Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], визнати недійсним та скасувати cвідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] САЕ 670603 від 29.08.2012, видане Виконавчим комітетом ОМР, скасувати запис про право власності [PERSON] в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень на вказане нерухоме майно. Свої вимоги Позивач обґрунтував тим, що на підставі угоди про участь у будівництві від 25.12.2009, укладеної із Відповідачем, ним повністю оплачено реконструкцію частини домоволодіння по [ADDRESS] у 2-х рівневу квартиру площею 129,9 кв.м., виплачено компенсацію за частку Відповідача у вказаній нерухомості, проте, право власності на ім'я позивача Відповідачем оформлено не було. Не оформлення права власності на реконструйований об'єкту прямо суперечить положенням укладеної угоди та порушує права Позивача. В судовому засіданні Позивач позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, підтвердив, що обставини, викладені у позовній заяві, дійсно мали місце. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, вислухавши пояснення сторін, вважає позов таким, що підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 25.12.2009 р. між Позивачем та Відповідачем укладено угоду про участь у будівництві, предметом якого було будівництво житла за адресою: [ADDRESS]. На викання вказаної угоди, Позивачем були передані Відповідачу грошові кошти у розмірі 51 500 доларів США для проведення будівельних робіт. Вказані данні підтверджуються розписками, копії яких наявні у матеріалах справи. Будівельні роботи на вказаному об'єкті виконані повністю за кошти позивача. Відповідно до п.п. 2.1.2 та 2.2.1 угоди про участь у будівництві від 25.12.2009, позивач зобов'язаний повністю оплатити вартість будівельних робіт з реконструкції частини домоволодіння по [ADDRESS] у 2-х рівневу квартиру, а відповідач зобов'язаний організувати виконання будівництва, ввести об'єкт до експлуатації та оформити право власності на реконструйований об'єкт на ім'я Позивача у строк не пізніше ніж до 01.01.2014. Реконструкцію об'єкту завершено відповідачем у 2012 році, що підтверджується декларацією про готовність об'єкту до експлуатації, зареєстрованою інспекцією ДАБК в Одеській області за №ОД14212111703 від 05.07.2012. Після завершення будівельних робіт, позивач додатково виплатив відповідачу 30 000 доларів США у якості компенсації вартості його частки у реконструйованому об'єкті. Вказані данні підтверджуються розпискою, копія якої наявна у матеріалах справи. У результаті реконструкції було утворено новий об'єкт - квартиру [ADDRESS] площею 129,9 кв.м. Відповідачем отримано свідоцтво про право власності на вказаний реконструйований об'єкт серії САЕ 670603 від 29.08.2012, видане Виконавчим комітетом ОМР, що суперечить укладеній між сторонами угоді про участь у будівництві та порушує права Позивача. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 204 ЦК України - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом не встановлено порушень законодавства при укладенні угоди про участь у будівництві. На меті угоди було створення реальних правових наслідків, вона не порушує прав третіх осіб. Згідно ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 331 ЦК України передбачає, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Таким чином, Позивач має право на реєстрацію за собою права власності на об'єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS] площею 129,9 кв.м., створений за його кошти у рамках виконання угоди про участь у будівництві від 25.12.2009. Статтею ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 ЦК України). Проте, реалізація вказаного права позивача на реєстрацію за собою права власності на спірне нерухоме майно унеможливлена наявністю свідоцтва про право власності на вказаний об'єкт серії САЕ 670603 від 29.08.2012, а також відповідних записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у зв'язку з чим останні підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач -визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з постановою № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 203, 215, 216, 235 ЦК України, ст. ст. 7, 8, 10, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved