Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] , на підставі довідки ЖСК «Октябрьський» від 06.04.93 р. зареєстрованого в БТІ на підставі реєстраційного посвідчення. В даній квартирі крім неї зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які, а саме [PERSON] з 2004 року, а [PERSON] з 2002 року мешкають фактично за іншою адресою. Відповідачі не цікавляться житловою площею, не сплачують комунальні послуги. Вирішити питання щодо зняття з реєстрації відповідачів у добровільному порядку не виявилося можливим, оскільки останні відсутні за місцем реєстрації та мешкають в іншому місці, вона з ними не спілкується, зв`язок не підтримує. Просила визнати [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі, у разі неявки відповідача. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ухвалою суду від 06.08.2019р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачам визначено строк для подання відзиву на позовну заяву. \~ \~ \~ \~У визначений строк відповідачі відзив на позовну заяву не подали, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надали. \~ \~ \~ \~Судове повідомлення, яке направлялося відповідачам за місцем реєстрації, не вручено адресату та повернуто на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя за закінченням терміну зберігання. У зв`язку із чим 12.08.2019, 04.09.2019 р. та 07.10.2019 р. було розміщено оголошення на сайті Судової влади України про розгляд справи. В судове засідання про яке відповідачі [PERSON] , [PERSON] повідомлені належним чином в порядку ст. 128, 129 ЦПК України не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Приймаючи до уваги позицію позивача, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-281 ЦПК України з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку, з огляду про таке. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на підставі довідки ЖСК від 06.04.93 р. зареєстрованого в БТІ 26.07.1993 р. реєстраційний №35681 (а.с.7) Згідно інформації відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 02.08.2019 р. №082-13.07-00261 у спірній квартирі окрім позивача зареєстровано [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Факт не проживання відповідачів за місцем реєстрації підтверджується дослідженим судом довідкою ОСББ «Октябрьський» №59 від 05.08.2019 року якою засвідчені підписи сусідів [PERSON] , [PERSON] з якої вбачається, що відповідач [PERSON] , 1984 р.н. лише зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , а фактично не проживає з 15.12.2005 року, відповідач [PERSON] , 1986 р.н. лише зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , а фактично не проживає з 06.05.2006 року. (а.с. 5). Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання\~ відповідача в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на те, що позивач є власником квартири, тому він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його нерухомим майном квартирою. Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 Цивільного кодексу України. Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Права власника жилого будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Саме така позиція викладена в п.3 інформаційного листа ВССУ від 28.01.2013р. №24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав". Відповідно до ст..156 ч.1 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім`ї без поважних причин понад рік, якщо не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. З огляду на наведене, виходячи з того, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у квартирі [ADDRESS] як член сім`ї позивача, та з 2005 та 2006 років не проживають у спірній квартирі без поважних причин тобто понад рік, домовленості про це з позивачем не має, тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved