Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення коштів за користування землею. На підставу своїх вимог спирається на те, що він є спадкоємцем за законом після смерті його батька [PERSON], який помер 27 серпня 2000 року в селі Дзензелівка, Маньківського району, Черкаської області. 14 серпня 2015 року державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори [PERSON], позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його батька [PERSON], яке зареєстроване в реєстрі за №2-767, спадкова справа №261 за 2015 рік. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з права власності на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Україна» с. Дзензелівка Маньківського району Черкаської області, належного померлому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЧР № 046659, виданого Маньківською районною державною адміністрацією Черкаської області 05 вересня 1996 року, на підставі рішення Маньківської райдержадміністрації від 31 липня 1996 року за №247. Право власності на дану земельну ділянку зареєстровано за мною в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де вказаний реєстраційний номер нерухомого майна: 877766371231. До цього часу земельною ділянкою, належною мені відповідно до закону ще з часу відкриття спадщини, користувалось ТОВ «Кищенці». Довідкою Дзензелівської сільської ради від 10.05.2016 року за № 416 підтверджується, що ТОВ «Кищенці» відповідно до договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв) від 28.11.2011 року користувалося земельною ділянкою площею 2,0896 га, що належала позивача покійному батькові та прийнята ним у спадщину. У відповідності до довідки виданої ТОВ «Кищенці», орендна плата у 2013-2015 р.р. за належну позивачу земельну ділянку сплачувалась на рахунок Дзензелівської сільської ради, а саме: - Сума орендної плати за 2013 рік становила 2070 грн. 94 коп. - Сума орендної плати за 2014 рік становила 2070 грн. 94 коп. - Сума орендної плати за 2015 рік становила 2586 грн. 61 коп. Всього: 6728 грн. 49 коп. Таким чином, належна йому з часу відкриття спадщини земельна ділянка використовувалась суб'єктом господарювання, і за користування нею сплачувались кошти до бюджету Дзензелівської сільської ради. У свою чергу, він має право на отримання цих коштів як спадкоємець і власник землі по праву спадкування, якому спадщина належить з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦКУ), тобто з дня смерті відповідно до ст. 1220 ЦКУ. Оскільки кошти сплачено до бюджету сільської ради, вирішення даного питання можливе лише в судовому порядку, у зв'язку з чим позивач вимушений звертатись до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, але згідно письмової заяви позовні вимоги підтримає та просить справу слухати у його відсутності. Представник Дзензелівської сільської ради в судове засідання не зявився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає та просить справу слухати у його відсутності. Представник третьої особи: Державного казначейської служби у Маньківському районі Черкаської області в судове засідання не зявився, але згідно письмової заяви не заперечував на задоволення позову та просить справу слухати у його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що [PERSON], [INFO], є спадкоємцем за законом після смерті його батька [PERSON], який помер 27 серпня 2000 року в селі Дзензелівка Маньківського району Черкаської області. 14 серпня 2015 року державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори [PERSON], позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його батька [PERSON], яке зареєстроване в реєстрі за №2-767, спадкова справа №261 за 2015 рік. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з права власності на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Україна» с. Дзензелівка Маньківського району Черкаської області, належного померлому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЧР № 046659, виданого Маньківською районною державною адміністрацією Черкаської області 5 вересня 1996 року, на підставі рішення Маньківської райдержадміністрації від 31 липня 1996 року за №247. Право власності на дану земельну ділянку зареєстровано за мною в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де вказаний реєстраційний номер нерухомого майна: 877766371231. До цього часу земельною ділянкою, належною мені відповідно до закону ще з часу відкриття спадщини, користувалось ТОВ «Кищенці». Довідкою Дзензелівської сільської ради від 10.05.2016 року за № 416 підтверджується, що ТОВ «Кищенці» відповідно до договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв) від 28.11.2011 року користувалося земельною ділянкою площею 2,0896 га, що належала позивача покійному батькові та прийнята ним у спадщину. У відповідності до довідки виданої ТОВ «Кищенці», орендна плата у 2013-2015 р.р., за належну позивачу земельну ділянку сплачувалась на рахунок Дзензелівської сільської ради, а саме: - Сума орендної плати за 2013 рік становила 2070 грн. 94 коп. - Сума орендної плати за 2014 рік становила 2070 грн. 94 коп. - Сума орендної плати за 2015 рік становила 2586 грн. 61 коп. Всього: 6728 грн. 49 коп. Таким чином, належна йому з часу відкриття спадщини земельна ділянка використовувалась суб'єктом господарювання, і за користування нею сплачувались кошти до бюджету Дзензелівської сільської ради. У свою чергу, він має право на отримання цих коштів як спадкоємець і власник землі по праву спадкування, якому спадщина належить з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦКУ), тобто з дня смерті відповідно до ст. 1220 ЦКУ. Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Справляння плати за землю здійснюється відповідно до Закону України від 03.07.92 року № 2535-ХІІ "Про плату за землю", який визначає розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, пільги щодо плати за землю, відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Згідно зі статтею 2 Закону використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка, яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Відповідно до ст. 1218 ЦКУ, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. За ч. 2 ст. 1220 ЦКУ, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст.1223 ЦКУ, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За ч.2 ст.1223 ЦКУ, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 1223 ЦКУ, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ч. 5 ст. 1268 ЦКУ, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ч. 1 ст. 1225 ЦКУ, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано такі роз'яснення: Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, в тому числі не можна позбавити мене права на отримання плати за користування належної мені землі. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої майнової шкоди. У відповідності до ст. 3 Цивільного кодексу України, одними із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 16 Цивільного Кодексу України надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, тому позов позивача підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved