Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з 27 червня 2014 року по 01 жовтня 2019 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає допомогу на утримання дитини, тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 4 000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача адвокат Гончар Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, а також відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні вимог про стягнення аліментів у розмірі 4000 грн. відмовити, в разі необхідності просив стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини його доходів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення її повноліття. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що з 27 червня 2014 року по 01 жовтня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою. Питання щодо утримання дитини між сторонами в добровільному порядку не вирішено. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Виконання передбачених статтею 150 СК обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" у 2020 році встановлені наступні розміри: з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень, з 1 грудня - 2270 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень. Положення ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 181, 182 СК України дають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. У своєму відзиві відповідач вказує, що не погоджується з стягненням з нього аліментів у твердій грошовій сумі, тому що на даний час офіційно працевлаштований, працює на підприємстві на посаді керівника гуртка Центру дитячої та юнацької творчості м. Черкаси та відповідно має постійний, а не мінливий дохід. Тому з нього необхідно стягувати аліменти у відсотку від всіх його доходів, що буде відповідати вимогам ст. 183 СК України. Сума аліментів, яку просить стягувати позивач, є занадто великою у співвідношенні до його доходів. Однак, з такою позицією відповідача суд не може погодитися, виходячи з наступного. Частиною 3 статті 181 Сімейного Кодексу визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів). При цьому, відповідачем не було надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість сплати ним аліментів на утримання доньки у твердій грошовій сумі, зокрема, не надав довідки про розмір одержуваної ним заробітної плати. При визначенні способу стягнення аліментів, суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментівта вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі за вибором позивача, з яким проживає неповнолітня дитина, в силу вимог ч.3 ст.181 СК України. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач є працездатною особою, та відповідно має обов`язок брати участь в утриманні своєї неповнолітньої дитини, інших неповнолітніх дітей на утриманні немає, а також те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками. Таким чином, зважаючи на норми чинного законодавства, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що для забезпечення достатнього рівня життя неповнолітньої дитини, виходячи з засад розумності та справедливості, до стягнення підлягають аліменти в розмірі 3 000 грн. на утримання неповнолітньої дитини: дочки [PERSON] , [INFO] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 07 лютого 2020 року та до досягнення дитиною повноліття. В зв`язку з чим позов підлягає до часткового задоволення. Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку статті 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved