Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, де є третя особа, про зменшення розміру аліментів на утримання дітей, зміну договору в цій частині та припинення дії договору в частині стягнення аліментів на дитину, яка досягла повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі судового рішення. Від шлюбу сторони мають трьох дітей, одна з яких станом на час вирішення справи по суті досягла повноліття. Після розірвання шлюбу діти продовжували проживати разом із відповідачем, а позивач сплачує аліменти у розмірі, встановленому на підставі укладеного договору між батьками про утримання дитини. Позивач просить зменшити розмір аліментів на утримання дітей у зв'язку із зміною матеріального та сімейного стану позивача, неналежним виконанням відповідачем умов договору про утримання дитини, істотними змінами обставин, які сторони не могли передбачити під час укладення договору та нецільовим використанням відповідачем коштів за договором. В судовому засіданні позивач та представник останнього позов підтримали, просили задовольнити. Позивач пояснив, що у другому півріччі 2014 року внаслідок загальновідомих обставин, як економічна криза, антитерористична операція, загальний спад обсягів виробництва та зменшення купівельної спроможності населення, підприємницька діяльність позивача зазнала суттєвого спаду, що привело до зменшення його доходу. На підтвердження зазначених обставин позивачем надано довідку ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві № 3027 від 07.10.2014 відповідно до якої загальний обсяг чистого доходу позивача в період з 01.07.2014 до 30.09.2014 становив 35400 грн., що відповідно складає 11800 грн. на місяць. Одночасно, у 2013 році у позивача та [PERSON], жінки з якою позивач перебуває у сімейних відносинах, народилася спільна дитина - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.10.2013 року, яка перебуває на утриманні позивача. Таким чином, у позивача змінився сімейний стан. Крім того, позивач вважає, що аліменти, сплачені ним за період дії договору використовуються відповідачем не за цільовим призначенням та не на користь дітей, а нерухоме майно, власниками якого є діти позивача, використовується не в інтересах власників та не з метою поліпшення їх матеріального становища. Відповідач та представник останньої проти позову заперечувала, посилаючись на те, що загальний обсяг виручки позивача, який отримує дохід, як приватний підприємець, не змінився в тих обсягах, що можна кваліфікувати як суттєве зменшення доходу, що позивач має у власності декілька транспортних засобів та об'єкт нерухомого майна, а також за період 2014 року придбавав додаткові транспортні засоби, а відтак має можливості щодо сплати аліментів у обсягу, встановленому договором, також за наслідками поділу спільного майна у власності позивача залишилися товарні цінності загальною вартістю близько 20 млн. грн. Третя особа у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11 лютого 1995 року між сторонами було укладено шлюб. За час шлюбних відносин у сторін народилося троє дітей: [PERSON] - [INFO], [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO]. Відповідно до вимог договору між батьками про утримання дитини, укладеного 03 вересня 2013 року між сторонами, позивач зобов'язаний сплачувати відповідачу кошти на утримання дітей загальним розміром 13 тис. грн. щомісяця із розрахунку по 4333 грн., на кожну дитину протягом строку від укладання договору до досягнення дітьми повноліття. Також, відповідно до умов зазначеного договору, сторони погодили формулу розрахунку щомісячних платежів враховуючи зміну курсу долара США до гривні та встановили відповідну залежність суми сплати від зміни зазначеного курсу. Враховуючи, що дитина сторін [PERSON] [INFO] року набула повноліття дія договору в частині сплати аліментів на утримання останньої припинена, що передбачено умовами договору укладеного сторонами. Таким чином вимога позивача про припинення умов договору в частині сплати аліментів на повнолітню доньку є безпідставною і задоволенню не підлягає. Сторонами не заперечується, що умови договору виконуються позивачем у повному обсязі. Ухвалою Дарницького районного суду від 11.09.2013 року у справі № 753/10461/5275/13, що набрала законної сили, було затверджено мирову угоду між сторонами про поділ сумісного майна відповідно до умов якої визнано право власності позивача на наступне майно: - автомобіль марки Mitsubishi Pajero SР, тип легковий універсал, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; напівпрічеп н/п-бортовий тентований - Е, марки SCHMITZ, модель SCS 24, випуску 1999 року, реєстраційний номер [NUMBER], - вантажний сідловий тягач - Е марки DAF XF 95.430, 2004 року випуску з реєстраційним номером [NUMBER]; транспортний засіб марки SCANIA, модель R470, випуску 2004 року, тип вантажний сідловий тягач -Е, реєстраційний номер [NUMBER]; транспортний засіб марки SCANIA, модель R420, випуску 2004 року, тип вантажний сідловий тягач - Е, реєстраційний номер [NUMBER]; транспортний засіб LAMBERT, моделі LVFS3F1R, випуску 2001 року, колір - білий, тип ТЗ - напівпричеп н/п - рефрижератор -Е, реєстраційний номер [NUMBER]; транспортний засіб марки VAN HOOL, модель 3B2014, тип н/причіп-платформа-Е, рік випуску 2002, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER];- транспортний засіб марки DAF, модель 95 ХF, тип сідловий тягач-Е, випуск 2006 року, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER]; транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21043, тип легковий універсал, випуск 2006 року, колір червоний, реєстраційний номер [NUMBER]; велосипеди, запасні частини для велосипедів, мотоциклів, моторних човнів та катерів, загальною вартістю 500000,00 грн. Частину з зазначеного майна позивачем було відчужено з метою отримання грошових коштів. Дана обставина підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою, наданою на вимогу суду МВС ЦБДР та АС № 45/7488 від 26.12.2014 де вказано, що з вищезазначеного майна у власності позивача залишилось наступне рухоме майно: вантажний сідловий тягач - Е марки DAF XF 95.430, 2004 року випуску з реєстраційним номером [NUMBER]; транспортний засіб марки SCANIA, модель R470, випуску 2004 року, тип вантажний сідловий тягач -Е, реєстраційний номер [NUMBER]; транспортний засіб марки SCANIA, модель R420, випуску 2004 року, тип вантажний сідловий тягач - Е, реєстраційний номер [NUMBER]; автомобіль марки Mitsubishi Pajero SР, тип легковий універсал, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21043, тип легковий універсал, випуск 2006 року, колір червоний, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] позивач став батьком [PERSON], який народився [INFO] року та разом з матір'ю останнього винаймає житлове приміщення за адресою [ADDRESS] за яке, відповідно до умов договору оренди зазначеної квартири сплачує 4800 грн., щомісяця. Також позивач має у власності житлове приміщення за адресою: [ADDRESS], загальною площею 48 м.кв., яку здає в оренду власному працівнику відповідно до умов договору оренди від 07.04.2014 року за 1000 грн. в місяць, та нежитлове приміщення - гараж, у гаражно-будівельному кооперативі "Лівобережний" по [ADDRESS] Відповідно до довідки, наданій на вимогу суду ДПІ у Дарницькому районі м. Києва №293/9/26-51-17-04 від 15.01.2015 року позивач [PERSON] є приватним підприємцем на загальній системі оподаткування та сума його загального оподаткованого доходу у третьому кварталі 2014 року складає 784405,00 грн., а відповідно до довідки того ж органу № 3027 від 07.10.2014 обсяг чистого прибутку, після оподаткування за той самий період склав 35400,00 грн. За наслідками діяльності у 4-му кварталі валовий дохід склав суму - 713141 грн., а чистий прибуток, що залишився у розпорядженні позивача - 34800 грн. В той же час, у 2013 році обсяг виручки складав 2198436,00 грн. Відповідно до умов договору на утримання дитини сторони погодили формулу розрахунку щомісячних платежів враховуючи зміну курсу долара США до гривні та встановили відповідну залежність суми сплати від зміни зазначеного курсу. Так, станом на час укладання договору сума аліментів складала 13000,00 грн., враховуючи курс долара США до гривні у розмірі 8.195 за даними НБУ, а станом на 06.02.2015 року сума аліментів вже складала 36692, 67 грн., щомісяця що у свою чергу близько ніж втричі більше ніж початковий розмір аліментів, тоді коди позивач отримує доходи у національній валюті. Відповідно до вимог ст.182 СК України, встановлюючи розмір аліментів судом повинно бути враховано стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 181 СК України визначено спосіб утримування як для того з батьків з ким проживають діти так і для того який проживе окремо. Системний аналіз зазначених двох статей Кодексу дає змогу стверджувати, що обов'язок про утримання сумісних дітей законодавцем розділено на дві рівних частини, відтак при встановленні, як розміру аліментів так і розміру можливого їх зменшення, суд повинен врахувати і матеріальні статки та фінансові можливості іншого із батьків, який не є платником аліментів. Судом зважено на те, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], а [PERSON] квартири 183 у тому самому будинку, що договором про утримання дитини передбачено право відповідача здавати зазначене майно в оренду. Таким чином у відповідача наявна можливість отримувати дохід від надання в оренду зазначених приміщень для використання коштів на утримання дітей. Суд вважає обґрунтованими доводи позивача про зменшення сум щоквартального доходу. Посилання представника відповідача на той факт, що перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року не розмежовує поняття доходу-прибутку та доходу-виручки суд вважає неспроможними з огляду на те, що зазначеною постановою визначено лише перелік видів доходів, а не порядок визначення безпосередньо розміру аліментів. Суд вважає спроможними доводи позивача про необхідність виконання поточних платежів позивача, як фізичної особи-підприємця, зокрема, таких як сплата заробітної платні робітникам, сплата податків та інших обов'язкових платежів, необхідність обслуговування транспортних засобів, від технічного стану яких безпосередньо залежить саме дохід позивача та інше. Доводи представника відповідача про наявність у позивача товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 20 мільйонів гривень про що надано акт опису майна, суд не може прийняти до уваги оскільки зазначений опис було зроблено на виконання ухвали Дарницького районного суду по справі № 753/10461/5275/13 про забезпечення позову під час слухання справи про поділ майна подружжя, за наслідками якого ухвалено судове рішення в мотивувальній частині якого визначена вартість зазначеного майна у розмірі 500 тис. грн. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд вважає, що обставини на які посилається позивач для зменшення розміру аліментів знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, окрім тих, що на його утриманні перебуває [PERSON], оскільки відомостей про те, що остання не працює суду не надано. Таким чином, народження дитини у позивача, економічна криза, антитерористична операція, загальний спад обсягів виробництва та зменшення купівельної спроможності населення, підприємницька діяльність позивача зазнала суттєвого спаду, що привело до зменшення його доходу, девальвація гривні, дають підстави для зменшення розміру аліментів. Проте, суд вважає що розмір аліментів підлягає зменшенню не у тому обсязі в якому просить позивач, зважаючи на наявне у позивача рухоме майно, а також факт придбання ним у 2014 році нових об'єктів рухомого майна, зокрема транспорту для вантажних перевезень, що свідчить про наявну у позивача можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж зазначено у позові. Суд вважає такими, що не доведені в судовому засіданні доводи представника позивача, що придбання транспортних засобів здійснено позивачем для підприємницької діяльності із залученням коштів третіх осіб у позику, а не за власні кошти, оскільки для підтвердження таких обставин суду не надано належних та допустимих доказів. Інші обставини, на які посилався позивач та представник останнього в судовому засіданні, щодо нецільового витрачання відповідачем отримуваних нею аліментів, не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. В разі наявності сумнівів у належному використанні за призначенням сплачуваних аліментів позивач не позбавлений права на звернення до органу опіки і піклування із відповідною заявою на підставі ст. 186 СК України. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного та

Outcome: approved