Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Приборівської сільської ради Липовецького району про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи позовні вимоги таким. [INFO] померла його дружина [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за законом. Він, [PERSON], є спадкоємцем першої черги за законом. Інші спадкоємці відсутні. До складу спадкової маси увійшла земельна ділянка, яка знаходиться на території масиву "Турбівський", Липовецького району, яка належала останній на підставі Державного акта, проте ще за життя спадкодавця оригінал Державного акта було втрачено. Після смерті дружини він, [PERSON], спадщину прийняв у визначений законодавцем шестимісячний строк після смерті спадкодавця, відповідно до діючого на час відкриття спадщини законодавства. Являється єдиним спадкоємцем. Однак при оформлені своїх спадкових прав на земельну ділянку, нотаріусом було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки заявником нотаріусу не було надано правовстановлюючого документа на майно, що увійшло до спадкової маси. Ураховуючи те, що спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, а таке його, [PERSON], право оспорюється та не визнається, у зв'язку із чим він позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, тому просив суд здійснити захист його порушених прав у спосіб шляхом визнання за ним права власності на об'єкт нерухомості, що увійшов до складу спадкової маси у вигляді земельної ділянки. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому також зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - сільський голова Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області в судове засідання також не з'явився надіслав до суду заяву, в якій просив про розгляд справи за відсутності представника відповідача, вказав, що позовні вимоги визнає, не заперечує стосовно їх задоволення. У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України, необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів, за відсутності сторін, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] в місті Вінниця померла [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серія [NUMBER]. Після її смерті відкрилась спадщина. Прийнявши до уваги правові роз'яснення, що наведені у п.1 постанови ПВСУ від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд застосовує до даних правовідносин норми ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилась до 01.01.2004 року. Згідно інформації, яка була витребувана судом в нотаріуса за місцем відкриття спадщини, судом було встановлено, що Спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті остання не зробила. Правилами ст. 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналізуючи зібрані у справі докази судом було встановлено, що [PERSON], будучи чоловіком, а відповідно спадкоємцем першої черги за законом, за відсутності інших спадкоємців, спадщину прийняв шляхом фактичного вступив в управління або володіння спадковим майном. Вказані обставини підтверджуються відповідно свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] та довідками виданими Департаментом міського господарства виконкому МКП ЖЕК від 13.10.2015 року за №3005/Д. Постановою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу від 17.12.2015 року за №183/02-31, було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії та видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку під номером п'ятдесят, розташовану на території масиву «Турбівський» [ADDRESS], після смерті дружини [PERSON], оскільки заявником не було надано нотаріусу правовстановлюючого документа, який би підтверджував право власності спадкодавця на майно. У п.23 постанови ПВСУ від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що до складу спадкової маси після смерті [PERSON] увійшла земельна ділянка площею 0,06 га, яка розташована на території масиву «Турбівський» [NUMBER], ділянка [NUMBER], цільове призначення - для садівництва, що належала спадкодавцеві згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 23 лютого 1998 року на підставі рішення 8 сесії 22 скликання Приборівської сільської ради, Липовецького району, Вінницької області від 26 грудня 1997 року. Згідно довідки виданої 13.11.2014 року за №127 Садово - городнім масивом «Турбівський» судом констатовано, що [PERSON] дійсно являється власником земельної ділянки [NUMBER], [NUMBER]. Згідно оголошення, що розміщене в газеті «Липовецькі вісті» №54 (1440) від 23.07.2014 року, Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий 23 лютого 1998 року на підставі рішення 8 сесії 22 скликання Приборівської сільської ради, Липовецького району, Вінницької області від 26 грудня 1997 року на ім'я [PERSON] було втрачено, тому його слід вважати недійсним. У п.37 постанови ВССУ за № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», було висловлено наступну правову позицію. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Оскільки позови про визнання права власності, що пред'явлені на підставі статті 392 ЦК, пов'язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. З огляду на викладене суд дійшов до переконання, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини, що викладені були у позовній заяві, а тому суд вважає, що у контексті правових норм регулювання цього спору, позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Крім цього, відповідач позов визнав. У п.11 постанови ПВСУ за №14 від 18.12.2009 року зазначено, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Ураховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved