13.06.2012 р. №6-54 цс 12). Згідно довідки виданої КП «Вінницьке обласне об`єднане БТІ» від 28.03.2016 та матеріалів інвентаризаційної справи №2879 на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , в яких інформація щодо власників об`єкту нерухомого майна формувалась до 31.12.2012, - 09.10.2012, в КП «ВООБТІ» була проведена реєстрація права власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.09.1012, виданого виконавчим комітетом Липовецької селищної ради народних депутатів трудящих Вінницької області на підставі рішення №2 від 24.01.1968, дублікат якого видано 25.09.2012 на підставі рішення №110 від 31.07.2012. Здобуті у справі докази свідчать про те, що при житті [PERSON] набула правомірно права на майно яке було об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ якого було проведено за рішенням суду від 02.09.2015,\~ реєстрація нерухомого майна була проведена згідно діючого законодавства, відтак таке її право визнається державою. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , який спадщину прийняв, отож вона йому належить з моменту відкриття, утім за встановлених вище обставин позбавлений можливості реалізувати свої права в нотаріальному порядку. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачами доведено обставини викладені ним у позовній заяві належними та допустимими доказами, позовні вимоги ґрунтуються на нормах закону, наявність порушених прав позивача очевидна, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що ним обраний. За таких обставин, суд задовольняє позов у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved