Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезгаданим позовом, посилається на те, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем позовом, який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 27.05.2013 року розірвано. Після реєстрації шлюбу, вона з відповідачем проживали в [ADDRESS]. Відповідач був співвласником вищезгаданої квартири. Згодом ста її власником. Дана квартира була в занедбаному стані і вони, як подружжя, зробили в ній капітальний ремонт. Однак, з розлученням. Відповідач змусив її піти з квартири, де вони спільно проживали, забрав ключі і вона змогла забрати з собою лише речі першої необхідності. В дане помешкання відповідач не пускає навіть сина, який там зареєстрований. За час спільного проживання в квартирі не лише зроблено ремонт, а й куплено побутову техніку та меблі. Ремонт проводився в основному за її особисті кошти, так як вона мала заощадження, отримувала пенсію та заробітну плату. Після розірвання шлюбу відповідач відмовляється повернути їй витрачені на ремонт кошти та поділити в добровільному порядку придбане майно, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задоволити, вказала, що їй належить половина набутого за час спільного проживання майно, а також грошова компенсація за витрачені гроші на облаштування квартири. Не заперечила проти постановлення заочного рішення. Відповідач, який належним чином був повідомлений про дату, час та місце слухання справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення, в судове засідання не з»явився та не повідомив суд про причини своєї неявки. Відтак, суд продовжив розгляд справи за його відсутності, провівши заочний розгляд, про що не заперечила позивач. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбу з 09 серпня 2001 року. З оглянутого рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 27.05.2013 року вбачається, що шлюб між ними розірвано. Стаття 60 СК презюмує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, хоча можливість про добровільне вирішення спору судом надавалася неодноразово, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. З представлених позивачем суду письмових доказів вбачається, що за час шлюбу сторонами було придбано наступне майно: стінку «Юніор», вартістю 3460 грн., телевізор FGL, вартістю 1299,90 грн., витяжку вартістю 358,90 грн., аудіомагнітофон вартістю 329,90 грн., набір ножів вартістю 39,90 грн., праску, вартістю 79,90 грн., набір VC, вартістю 159,90 грн.. чайник, вартістю 45,90 грн., порох отяг, вартістю 1000 грн., пральну машинку «Вірпул» вартістю 1300 грн., газову плиту «Беретта», вартістю 2500 грн., автономне опалення на суму 10000 грн., кухонний набір «Мрамур білий», вартістю 4600 грн., хлібопічку «Берфо», вартістю 720 грн., стіл та 4 шт. дерев»яних табуреток, вартістю 1260 грн., колонку газову, вартістю 4000 грн., ламінат, вартістю 1750 грн., кавролін, вартістю 1215 грн., двері вхідні - броньовані, вартістю 4800 грн., вікно пластикове, вартістю 2480,90 грн., двері міжкімнатні, вартістю 2300 грн. Крім того, з представлених доказів вбачається, що сторонами було здійснено ремонт в даній квартирі та затрачено кошти на : заміну системи опалення на суму 13000 грн.; на заміну міжкімнатних дверей на суму 7000 грн.; на ламінат в сумі 1750 грн.; на кавролін в сумі 1215 грн.; на облаштування плитки в розмірі 5420 грн.; заміну вхідних дверей в сумі 4800 грн. та вікна в розмірі 2480,90 грн. З оглянутих товарних чеків на вище перелічений товар вбачається, що дане майно придбане сторонами під час шлюбу, а відтак належить їм на праві спільної сумісної власності. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 закріплено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки тощо. Відповідно до вимог п. 25 постанови від 21 грудня 2007 року за № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди, присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Оцінюючи доводи позивача, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення із запропонованим позивачем поділом майна та стягнення з відповідача половини вартості на ремонт квартири. Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні. Обовязок доказування відповідно зі ст.10 ЦПК України покладений на сторони у справі, а суд тільки сприяє всебічному та повному зясуванню обставин справи шляхом розяснення прав та обовязків та сприяє в їхньому здійсненні. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved