Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до Южного міського суду Одеської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. Позивач, представник позивача мотивують свої вимоги тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є її батьками, [PERSON] є її сестрою. Відповідно до розпорядження органа приватизації м.Южне від 28.11.1997 року №878 сторонами була приватизована квартира [ADDRESS], на підтвердження чого було видане свідоцтво про право власності №878 від 28.11.1997 року, згідно з яким кожному з них належить на праві власності по ? частині вищевказаної квартири, яка складається з приміщень, які відображенні в технічному паспорті, а саме трьох ізольованих житлових кімнат: №2, площею 12,5 кв.м., №5 -9,1 кв.м., №7 17,1 кв.м., коридору 9,2 кв.м.. вбудованої шафи 0,5 кв.м., туалету 0,1 кв.м. ванної кімнати 2,6 кв.м., кухні 9,6 кв.м. і балкону (лоджії) 2,6 (5,6) кв.м. Згідно спільної домовленості (за умовчанням) сторін відповідно до ч.1,2 ст.358 ЦК України сторони користувалися квартирою наступним чином: позивач особисто користувався кімнатою №2, площею 12,5кв.м., [PERSON] кімнатою №5 - 9,1кв.м, батьки кімнатою №7 - 17,1кв.м., а всіма іншими приміщеннями квартири сторони користувалися спільно. [PERSON] вже десь рокі три проживає у цивільному шлюбі з чоловіком за іншою адресою, але її кімната зберігається за нею, тобто цією кімнатою ніхто з сторін не користується. Позивач все своє життя проживає в цій квартирі, за виключенням десь трьох років, коли проживала в цивільному шлюбі в орендованій по сусідству квартирі. Приблизно з 2009 року, коли позивач повернулася з орендованої квартири, [PERSON] періодично почала вимагати, щоби позивач пішла з квартири. Чому вона це стала робити позивачу не відомо. Вона пояснювала це тим, що вона є власницею всієї квартири і зайві люди їй в квартирі не потрібні. З осені 2014 року [PERSON] постійно стала вчиняти скандали та вимагати, щоб позивач виселилася з квартири. В квітні 2015 року вона сказала, щоб позивач шукала собі житло, так як в кімнаті №2 позивач мешкати не буде. Третього травня 2015 року позивач прийшла до дому і побачила, що всі її речі з кімнати викинути в коридор, а в кімнаті за наказом [PERSON] якимось будівельниками розпочато ремонт. На всі питання [PERSON] відповідала вимогою, щоб позивач забиралася з квартири. Зважаючи на те, що кімната [PERSON] на даний час була вільна, позивач почала заносити свої речі в цю кімнату, але [PERSON] влаштувала ще більший скандал, зателефонувала [PERSON] і стала вимагати від неї, щоби вона приїхала, тому що позивач займає її кімнату. [PERSON] не витримала і викликала міліцію, після чого [PERSON] заспокоїлась. Іншого житла на праві власності у позивача не має і її нікуди йти, але і далі так мешкати позивач не може. Позивач хоче мати окрему кімнату, щоб ніхто не чіпав ні її, ні її речі. Відповідно до ч.3 ст.358ЦК України: «Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності….». Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності": «квартира, яка є спільною сумісною чи спільної частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов». Позивач просить суд встановити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS], виділити у користування [PERSON] кімнату площею 12,5 кв. м., [PERSON] виділити у користування кімнату площею 9,1 кв.м., [PERSON] та [PERSON] виділити у користування кімнату площею 17,1 кв.м., інші приміщення квартири за адресою: [ADDRESS] залишити у в спільному користуванні. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги наполягала на їх задоволенні, пояснила суду що вона мешкала в кімнаті №2 вказаної квартири, площею 12,5 кв.м., потім відповідачі без її згоди всі її речі перенесли до кімнати №5 в звязку з проведенням ремонту, згоду на який вона не давала, на позовних вимогах наполягає. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали до суду письмові заперечення, згідно яких відповідачі з позивачкою проживали разом в зазначеній квартирі, позивачка проживала в великій кімнаті №7 17,1 кв. м., але із-за того, що там знаходився телевізор, то іноді виникали труднощі, та позивачка неодноразово просила про окрему кімнату. У 2012 році [PERSON] придбала однокімнатну квартиру під номером 135 у будинку 20 по проспекту Леніна, в м. Южне, про що свідчить нотаріально посвідчений договір купівлі продажу квартири. Після покупки квартири відповідачі неодноразово пропонували позивачці переїхати та проживати окремо в однокімнатній квартирі, так як планували зробити ремонт у великій кімнаті під №7, але позивачка відмовлялась під різними причинами. Згідно висновку представника Южненського МВС та пояснень сторін, відповідачі не виганяли позивача, речі були перенесені у іншу кімнату, а позивачу було запропоновано переїхати в однокімнатну квартиру, у звязку із розпочатим поточним ремонтом кімнати. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України\~\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ч. 1, 3, 4 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права\~приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю,\~\~на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть\~\~використовуватися\~\~як\~\~окремі\~\~квартири\~або\~\~\~які\~\~\~можна переобладнати\~\~в\~\~такі квартири.\~\~У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири,\~\~якщо\~про це заявлено позов. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ\~\~N 7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий,\~\~суд вправі за заявленим про це\~\~позовом встановити порядок\~\~користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі\~\~підсобні\~\~приміщення\~\~(кухня,\~\~коридор\~\~тощо) можуть\~\~бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Не зрозумілим стає прохання позивача встановити порядок користування квартирою №159, по вул. Хіміків, буд. 12 в м. Южне Одеської області та надати в окреме користування житлову кімнату, позначену в технічному паспорті під №2 площею 12,5 кв. м., якщо згідно розрахунку позивачу можна виділити лише 9,675 кв. м. житлової площі спірної квартири (38,7 кв. м. житлова площа : 1/4 частини = 9,675 кв.м), що в натурі буде приблизно відповідати площі кімнати №5 - 9,1 кв. м. Також не залишається і без уваги те, що позивач не сплачує комунальні послуги, так відповідно до положень ст. 360 Цивільного кодексу України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. На разі, позивач на відміну від відповідачів не оплачує плату за надання комунальних послуг. На підставі ст. 179 ЖК України передбачено, що користування будинками державного і громадського житлового\~\~фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обовязковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМУ. Додатково відповідачі пояснили суду, що ніколи не виганяли позивача з вказаної квартири, не чинили перепон для проживання в зазначеній квартирі, позивач завжди мешкала в кімнаті №5 площею, 9,1 кв.м. крім часу, коли там проводилися ремонтні роботи, згоди позивача на проведені ремонтних робіт в кімнаті, площею 12,5 кв.м. вони не брали. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] вважають, що необхідно виділити у користування [PERSON] кімнату площею 9,1 кв. м., [PERSON] виділити у користування кімнату площею 17,1 кв.м., [PERSON] та [PERSON] виділити у користування кімнату площею 12,5 кв.м. Відповідач [PERSON] додатково пояснила, що в квартирі №159, по вул. Хіміків, буд. 12 в м. Южне Одеської області вона тривалий час не мешкає, проживає разом з чоловіком в цивільному шлюбі за іншою адресою, та мешкати в зазначеній квартирі в подальшому не збирається. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до розпорядження органа приватизації м.Южне від 28.11.1997 року №878 сторонами була приватизована квартира [ADDRESS], на підтвердження чого було видане свідоцтво про право власності №878 від 28.11.1997 року, згідно з яким кожному з них належить на праві власності по ? частині вищевказаної квартири, яка складається з приміщень, які відображенні в технічному паспорті, а саме трьох ізольованих житлових кімнат: №2, площею 12,5 кв.м., №5 -9,1 кв.м., №7 17,1 кв.м., коридору 9,2 кв.м.. вбудованої шафи 0,5 кв.м., туалету 0,1 кв.м. ванної кімнати 2,6 кв.м., кухні 9,6 кв.м. і балкону (лоджії) 2,6 (5,6) кв.м. В ході судового розгляду судом встановлено, що до травня 2015 року позивач особисто користувався кімнатою №2, площею 12,5 кв.м., [PERSON] та [PERSON] кімнатою №7 - 17,1 кв.м., а [PERSON] у зазначеній квартирі тривалий час не проживала та мешкати в подальшому не збирається. В травні 2015 року відповідачами [PERSON] та [PERSON] речі [PERSON] були переміщенні в кімнату №5, площею 9,1 кв.м. в звязку з проведенням ремонтних робіт в кімнаті, площею 12,5 кв.м., при цьому дозволу [PERSON] на переміщення речей та проведення ремонтних робіт як у співвласника вказаної квартири ніхто не отримував, що підтвердили відповідачі в судовому засіданні. Згідно ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.383 ЦК України власник має право використовувати те, що належить йому на праві власності - житлове приміщення для власного мешкання. Згідно ч.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної власності. Відповідно до п.14 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику по справах про захист права приватної власності» (із змінами та доповненнями), квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п.6 Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (із змінами і доповненнями), якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Згідно з постановою виконкому Одеської обласної ради народних депутатів та президії обласної ради федерації профспілок №378 від 17.09.1991 року розмір середньої забезпеченості громадян житловою площею складає в населених пунктах Одеської області 8,5 кв.м. Суд вважає, що виділення позивачу [PERSON] кімнати жилою площею 12,5 кв. м., не призведе до штучного погіршення житлових умов сторін по справі, та не викличе необхідності постановки будь-кого зі сторін по справі на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов та такий порядок користування відповідає вимогам ст.ст. 48, 63 ЖК України, та саме цей розмір жилої площі кімнати. знаходиться в межах норми житлової площі на одну особу, встановлений законодавством, узгоджується з постановою виконкому Одеської обласної ради народних депутатів та президії обласної ради федерації профспілок №378 від 17.09.1991 року, та з урахуванням того, що відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі не мешкає та в подальшому проживати не збирається. Також суд вважає, що виділення відповідачу [PERSON] кімнати жилою площею 9,1 кв. м., не призведе до штучного погіршення житлових умов сторін по справі, та не викличе необхідності постановки будь-кого зі сторін по справі на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов та такий порядок користування відповідає вимогам ст.ст. 48, 63 ЖК України, та саме цей розмір жилої площі кімнати. знаходиться в межах норми житлової площі на одну особу, встановлений законодавством, узгоджується з постановою виконкому Одеської обласної ради народних депутатів та президії обласної ради федерації профспілок №378 від 17.09.1991 року, та з урахуванням того, що відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі не мешкає та в подальшому проживати не збирається. Крім того суд вважає, що виділення відповідачам [PERSON] та [PERSON] кімнати жилою площею 17,1 кв. м., не призведе до штучного погіршення житлових умов сторін по справі, та не викличе необхідності постановки будь-кого зі сторін по справі на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов та такий порядок користування відповідає вимогам ст.ст. 48, 63 ЖК України, так як виділення лише кімнати з таким розміром, тобто 17 кв.м. і більше на дві особи, знаходиться в межах норми житлової площі, встановленої законодавством, узгоджується з постановою виконкому Одеської обласної ради народних депутатів та президії обласної ради федерації профспілок №378 від 17.09.1991 року, та з урахуванням того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони як подружжя постійно мешкають разом в одній кімнаті. При таких обставинах суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою необхідно задовольнити в повному обсязі та встановити запропонований позивачем порядок користування квартирою.

Outcome: approved