Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 25.12.2008року співробітниками УДАІ був тимчасово затриманий транспортний засіб - ВАЗ 2103, державний номер [NUMBER], який належить [PERSON] , автомобіль був доставлений для зберігання на спеціальний майданчик тимчасового затримання. Відповідача повідомлено про необхідність забрати автомобіль та оплатити витрати, пов'язані з його зберіганням, однак, автомобіль знаходиться на зберіганні до теперішнього часу, внаслідок чого станом на 01 жовтня 2013 року утворилась заборгованість в сумі 8910,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Позивач просив стягнути суму заборгованості в сумі 8910 грн., судові витрати на правову допомогу у розмірі 850 грн. та судовий збір. В судове засідання представник позивача не з явився, надавши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача - адвокат [PERSON] позов не визнали, пояснивши, що автомобіль [PERSON] продав шляхом надання [PERSON] 21.04.2008року генеральної довіреності на керування та розпорядження автомобілем. Вислухавши пояснення відповідача, представника відповідача, дослідивши обставини по справі, перевіривши їх наявними доказами, надавши доказам правової оцінки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно даних реєстраційної картки, власником транспортного засобу, а саме автомобіля ВАЗ-2103, державний номер [NUMBER], є відповідач по справі [PERSON]. З протоколу огляду та затримання транспорту №029617 від 25 грудня 2008 року, складеного інспектором ДПС, вбачається, що вказаний транспортний засіб був тимчасово затриманий та поміщений на тимчасове зберігання на спеціальний майданчик для тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою : [ADDRESS]. Власника автомобіля було повідомлено листом №09/10-5 про необхідність отримання належного йому майна та оплати витрат по зберіганню автомобіля. На час розгляду справи в суді зазначений транспортний засіб залишається на зберіганні на спецмайданчику, власникові не повернутий. З нотаріально посвідченого доручення від 21.04.2008р вбачається, що [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником в усіх державних органах з питань, пов'язаних з експлуатацією та відчудженням легкового автомобіля ВАЗ 2103 реєстраційний номер [NUMBER], з терміном до 21.04.2028р. Згідно з частиною 1 статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Статтею 954 цього Кодексу встановлено, що положення глави 66 ЦК України (зберігання) застосовуються до зберігання, яке здійснюється на підставі закону. Відповідно до положень статті 265-2 КУпАП, про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення. Після тимчасового затримання транспортного засобу працівник відповідного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, зобов'язаний надати особі можливість повідомити про тимчасове затримання транспортного засобу та своє місцезнаходження іншу особу за власним вибором і вжити заходів щодо повернення автомобіля до місця постійної дислокації, а також забороняє експлуатацію транспортного засобу до усунення несправностей, виявлених у процесі його огляду, або до демонтажу спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв. Транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання. Після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов'язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення. Пункт 11 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року N 1102 (у редакції від 25.01.2012 року) передбачає, що водій, власник (співвласник) тимчасово затриманого транспортного засобу, крім транспортного засобу боржника, що перебуває на спеціальному майданчику чи стоянці, має право доступу до нього в присутності особи, відповідальної за зберігання такого транспортного засобу. Пунктами 12, 13 цієї постанови у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення. За транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці Державтоінспекції справляється плата у встановленому спільним наказом МВС, Мінфіну та Мінекономіки розмірі. Згідно ч.4 ст. 319 ЦК України, власність зобов"язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов"язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями частини 3 статті 946 ЦК України, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання. Оскільки судом встановлений факт затримання транспортного засобу відповідача та тривалого його зберігання на штрафному майданчику, приймаючи до уваги правомірність надання позивачем платних послуг тимчасового відповідального зберігання транспортних засобів з 16.08.2012р. по 01.10.2013р , суд доходить висновку , що вимоги позивача про стягнення з відповідача плати за зберігання транспортного засобу є законними та підлягають задоволенню. Перевіривши розрахунок остаточної суми заборгованості, суд знаходить його правильним, тому погоджується з висновками позивача, що за 412 діб зберігання транспортного засобу на штрафному майданчику відповідач у відповідності з затвердженими тарифами зобов'язаний сплатити позивачеві 8910 грн. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача та представника відповідача, стосовно передачі автомобіля в користування [PERSON], так як дана обставина не є підставою для відмови у позові, оскільки у даному випадку виникли правовідносини з приводу відшкодування витрат на зберігання автомобіля. Позивач поніс витрати по зберіганню належного відповідачеві майна і має право на відповідне відшкодування, розмір якого визначено спеціальними нормативними актами. Окрім того, згідно протоколу огляду та затримання транспортного засобу, автомобіль було затримано у присутності водія [PERSON] Відомостей про те, яким чином водій [PERSON] отримав право на керування автомобілем, належним відповідачу, суду не надано. Власник автомобіля повинен зберігати його в належному стані. У даному випадку автомобіль був евакуйований на спеціальний майданчик для зберігання транспортного засобу у визначеному законом порядку, дії працівників ДАІ не визнані протиправними, у зв'язку з чим позовні вимоги заявлені на відповідній правовій підставі. Відповідач був повинен прийняти відповідні міри щодо встановлення місцезнаходження автомобіля та відповідні міри щодо його належного зберігання. Також, згідно ст.ст. 79, 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат суд вважає необхідним віднести сплату судового збору у сумі 229,40 грн. Крім того, позивачу була надана правова допомога, що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт (послуг), яка згідно платіжного доручення №602 від 02.10.2013 року складає 850 грн. Зазначені суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.319,322, 946,954 ЦК України, п.п 11,12 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року N 1102,

Outcome: approved