Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати [PERSON] батьком [PERSON], внести зміни до актового запису про народження дитини, зазначивши батьком дитини [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в період з жовтня 2009 року до січня 2011 року проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем по справі. Від цих стосунків у сторін [INFO] року народилася дочка [PERSON]. Відповідач весь час протягом вагітності та після народження дитини визнавав себе її батьком, спілкувався з нею, брав участь у навчанні та вихованні дочки та остання вважає його своїм батьком. Разом з тим, при реєстрації дитини, відмовився подати в органи РАЦС заяву про реєстрацію його батьком дитини та відомості про батька у актовому записі було вказано відповідно до ст. 135 СК України. На теперішній час відповідач фактично не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а відсутність запису про батька у актовому записі про народження дитини, позбавляє позивача можливості скористатися правом щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини, через що звернулася до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними у справі матеріалами. Просила суд позов задовольнити. Відповідач, будучи належними чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з'явився. Подав до суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У зв'язку з викладеним, враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Зі свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 07.12.2010 року вбачається, що [INFO] року народилася [PERSON], про що 07 грудня 2010 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області складено актовий запис №1186. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження вбачається, що міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області під час складання відповідного актового запису про народження дитини, відомості про батька було вказано на підставі ч.1 ст. 135 СК України. Нормами ст. 125 СК України визначено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої ст. 135 СК України. Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Судом встановлено, що державна реєстрація народження [PERSON], [INFO], здійснена відповідно до частини першої ст. 135 СК України. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст.128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК). Відповідно до роз'яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. З наданих позивачем доказів, а саме пояснень [PERSON], [PERSON], доданими до позовної заяви, наданих позивачем фото та відео доказів, з урахуванням того, що відповідачем визнано позовні вимоги, вбачається, що [PERSON] повністю визнавав факт свого батьківства відносно [PERSON] як після її народження так і в подальшому. Враховуючи, вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог про визнання [PERSON] батьком [PERSON] . Що стосується позовних вимог позивача про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], то такі також підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Отже, відповідно до зазначених норм, а також ст. 180 СК України, позивач та відповідач зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та забезпечити їй рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно ч. 3 ст. 81 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до положень ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги не надає, однак при вирішенні питання розміру аліментів суд враховує ту обставину, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 всіх різновидів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім цього, згідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка підлягає звільненню від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, тому його сплату в розмірі 704 грн. 80 коп. на користь держави, суд покладає на відповідача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved