Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 10.12.2010 року між ППІІ «Технофарм-Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,365 га, яка знаходиться в межах Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області та належить відповідачу на підставі державного акту серії [NUMBER], з кадастровим номером [NUMBER], договір оренди укладено строком на десять років. 10.12.2010 року договір оренди землі був зареєстрований в КОФ ДП «Центр ДЗК» БЦ РВ, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 041093602737. 16.03.2018 року позивачу стало відомо про те, що 01.12.2015 року між [PERSON] та СФГ «Старт» укладено договір оренди, предметом яких є вказана вище земельна ділянка. [PERSON] при укладенні нового договору оренди тієї ж самої земельної ділянки, що перебуває в користуванні позивача за раніше укладеним договором оренди, порушила право позивача на користування спірною земельною ділянкою, що є підставою для визнання такого договору недійсним та скасування його державної реєстрації. Позивач просив суд визнати недійсним договір оренди землі від 01.12.2015 року, укладений між [PERSON] та Селянським фермерським господарством «Старт», предметом якого є земельна ділянка площею 3,365 га, з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, та скасувати державну реєстрацію цього договору оренди землі, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер 27333765, номер запису про інше речове право 12660708. Представником СФГ «Старт» подано відзив на позовну заяву за змістом якого зазначений відповідач заперечує проти заявлених вимог, вважає, що позивачем договір оренди з [PERSON] належним чином не виконувався, оренду плату остання протягом 2016 та 2017 років не отримувала, тому підстави для задоволення позову відсутні. У відповіді на відзив представник позивача заперечує проти міркувань та доводів СФГ «Старт» посилаючись на виконання договору ППІ «Технофарм-Україна» щодо належного використання земельної ділянки за договором з [PERSON]. Крім того, зазначив, що [PERSON] отримувала орендну плату належним чином, що підтверджується видатковими касовими ордерами. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача СФГ «Старт» подала заяву про розгляд справи без її участі, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновків, які мотивує наступним чином. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,365 га, з кадастровим номером [NUMBER], призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. 10.12.2010 року між [PERSON] /орендодавець/ та ППІІ «Технофарм Україна» /орендар/ було укладено договір оренди землі, за умовами якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 3,365 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], договір укладено на 10 років та зареєстровано в КОФ ДП «Центр ДЗК» БЦ РВ 10.12.2010 року , про що у державному реєстрі земель вчинено записза № 041093602737. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» /в редакції на час виникнення спірних правовідносин/ договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Положеннями ст.20 цього Закону було передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. А за ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п.3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 11.02.2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» встановлено, що до 01.01.2013 року державна реєстрація права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводиться територіальними органами земельних ресурсів. Отже, договір оренди землі між [PERSON] та ПП «Технофарм-Україна» було укладено та зареєстровано у встановленому законом порядку, цей договір діє по даний час, доказів того, що договір достроково розірвано або визнано недійсним, суду не надано. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, сформованої 16.03.2018 року № 117392081, 17.12.2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Матусевич Оленою Василівною, проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 3,365 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Озернянська сільрада, кадастровий номер: [NUMBER], на підставі договору оренди земельної ділянки від 01.12.2015 року, орендар Селянське фермерське господарство «Старт», орендодавець [PERSON], рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27333765, номер запису про інше речове право: 12660708. Отже, відповідачем [PERSON] було передано в оренду іншого орендаря ту саму земельну ділянку, яка перебуває в користуванні ППІІ «Технофарм Україна» на підставі раніше укладеного договору оренди, строк дії якого не закінчився, на що вказано вище в рішенні. Крім того, не знайшли підтвердження в ході судового розгляду доводи відповідача СФГ «Старт» щодо не належного виконання умов договору оренди землі від 10.12.2010 року укладеного між ППІІ «Технофарм Україна» та [PERSON] так, за вказаним договором, орендар сплачує, а орендодавець отримує орендну плату за договором, що підтверджується видатковим касовим ордером від 14.04.2016 року, відомістю на виплату за серпень 2016 року та видатковим касовим ордером від 11.09.2017 року. Представник позивача ППІІ «Технофарм Україна» просить суд визнати недійсним договір оренди землі від 01.12.2015 року, укладений між [PERSON] та СФГ «Старт». Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». З матеріалів справи вбачається, що пунктами договору оренди землі встановлено права та обов'язки орендодавця та орендаря, умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. У відповідності до норм Закону України «Про оренду землі» та умов договору оренди, укладеного між позивачем та [PERSON]., цей договір оренди на даний час не припинив свою дію, доказів зворотнього суду не надано. За ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, суд вважає, що відповідно до положень п.«в» ст.152 ЗК України та ст.ст. 203, 215 ЦК України підлягають визнанню недійсними оспорювані договори оренди землі, оскільки при їх укладенні було порушено вимоги діючого законодавства, земельні ділянки перебували в оренді іншого орендаря. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В ч.2 ст.16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. В даному випадку позивач не є стороною договору оренди від 01.12.2015 року, але разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цих договорів, оскільки ці правочини порушують його переважне право на використання спірної земельної ділянки. Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.11.2016 року у справі № 6-2540цс16. А тому обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами. Як наслідок недійсності правочину, представник позивача просить суд скасувати державну реєстрацію оспорюваного договору оренди. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. А тому суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо скасування державної реєстрації договору оренди від 01.12.2015 року, укладеного між [PERSON] та СФГ «Старт». Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону, суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами довів заявлені позовні вимоги, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати понесені на сплату судового збору. Так, згідно платіжного доручення № 3287 від 12 грудня 2017 року позивачем сплачено 1 600,00 грн. судового збору, а згідно платіжного доручення №381 від 22 березня 2018 року ще 162,00 грн, тому вказані суми слід стягнути з відповідачів. Крім того, згідно Акту № 23/Ц/2 від 30 травня 2018 року позивач поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 4400,00 грн., які також підлягають стягненню з відповідачів. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: approved