Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. Позов обґрунтований тим, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 07.05.2013 року по справі №653/646/13-ц за ним визнано право власності на легковий автомобіль, марки Тойота, модель Корола 2008 року випуску, чорного кольору, седан, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. Вказане рішення суду набрало законної сили, на даний час не скасовано та є обов'язковим для виконання на всій території України, отже тим самим [PERSON] набув право власності на майно. Разом з тим, як вказує позивач в ході розгляду судових справ, що перебували в провадженні Генічеського районного суду Херсонської області за №2107/3387/2012 та №2107/3405/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], відповідно, про стягнення боргу, ухвалами суду від 04.09.2012 року вжито заходів по забезпеченню вказаних позовів, зокрема шляхом накладення арешту на вказаний автомобіль. Відповідно до ухвал суду про забезпечення позову, 05.09.2012 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Генічеського районного управління юстиції винесено дві постанови про накладення арешту на автомобіль, марки Тойота, модель Корола 2008 року випуску, чорного кольору, седан, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER] з забороною відчуження цього майна. Позивач, набувши право власності на спірне майно звернувся до ВДВС із заявою про зняття арешту з автомобіля. В добровільному порядку вирішити питання не має можливості у зв'язку з чим звернувся до суду з вказаним позовом. Вважає, що існуючий арешт у повному обсязі унеможливлює реалізацію позивачем своїх законних прав як власника щодо арештованого майна, оскільки не має можливості здійснювати в повній мірі право власності відносно цього майна. В судовому засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги, викладені у позові, наполягає на їх задоволенні посилаючись на обставини позову. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки. Відповідач [PERSON]., будучи також належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник відповідача Відділу ДВС Генічеського РУЮ за довіреністю Шевчук Л.В. при вирішенні даного питання покладалася на розсуд суду. Вказує, що існуючий арешт накладено відповідно до ухвал Генічеського районного суду Херсонської області за №2107/3387/2012 та №2107/3405/12 від 04.09.2012 року, якими вжито заходів по забезпеченню цих позовів, зокрема шляхом накладення арешту на спірний автомобіль, На даний час вказані ухвали суду не скасовані а тому підстав для зняття арешту з автомобіля немає. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, вважає, що позовна заява підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до рішення Генічеського районного суду Херсонської області №653/646/13-ц від 07.05.2013 року задоволено позовні вимоги [PERSON], визнано дійсним договір застави легкового автомобіля марки Тойота, модель Корола 2008 року випуску, чорного кольору, седан, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], укладеного 27 серпня 2012 року між ним та [PERSON]. В забезпечення виконання договору позики укладеного між [PERSON] та [PERSON] серпня 2012 року звернуто стягнення на предмет застави та визнано за [PERSON] право власності на автомобіль марки Тойота, модель Корола 2008 року випуску, чорного кольору, седан, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. 18 травня 2013 року вказане рішення суду набрало законної сили та є обов'язковим для виконання на всій території України. Обставини, встановлені цим рішенням доказуванню не підлягають. Разом з тим, при використанні свого права на реєстрацію права власності на рухоме майно в порядку встановленому законом, у позивача виникли труднощі, оскільки відповідно до ухвал Генічеського районного суду Херсонської області за №2107/3387/2012 та №2107/3405/12 від 04.09.2012 року, якими вжито заходів по забезпеченню позовів, що перебували в провадженні Генічеського районного суду Херсонської області за №2107/3387/2012 та №2107/3405/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], про стягнення боргу, накладено арешт на майно належне [PERSON], зокрема на автомобіль марки Тойота, модель Корола 2008 року випуску, чорного кольору, седан, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. Згідно постанов державного виконавця відділу ДВС Генічеського районного управління юстиції від 05.09.2012 року на автомобіль марки Тойота, модель Корола 2008 року випуску, чорного кольору, седан, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER] на підставі вказаних ухвал суду накладено арешт та винесена заборона на відчуження цього майна. Однак як вбачається з норм ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності прямо не встановлена судом. А відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Як вбачається з матеріалів справи виходячи з наведених норм, судом визнано за позивачем право власності на спірний автомобіль , а отже він є собою яка правомірно набула право власності на вказаний автомобіль. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1,2 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Пленум Верховного Суду України в абзаці 3 п.16 постанови від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" роз'яснив, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Враховуючи викладене, а також те, що за відповідачем визнано право власності на спірне майно, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. На підставі викладеного , згідно ст. 16, 317, 319, 321, 328, 334, 627 ЦК України, та

Outcome: approved