Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом звернення стягнення на предмет застави та звільнення майна з-під арешту, зняття заборони на його відчуження, посилаючись на те, що Між позивачем [PERSON] та [PERSON] Вячесловом Вікторовичем було укладено договір позики у вигляді розписки від 01 вересня 2012 року року. Згідно договору [PERSON] передав відповідачу в борг гроші в сумі 27000 гривень строком на 3 роки, тобто до 01 вересня 2015 року. Згідно абз. 3 розписки від 01 вересня 2012 року [PERSON] взяв на себе зобовязання про те, що у разі не повернення боргу він передасть [PERSON] право власності на транспортний засіб: марка ВАЗ 21099, 2002 року випуску, номер шасі 472308/47006, ХТА21099023157343. ДНЗ СА 4843 АВ, що належить йому на праві власності. До цього часу відповідач борг не повернув. Просить постановити рішення, яким звернути стягнення на предмет застави за договором позики від 01 вересня 2012 року, а саме транспортний засіб: марка ВАЗ 21099, 2002 року випуску, номер шасі 472308/47006, ХТА21099023157343, днз СА 4843 АВ, який належав [PERSON], шляхом визнання за [PERSON] права власності на транспортний засіб марка ВАЗ 21099, 2002 року випуску, номер шасі 472308/47006, ХТА21099023157343. ДНЗ СА 4843 АВ та звільнити з-під арешту транспортний засіб марка ВАЗ 21099, 2002 року випуску, номер шасі 472308/47006, ХТА21099023157343, днз СА 4843 АВ, який належав [PERSON] та скасувати заборону на його відчуження, що був накладений на підставі постанови державного виконавця ВДВС Канівського міськрайонного управління юстиції. До початку судового засідання позивач надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив розглянути справу без його участі. Відповідач до початку судового засідання подав заяву, в якій позовні вимоги визнав та не заперечє проти їх задоволення. Просив розглянути справи без його участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: відділ державної виконавчої служби Канівського міськрайонного управління юстиції подав до суду лист в якому зазначено про розгляд справи за наявними матеріалами у справі без участі державного виконавця. Сторони скористались своїм правом, передбаченим ст. 158 ЦПК України щодо розгляду справи у їх відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних матеріалів у справі у попередньому судовому засіданні. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового процесу відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України не здійснюється. Суд, розглянувши позовну заяву, заяви сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права інших осіб. Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є правовідносини щодо звернення стягнення за договором позики. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] Вячесловом Вікторовичем було укладено договір позики у вигляді розписки від 01 вересня 2012 року року.(а.с.7) Згідно договору [PERSON] передав відповідачу в борг гроші в сумі 27000 гривень строком на 3 роки, тобто до 01 вересня 2015 року. Згідно абз. 3 розписки від 01 вересня 2012 року [PERSON] взяв на себе зобовязання про те, що у разі не повернення боргу він передасть [PERSON] право власності на транспортний засіб: марка ВАЗ 21099, 2002 року випуску, номер шасі 472308/47006, ХТА21099023157343. ДНЗ СА 4843 АВ, що належить йому на праві власності. Право власності на транспортний засіб за відповідачем підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № СХХ203151 від 02 липня 2014 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Свідченням передачі грошей є письмова розписка від 01 вересня 2012 року. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до даних письмової розписки, відповідач по справі зобов'язався повернути позику. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про заставу» «застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду». Згідно ст. 3 ЗУ «Про заставу» «заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. У відповідності до ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 9 ЗУ «Про заставу» «законом чи договором передбачається перебування заставленого майна у володінні заставодавця, заставодержателя або третьої особи. Своєю заявою відповідач визнав, що після 01 вересня 2015 року відповідач заставлене майно передав позивачу у користування. Але до цього часу зобовязання щодо повернення отриманої позики не виконані, борг перед позивачем не погашений. Відповідно до Постанови про арешт майна боржника старшим державним виконавцм Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області [PERSON] 17 лютого 2017 року накладено арешт на майно [PERSON]. Згідно ч.ч.1, 2 ст 59 ЗУ «Про виконавче провадження» «особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобовязаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 3 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" «позов про зняття арешт у з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Суд приходить до висновку, що застава транспортного засобу, як забезпечення виконання за договором позики виникла значно раніше. А тому позивач має право на звернення стягнення заставленого відповідачем майна. Аналізуючи досліджені докази, суд вважає доведеним, і є всі підстави для звернення стягнення на заставлений транспортний засіб шляхом визнання за позивачем права власності на автомобіль відповідача та звільнення його з-під арешту.

Outcome: approved