Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду з позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб, між нею та відповідачем, зареєстрований 14.11.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис №63. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, починаючи з 14.11.2013 року. Шлюб у неї та відповідача перший, від шлюбу є неповнолітня донька [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. Причиною розірвання шлюбу є те, що вони з відповідачем в психологічному плані несумісні, між ними не було порозуміння, у зв'язку з чим в сім'ї виникали сварки, які призвели до того, що спільне життя стало неможливим, вони втратили один до одного почуття любові та взаєморозуміння, тому подальше подружнє життя суперечить її інтересам. Спір про майно відсутній. Після розірвання шлюбу донька [PERSON], буде проживати з нею, на її утримання відповідач дає гроші. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, з позовними вимоги згоден повністю. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, судом встановлено наступне. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст.21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно 14 січня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області, між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №63. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 06 березня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області. Позивач [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити за нею прізвище " [PERSON]". Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що відповідач з позовними вимогами згоден, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у чинність ст.112 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої шлюб розривається, якщо подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. У чинність ч.2 ст.115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. У чинність п.2 ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У чинність ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved