Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позов до відповідача та зазначає наступне . В провадженні Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до ТОВ «Лізинговакомпанія «[PERSON]» про захист прав споживача та витребування безпідставно здобутого майна. Відповідно до частини 2 статті 31 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України), крім прав і обовязків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач предявити зустрічний позов. Користуючись наданим частиною 2 статті 31 ЦПК України правом, даною заявою позивач змінює підстави заявленого позову, що обґрунтовується такими обставинами. 09 жовтня 2015 року між нею , [PERSON], і Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі-Відповідач) було укладено договір Фінансового лізингу № 001434 з додатками (далі-Договір), згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: Hyundai Santa Fe. Відповідно до умов Договору лізингодавець (Відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (HyundaiSantaFe) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (Позивачу) на умовах, передбачених договором. На сайті OLX.UA, вона знайшла вищевказаний транспортний засіб та зателефонувала до продавця і їй розяснили, що дійсно такий транспортний засіб є в наявності. Вона приїхала до офісу компанії і менеджер компанії пояснила, що вона повинна спочатку сплатити за транспортний засіб 110 000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з нею буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. В той же день нею було сплачено рахунок на суму 110 000 грн. Повернувшись додому та уважно прочитавши договір та додатки до нього, вона зрозуміла, що її обманули. Представником не було роз'яснено призначення платежу в сумі 55 000 грн., який виявився комісією за організацію, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою, перевіркою, розглядом та укладенням договору. Позивач же вважала, що це оплата вартості транспортного засобу (зі слів представника компанії). В договорі це передбачено, але у позивача не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала достовірної інформації, завірила в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала позивача підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на неї чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. Позивач неодноразово дзвонила до компанії, але вирішити питання так і не вдалося. Таким чином, під час попередніх переговорів представником компанії введено позивача в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть, та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача без втрати грошових коштів, що є порушенням прав позивача як споживача. Законом від 22 вересня 2011 р. № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» указана норма доповнена частиною другою, за якою у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. При цьому слід зазначити, що Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.96 року при вирішенні справ суди мають виходити насамперед із положень Закону "Про захист прав споживачів", прийнятого 12 травня 1991 р. і введеного в дію з 1 жовтня 1991р. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно ч.5 п.1 ст.4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Метою цього Закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Це означає, що ЗУ «Про захист прав споживачів» безпосередньо регулює відносини, що склались між сторонами договору. А умови договору фінансового лізингу в свою чергу не можуть суперечити положенням цього Закону. Так, згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 названого Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Аналізуючи норми статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є наступні умови, що зазначені в договорі фінансового лізингу: - про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (порушення п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»): Пункт 1.8 Договору - незалежно від наявності у продавця предмета лізингу, вказаного лізингоодержувачем в даному договорі, та за заявою лізингоодержувача, сам предмет лізингу може бути змінений на інший предмет лізингу до моменту купівлі предмета лізингу. - Не важливо чи наявний предмет лізингу у продавця, лізингодавець залишив собі право свавільно змінювати предмет лізингу. Ця норма є незаконною та такою, що порушує принцип добросовісності та призводить до дисбалансу договірних відносин. Пункт 5.5. Договору будь-які поліпшення, модифікації або зміни предмета лізингу або його зєднання з будь-якими нерухомими або рухомими обєктами дозволяються лише на підставі попереднього письмового погодження з лізингодавцем. При наявності відповідної письмової вимоги лізингодаця перед поверненням предмета лізингу, лізингоодержувач зобовязаний за власний рахунок відновити його початковий стан з урахуванням нормального зносу. У будь-якому випадку усі невідємні поліпшення, модифікації або зміни предмета лізингу, які були зроблені без письмової згоди лізингодавця, стають власністю лізингодавця та підпорядковуватися даному договору, при цьому лізингодавець не зобовязаний виплачувати лізингоодержувачу жодних компенсацій, а останній не має право на відшкодування цих виплат за рахунок лізингових платежів. В той же час, п. 5.6 передбачено, що лізингоодержувач зобовязаний за власний рахунок забезпечити відповідність предмета лізингу всім нормативним вимогам та вносити такі зміни, модифікації та доповнення до предмета лізингу, які можуть час від часу вимагатися будь-яким законом, правилом, розпорядженням нормативним актом або наказом державного органу, виданим в межах його компетенції. - Це є супереченням в самому договорі. Тобто, лізингоодержувач у разі неповідомлення лізингодавця не має права робити зміни, і в той же час зобовязаний це робити. Це є несправедливим відносно лізингоодержувача, адже він не має змоги відшкодувати витрати, зроблені у звязку зі змінами предмета лізингу згідно законодавства і це іде на користь лізингодавця. Пункт 5.7. - на чинність цього договору не впливають будь-які обмеження або неможливість користування предметом лізингу внаслідок його часткового пошкодження, або внаслідок юридичних чи технічних або економічних причин, випадків надзвичайних подій чи форс-мажору. В таких випадках зобовязання лізингоодержувача, в тому числі платіжні зобовязання, залишаються чинними в повному обсязі. - Ця умова договору є несправедливою відносно лізингоодержувача, адже якщо він не має можливості виконати свої зобовязання за договором з незалежних від нього причин, компанія односторонньо розриває договір, не повертаючи при цьому кошти та вилучаючи предмет лізингу (п.п. 3.2.3, 3.2.4, 3.2.6) В той же час компанія не обмежила себе таким же зобовязанням. Пунктом 10.5. передбачено, що Лізингодавець має право змінити розмір лізингових платежів або про індексувати їх від різних факторів, а лізингоодержувач зобовязаний прийняти такі зміни. - Підписуючи даний договір, лізингоодержувач погодився на певний розмір лізингових платежів. Однак, лізингодавець залишив за собою право в односторонньому порядку збільшувати розмір лізингового платежу, не надаючи право лізингоодержувачу відмовитися. Передбачений лише імперативний порядок прийняти ці зміни. Ця умова договору є несправедливою відносно позивача та суперечить законодавству. Пункт 10.11. Лізингоодержувач не може вимагати від лізингодавця жодного відшкодування або зменшення суми платежів за даним договором, у випадку перерви в експлуатації предмета лізингу, незалежно від причин виникнення такої перерви.Лізингоодержувач не має права затримувати платежі за даним договором, строк сплати яких настав, навіть з причин пошкодження предмету лізингу. - Цей пункт також є несправедливим, адже лізингодавець може збільшувати розмір лізингових платежів, а лізингоодержувач зобовязаний погоджуватись. В той час, лізингоодержувач ніяк не може вплинути на розмір лізингових платежів. Якщо предмет лізингу буде відсутній з вини лізингодавця, лізингоодержувач все одно зобовязаний сплачувати рахунки. Крім того ця норма суперечить Цивільному Кодексу України, адже до договору лізингу повною мірою має застосовуватися норма ч. 3 ст. 762 ЦК України, відповідно до якої може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру лізингових платежів. Ч. 4 ст. 762 ЦК України передбачено, що наймач (лізингоодержувач) має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. При застосуванні цієї норми до лізингових зобов'язань варто зважати на те, що, по-перше, за обставини, які впливають на істотне зменшення можливості користування предметом лізингу, лізингоодержувач не відповідає; по-друге, істотне зменшення можливості користування предметом лізингу може статися з вини лізингодавця, третіх осіб або внаслідок випадку. Відповідно,

Outcome: approved