Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу (зареєстровано в реєстрі під №788) від 30 серпня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О. В. мені належить двохкімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 45,7 кв.м. Вищевказана угода була зареєстрована у державний реєстр речових прав на нерухоме майно, індексний номер 95816296, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності реєстраційний № 1338411351101 від 30.08.2017 року. Раніше вищевказана квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, по реєстру за № 4402 посвідченого 23 травня 2003 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л. М. Позивачка та її сім`я вселилися у придбану квартиру [ADDRESS] . На момент вселення в придбану квартиру [ADDRESS] була вільна, ніхто в ній не проживав та чужого майна в ній не було. У лютому 2017 року у районному експлуатаційному управлінні позивачка дізналась, що у її квартирі зареєстрований член сім`ї колишнього власника вищевказаної квартири, [PERSON] , що підтверджується довідкою (форми № 1) про склад сім`ї від 16.04.2018 року № 540. Відповідач, [PERSON] , зареєстрований в вищезазначеній квартирі як член сім`ї колишнього власника квартири, однак у вищезазначеній квартирі не проживає, майна що належить відповідачу у квартирі немає. Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] припинено, наслідком чого с втрата ним права користування вищевказаним житловим приміщенням, і відповідно втрата права користування [PERSON] , як членом сім`ї колишнього власника. Відповідач не є членом сім`ї позивача. Договорів найму квартири між позивачем та відповідачем укладено не було. Враховуючи зазначене, позивач просила її позов задовольнити та усунути перешкоди у користуванні власністю, визнавши відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, котре розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 06 грудня 2018 року суддею Сувертак І. В. було прийнято зазнану справу до свого провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачу направлялись повістки за адресою реєстрації, однак листи повернулись на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». (а.с. 23,24,32,33,34,3543,44,48,49). Окрім того, відповідач неодноразово повідомлявся про розгляд справи на офіційному веб-сайті суду. Позивач надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. (а.с. 25). Відповідач в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся у встановленому порядку, причин неявки суду не сповістив та правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу (зареєстровано в реєстрі під №788) від 30 серпня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О. В. мені належить двохкімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 45,7 кв.м. (а.с. 6-8). Вищевказана угода була зареєстрована у державний реєстр речових прав на нерухоме майно, індексний номер 95816296, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності реєстраційний № 1338411351101 від 30.08.2017 року. Раніше вищевказана квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, по реєстру за № 4402 посвідченого 23 травня 2003 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л. М. Позивачка та її сім`я вселилися у придбану квартиру [ADDRESS] . На момент вселення в придбану позивачкою квартиру [ADDRESS] була вільна, ніхто в ній не проживав та чужого майна в ній не було. У лютому 2017 року у районному експлуатаційному управлінні позивачка дізналась, що у її квартирі зареєстрований член сім`ї колишнього власника вищевказаної квартири, [PERSON] , що підтверджується довідкою (форми № 1) про склад сім`ї від 16.04.2018 року № 540. (а.с. 9). Відповідач, [PERSON] , зареєстрований в вищезазначеній квартирі як член сім`ї колишнього власника квартири у вищезазначеній квартирі не проживає, майна що належить відповідачу у квартирі немає, що підтверджується актом огляду від 16.04.2018 року. (а.с. 10). Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] припинено, наслідком чого с втрата ним права користування вищевказаним житловим приміщенням, і відповідно втрата права користування [PERSON] , як членом сім`ї колишнього власника. Відповідач не є членом сім`ї позивача. Договорів найму квартири між позивачем та відповідачем укладено не було. Як вказано у Постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За результатом розгляду вказаної справи ВСУ постановив: «Усунути перешкоди [PERSON] у користуванні будинком, що розташований [NUMBER] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням». Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" - громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. У випадку припинення права власності особи на житлове приміщення, припиняється і право користування (проживання) у цьому приміщенні членів його сім`ї (Постанова ВСУ № 6-158цс14 - право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.). На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнавши [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловою площею в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved