Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві про звільнення майна з-під арешту, а саме: зняття арешту з гаража, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником Ѕ частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями та спорудами на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 20.10.2015 р. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо про наявність арешту майна - гаража, який зареєстрований 16.12.2004 р. за № 1550790 Першою Київською державною нотаріальною конторою. Перша Київська державна нотаріальна контора листом від 27.12.2017 р. повідомила, що даний арешт був накладений на підставі постанови Голосіївського державної виконавчої служби від 15.02.2001 р. про арешт коштів боржника. Позивач посилається на те, що даний запис був помилково перенесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки її чоловік не був боржником у виконавчому провадженні і придбав будинок за адресою: [ADDRESS] , 05.12.2003 р.на підставі договору купівлі-продажу. Звернувшись до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві щодо зняття арешту з майна, а саме: гаража за адресою: [ADDRESS] , вона отримала лист, в якому рекомендовано звернутись до суду. Позивач в ході судового розгляду підтримала позов, просила його задовольнити, посилаючись на порушення свого права власності наявністю даного обтяження, оскільки вона не є боржником у виконавчому провадженні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. В зв`язку з належним повідомленням відповідача про місце і час судового розгляду, неявкою представника Голосіївського РВ ДВС м.Київ в судове засідання, відсутністю заяви про його відкладення, суд вважає за можливе на підставі положень ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу від 05.12.2003 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останній набув у власність житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] На час придбання будинку [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , який був розірваний на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 04.07.2014 р. Згідно з рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 20.10.2015 р. за за [PERSON] визнано право власності на Ѕ житлового будинку - дерев`яного, обкладеного цеглою зазначеного на плані під літерою А, житловою площею 44,70 кв.м., а також наступні господарчі та побутові споруди: вбиральня під літерою Б, сараї під літерами В.Е., гараж під літерою Г, сауна з льохом під літерою Д, спорудження №№1-1, 1-111. З Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається наявність арешту гаража, окремо збудованого у садибі житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який накладений на підставі постанови ВДВС Московського району м.Києва. Зі змісту постанови про арешт майна боржника, винесеною державним виконавцем ВДВС Московського районного управління юстиції у м.Києві 15.02.2001 р. судом встановлено, що дане обтяження застосовано при виконанні ухвали Московського районного суду м.Києва від 20.01.2001 р. з метою забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] . Згідно інформації, наданої Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби м.Київ за результатами перевірки відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень, встановлено, що виконавчі документи, боржником за якими є [PERSON] або [PERSON] станом на 23.04.2018 р. у відділі на примусовому виконанні не перебувають. Згідно ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Тобто, законодавець пов`язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке було накладено арешт. Згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Наявність арешту, накладеного на гараж за адресою: [ADDRESS] , перешкоджає позивачу у визначений законом спосіб реалізувати своє право власності. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що наявність заборони на відчуження гаража, порушує право власності позивача, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved