Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, яким просила визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померла [INFO] року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала, що [PERSON], яка є її тіткою, постійно проживала та була зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] Зазначений будинок разом зі службовими будівлями та спорудами зареєстроване в погосподарській книзі за [PERSON], за домоволодінням закріплена земельна ділянка площею 0,15 га. [INFO] року [PERSON] померла, після її смерті залишилася спадщина у вигляді зазначеного будинку, який вона заповідала позивачу за заповітом. У встановлений законом строк позивач, яка є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено в оформленні спадщини у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. При цьому, позивач вважає, що [PERSON] за життя набула право власності, оскільки передбаченим законодавством, яке діяло на час забудови будинку, не вимагалося оформлення правовстановлюючих документів. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, якою просила розглянути справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, суду надана заява за підписом Циркунівського сільського голови, якою останній просить розглянути справу у відсутність представника Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області за наявними в матеріалах справи доказами. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з довідки Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №48 від 29 лютого 2016 року, право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] в бюро не зареєстроване. Згідно зазначеної довідки та технічного паспорту на житловий будиное, розташований за адресою: [ADDRESS], будинок складається з: житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 38,90 кв.м., житловою площею 21,50 кв.м., сараю «Б», літньої кухні літ. «В», вбиральні літ. «Г», сараю літ. «Д», свердловини літ. «К», огорожі №1, інвентаризаційна вартість нерухомого майна станом на 01 січня 2016 року складає 107995 гривень. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, на момент будівництва спірного будинку, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), які передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, на момент будівництва спірного будинку, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), які передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Органи, які уповноважені здійснювати видачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, визначаються відповідно до положень Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року. У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, зокрема може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за підтверджується лише записом в по господарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Як вбачається з довідки Виконавчого комітету Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області №74 від 25 січня 2016 року та довідки Виконавчого комітету Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області №207 від 12 лютого 2016 року, згідно записів погосподарської книги, [PERSON] була головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок [NUMBER]) та була зареєстрована за зазначеною адресою. Крім того, із зазначеної довідки вбачається, що за домогосподарством закріплена земельна ділянка площею 0,15 га. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10 серпня 2015 року, [PERSON] померла [INFO] року, актовий запис №49. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді вищевказаного житлового будинку. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Судом встановлено, що за життя, а саме 25 лютого 2013 року [PERSON] складений заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося б та взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право вона заповідала [PERSON]. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №205. Судом встановлено, що у встановлений ст. 1270 ЦК України строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Листом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №198/02.14 від 05 лютого 2016 року позивачу відмовлено в оформлення спадщини після смерті [PERSON] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок та нездійснення його реєстрації, із зазначеного питання рекомендовано звернутися до суду. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Як вбачається з листа Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №2054/02.14 від 07 липня 2016 року, єдиний, хто звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк після смерті [PERSON], померлої [INFO] року є [PERSON], заяви від інших спадкоємців до держнотконтори не надходили, свідоцтва про право на спадщину держнотконтора не видавала. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, прийняла спадщину у встановлений ст. 1270 ЦК України строк, не отримала свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з тим, що право власності за померлим на вищевказаний будинок не зареєстроване. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного та

Outcome: approved