Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа: ліквідатор Акціонерного товариства закритого типу «Ярославна» Васильєв Сергій Володимирович про відновлення порушеного права, визнання права власності, в якому просять визнати за [PERSON] право власності на трьохкімнатну квартиру №3 двохповерхового житлового будинку, житловою площею 41,6 кв. м., загальною площею 60,3 кв. м., розташовану за адресою: [ADDRESS] в порядку набувальної давності. В обґрунтування позову посилались на те, що двохповерховий житловий будинок з 8-ми квартирами, розташований за адресою: [ADDRESS], раніше належав: дві квартири заводу «Рапід»; дві квартири фабриці «Ярославна», чотири квартири «Трикотажному об'єднанню». Квартира № 3 в даному будинку була надана сім'ї позивачці в 1988 році Харківською фабрикою текстильно-художніх виробів, яка в процесі приватизації була реорганізована в АТЗТ «Ярославна». Державну реєстрацію АТЗТ «Ярославна» припинено за судовим рішенням 04.02.2011 року, у зв'язку з визнанням банкрутом, дані про юридичних осіб правонаступників відсутні. Квартира [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована. Після досягнення 16-тирічного віку позивачка постійно була зареєстрована та проживала у зазначеній квартирі. Після ліквідації АТЗТ «Ярославна», житловий фонд, що знаходився на балансі даного підприємства не було передано в комунальну власність та за частиною будинку ніхто не доглядає. Позивачкою самостійно здійснюється поточний ремонт даної квартири та прилеглої частини будинку, а на вказану квартиру нею виготовлено технічну документацію. Враховуючи той факт, що позивачка проживає в квартирі [ADDRESS] та утримує квартиру одноособово більше 10 років, проводить там капітальні та планові ремонти, тобто відкрито, безперервно володіє нерухомим майном, вважає, що нею набуто право власності на зазначену квартиру. Позивачка до судового засідання не з'явилась, надавши заяву про слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача Харківської міської ради та відповідачка Половінка В.А. до судового засідання не з'явились, були повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що вимоги позивачів обґрунтовані , не суперечать законодавству, та підлягають задоволенню. До такого висновку суд прийшов з наступних підстав: Відповідно до довідки № 33/20 від 03.02.1994 року виданої ХОПТП «Ярославна», [PERSON], дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] у складі сім'ї - [PERSON] - мати, [PERSON] - донька (а. с. 8); Відповідно довідки форми А вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 08.05.2005 року за досягненням віку (а. с. 12); Згідно відповіді виконавчого комітету Ленінської районної у м. Харкові ради Вих. № 18/1455-15 від 10.11.2008 року будинок [ADDRESS] раніше належав: - 2 квартири заводу «Рапід»; - 2 квартири фабриці «Ярославна»; - 4 квартири Трикотажному об'єднанню»; Згідно відповіді наданої ТОВ «Фабрика Ярославна» Вих. № 48/01 від 21.01.2013 року підприємство ТОВ «Фабрика Ярославна» організоване в липні 2006 року і не являється правонаступником АТЗТ «Ярославна». На балансі підприємства житлового фонду не було і немає (а. с. 13); Відповідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АГ № 587223 державна реєстрація припинення юридичної особи здійснена на підставі судового рішення Господарського суду Харківської області про припинення юридичної особи у зв'язку з визнання її банкрутом від 25.01.2011 року, Б-19/166-10 (а. с. 23-25); [PERSON] відомо, що квартира [ADDRESS] була надана [PERSON] на підставі ордеру № 001276 від 09 червня 1981 року виданого Виконавчим комітетом Київської ради народних депутатів для зайняття займаного приміщення з метою постійного проживання (а. с. 83) Відповідно до довідки Харківської фабрики тесктильно-художніх виробів № 820 від 12.04.1989 року після смерті [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а. с. 79) квартира [ADDRESS] передана гр.. [PERSON] (а. с. 80) Позивачка з 1988 року добросовісно, відкрито та безперервно володіють та користуються квартирою [ADDRESS]. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України цієї статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001р., а отже, визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Згідно довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 4629 від 11.11.2008 року квартири №3, 8 по [ADDRESS] за правом власності не зареєстрований. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 5, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані, не суперечать закону та підлягають задоволенню.

Outcome: approved