Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що між ним та [PERSON] 29.12.2012 року був укладений договір позики-застави на суму 80 000,00 грн. зі строком повернення 29.12.2013 року. Рішенням суду сума боргу в розмірі 80\~000,00 грн. була стягнута зі спадкоємця [PERSON] [PERSON], проте передбачені договором проценти, а також пені та інфляційні витрати вказаним рішення суді з відповідачки стягнуті не були. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідачки на його користь проценти за користування позикою за період з 29.12.2012 року по 29.02.2018 року в розмірі 347\~200,00 грн., суму інфляційних витрат за період з 2014 року по 2017 рік в розмірі 90\~300,00 грн., 3% річних за період з 2014 року по 2017 рік в розмірі 9600,00 грн. а всього в розмірі 447\~100,00 грн. Позивач в судове засідання не зявився в позові зазначив прохання про розгляд справи за його відсутності та не запереченням проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка повідомлялась про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, не сповістивши суд про причини неявки, у звязку з чим суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 29.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти в розмірі 80 000 грн. строком до 29.12.2013 року, зі сплатою 5% за кожен місяць користування позикою, які повинні виплачуватись не пізніше 29 числа кожного місяця, у разі невиплати даних процентів, вони повинні виплачуватись у розмірі 7%. Також п.1.4 даного договору у разі несвоєчасного повернення позики передбачена сплата пені в розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочки, сплата 3% річних та інфляційних витрат. Рішенням Жовтневий районний суд міста Маріуполя від 17.09.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики-застави в розмірі 80000 (вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок. При цьому, вказаним рішенням суду від 07.09.2017 року встановлено, що згідно заяви [PERSON] про прийняття спадщини за законом № 214 від 21.09.2016 року, поданої приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] Згідно заяви [PERSON] за № 215 від 21.09.2016 року, поданої приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після померлої [PERSON] на користь [PERSON] При цьому, відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В той же час, за загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачкою не надано суду жодного доказ на спростування заявлених позовних вимог. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст. ст. 1046 1048 ЦК України. Статтями 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від сум позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Так заборгованість за договором позики-застави від 29.12.2012 року в частині 7% процентів за кожен місяць користування сумою позики за період за період з 29.12.2012 року по 29.02.2018 року становить 347\~200,00 грн. (80 000грн. ?7%/100?62міс.). Розрахунок суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення з 2014 року по 2017 рік становить 90\~300,00 грн. (80\~000 грн. ?(228,71% -100%):100%). Сума 3% річних за прострочення повернення позики за період з 2014 року по 2017 рік складає 9600 грн. (80000 грн. ?3%:100%*4р.). Стаття 608 ЦК України передбачені випадки припинення зобов'язання смертю фізичної особи, а саме зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Порядок прийняття спадщини визначений Главою 87 ЦК України. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобовязання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязане з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою. Перелік зобовязань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України. За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Аналогічні роз'яснення містяться й у постанові № 5 Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин». Враховуючи те, що спадкоємицею [PERSON] - померлої [PERSON] було прийнято спадщину після її смерті, тому відповідачка поміж спадщини також успадкувала й обовязки [PERSON] щодо зобовязань за договором позики-застави від 29.12.2012 року, які також входять до складу спадщини та факт порушення яких вже був встановлений рішенням суду, тож відповідачка несе відповідальність перед позикодавцем [PERSON] Отже, оцінюючи з'ясовані обставини справи та представлені доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вказаного позову та про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором позики-застави від 29.12.2012 року в розмірі 447\~100,00 грн. Зважаючи на те, що позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, в силу положень ст.141 ЦПК України, суд відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягує з відповідачки в дохід держави судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, а саме в сумі 4471,00 грн. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved