Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Майже два роки проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Спільне життя не склалось через те, що відповідач веде спосіб життя, який йому подобається, протягом останніх двох років змінив ставлення до неї. На неодноразові звернення до відповідача з приводу його поведінки та сімейного життя взагалі ніяких пояснень не отримала. Вважає, що всі можливі шляхи збереження сімейних стосунків вичерпані, не може перебувати у шлюбі з людиною, яка не розуміє її та не бажає проживати разом з нею. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище \~ [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявилась, надала до суду клопотання в якому позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд справу розглянути у її відсутність, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, клопотань не надходило. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч.1\~ст.224 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в адресованій суду заяві позивач не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання судом за позовом одного з подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, а також п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ч. 4 ст. 3, ч. 1 ст. 24 СК України, сім'я створюється на підставах, що не суперечать моральним засадам суспільства, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За змістом ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 28 січня 1995 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Знам'янка Знам'янського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, за актовим записом № 13. Дошлюбне прізвище позивача - "Яцюк" (а.с.5). Від спільного життя мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 6,7). Діти проживають разом з матірюзгідно довідки від 27 липня 2017 року (а.с.8). Подружні відносини між сторонами припинено, спільне господарство не ведуть. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, що вказує на відсутність з її сторони зацікавленості у його збереженні. Спору про поділ майна та мысце проживання дытей між подружжям не має. Таким чином суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є недоцільним, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved