Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами та просить визнати незаконним рішення № 46512218 від 17.04.2019 р. державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Тетяни Іванівни про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , а також скасувати запис № 31218495 від 12. 04.2019 р. державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Тетяни Іванівни про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Позивач також зазначає, що проживає в кімнатах [ADDRESS] , з загальнодоступних відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень дізнався, що 12.04.2019 р. о 13:01:16 годині державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Тетяною Іванівною було проведено реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 83,1 кв. м., житловою площею 55, 3 кв.м., номер запису про право власності 31218495. За своєю площею вищевказана «квартира» відповідає кімнатам [NUMBER] гуртожитку [ADDRESS] , який ніколи не був житловим будинком і перебуває в статусі гуртожитку, житлові приміщення якого не підлягають приватизації та передачі будь-кому у власність. Ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні. Одночасно запропоновано відповідачам у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Суворовського районного суду м.Одеси заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Відповідач у встановлений судом строк надала відзив, згідно якого з позовом не погодилась, зазначивши, що позивач у вищевказаених житлових приміщеннях не проживає та не зареєстрований, правових підстав на проживання у кімнатах не має. Також відповідачка зверталась із клопотаннями про витребування доказів у позивача, розгляд справи у порядку загального позовного провадження, спрощеного позовного з повідомленням сторін, та, з урахуванням письмових заперечень позивача, Ухвалами суду від 24.06.2019 року та 05.07.2019 року в задоволенні таких клопотань було відмовлено. Ухвалою суду від 17.07.2019 року визнано безпідставним відвід відповідачки та її представника [PERSON] , розгляд заяви здійснено у порядку авторозподілу іншим суддею та Ухвалою від 22.07.2019 року у задоволені заяви про відвід відмовлено. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне. ТОВ «Комплекс» є обслуговуючою організацією та балансоутримувачем гуртожитку [ADDRESS] , кімнати [NUMBER] загальною житловою площею 72,0 кв.м. знаходяться у даному будинку. На підставі договору найму жилого приміщення №5 від 22.11.2018 року, укладеного між ТОВ «Комплекс» та [PERSON] , позивачу було передано кімнати № [NUMBER] , [NUMBER] гуртожитку [ADDRESS] у тимчасове користування терміном на два роки. 21 травня 2019 року позивач [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень дізнався, що 12.04.2019 р. о 13:01:16 годині державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Тетяною Іванівною було проведено реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 83,1 кв. м., житловою площею 55, 3 кв. м., номер запису про право власності 31218495. За своєю площею вищевказана квартира відповідає кімнатам № [NUMBER] , [NUMBER] гуртожитку [ADDRESS] . Підставою для проведення 12.04.2019 р. реєстрації права власності квартири [ADDRESS] за [PERSON] державний реєстратор Мельник Т.І. вказала документи, датовані 07.05.2019 р., які відповідно до ст.27 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є підставою для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Так, державний реєстратор Мельник Т.І. зареєструвала право власності за [PERSON] на неіснуючу квартиру [ADDRESS] , а фактично на кімнати № № [NUMBER] , [NUMBER] гуртожитку [ADDRESS] , який не має статусу житлового будинку, і житлові приміщення якого відповідно не підлягають передачі будь-кому у власність, згідно висновку серії та номер - б/н, а також технічного паспорту серії та номер - б/н, виданого 07.05.2019 року ФОП [PERSON] Реєстрація відбулася 12.04.2019 р. на підставі неіснуючих на той час навіть технічних документів від 07.05.2019 р., які в свою чергу не є підставою для реєстрації права власності. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення та ін. Згідно ст. 18 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до ч. 2 ст. 26 зазначеного Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно ст.37 вказаного Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Так, відповідно до п.46 Порядку для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України №1127 від 25.12.2012 (в редакції, яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30- денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Також, у порушення ст.ст.10, 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 46 Порядку для проведення державної реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України №1127 від 25.12.2012р. державний реєстратор не перевірив наявність всіх документів для проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 83,1 кв. м., житловою площею 55, 3 кв. м., номер запису про право власності 31218495. за [PERSON] , у зв`язку з чим рішення №46512218 від 17.04.2019 р. державного реєстратора та запис про державну реєстрацію права власності №31218495 від 12.04.2019р. є незаконними та підлягають скасуванню. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогам. Відповідно до ч. 8 ст. 30 ЦПК України вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій розглядаються судом, визначеним за правилами підсудності щодо розгляду спору, похідними від якого є такі вимоги. Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON] про визнання незаконним рішення державного реєстратора, скасування запису про реєстрацію права власності, підлягають задоволенню. З іншими вимогами позивач не звертався, жодних доказів на спростування зазначених позивачем обставин відповідачка та її представник до суду не надали. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Outcome: approved