Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до екс-Родинського міського голови [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 19.03.2012 року перебувала у трудових відносинах з [PERSON] Підприємством «[PERSON] комунальне багатопрофільне підприємство комунального господарства» в якості комірника. Наказом № 61 к від 01.07.2014 року була звільнена по переведу до КП «РЖУК». Станом на 01.07.2014 року у КП « [PERSON] багатопрофільне підприємство комунального господарства» перед нею виникла заборгованість по заробітній платі, яку на теперішній час підприємство їй не сплатило. Просить відповідача екс- Родинського міського голову [PERSON] сплатити їй проіндексовану заборгованість по заробітній платі за червень 2014 рік. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідач екс-Родинський міський голова [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Ухвалою суду залучені співвідповідачі : [PERSON] Підприємство «[PERSON] комунальне багатопрофільне підприємство комунального господарства, [PERSON] міська рада. Представник відповідача : [PERSON] Підприємство «[PERSON] комунальне багатопрофільне підприємство комунального господарства» в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки [PERSON] Підприємство «[PERSON] комунальне багатопрофільне підприємство комунального господарства є юридичною особою, не ліквідовано, має баланс, самостійно відповідає по своїм зобов»язанням. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог до [PERSON] міської ради. Суд на підставі ст. 169 ЦПК України ухвалює рішення у відсутності представників відповідача [PERSON] Підприємство «[PERSON] комунальне багатопрофільне підприємство комунального господарства» та відповідача [PERSON] по причині відсутності відомостей про поважність причин їх неодноразової неявки до судового засідання. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача [PERSON] міської ради, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка з 19.03.2012 року перебувала у трудових відносинах з [PERSON] Підприємством «[PERSON] комунальне багатопрофільне підприємство комунального господарства» в якості комірника. Наказом № 61 к від 01.07.2014 року була звільнена за переводом до КП «РЖУК».( а.с. 8-13). Відповідач по справі [PERSON] Підприємство «[PERSON] комунальне багатопрофільне підприємство комунального господарства» є діючою юридичною особою, в стані припинення не перебуває ( а.с. 25). КП [PERSON] комунальне багатопрофільне підприємство комунального господарства» станом на 01.11.2015 року має перед відповідачкою заборгованість в сумі 1908,63 грн. ( а.с. 18). Відповідно до положень\~ст. 115 КЗпП України,\~ст. 24 Закону України "Про оплату праці"\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідачем не заперечувалося наявність будь-яких порушень законодавства про оплату праці та наявність заборгованості перед позивачем. В рішенні Конституційного Суду України N 9-рп/2013, 15.10.2013 р., визначено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Відповідно до частини першої статті 3, частини першої статті 15\~Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі тих, що виникли із трудових відносин. Працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством (частина друга статті 2 Кодексу). Отже, з огляду на викладене законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. Відповідно до \~ст. 10 ЦПК\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює\~ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4)відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення ; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. В рішенні від 05.04.2005 р. у справі Афанасьєв проти України ЄСПЛ вказав, що засіб захисту, який вимагається ст. 13 Конвенції, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. В судовому засіданні позивачкою під технічний запис були уточнені позовні вимоги, в частині зобовязати відповідача виплатити заборгованість у розмірі 1908,61 грн. Будь-яких інших уточнень щодо змісту позовних вимог позивачкою не заявлялись. Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи субєктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди субєктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія субєктивного права. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, у тому числі й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобовязання вчинити певні дії, особа має субєктивне матеріальне право на їх задоволення. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема той факт, що позивачкою в судовому засіданні були уточнені позовні вимоги в частині зобовязання відповідача виплатити 1908,61 грн., обраний нею спосіб захисту порушеного права не суперечить нормам статей 15,16 ЦК України, статей 1, 3, 15 ЦПК України. Відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 8\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування нормцивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.\~ [PERSON] підприємство «[PERSON] комунальне багатопрофільне підприємство комунального господарства» є самостійною юридичною особою, воно не ліквідоване, має банківські рахунки та проводило самостійно господарську діяльність, позивач по справі знаходилась у трудових відносинах безпосередньо з даним підприємством, де і отримувала заробітну плату, а тому суд вважає за необхідним зобов»язати саме вказане підприємство виплатити позивачці уточнену нею в судовому засіданні заборгованість по заробітній платі в сумі 1908,61грн. [PERSON] міська рада не є роботодавцем, з яким позивач перебувала у трудових відносинах, а ухвалене в даній справі рішення суду не перебувало на виконанні, а відтак не можливо стверджувати, що воно не буде виконано внаслідок дій власника юридичної особи. Отже, заявлені позовні вимоги до екс-Родинського міського голови [PERSON], [PERSON] міської ради про зобовязання виплатити заборгованість по заробітній платі задоволенню не підлягають, оскільки заявлені до неналежних відповідачів Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до статті 19 Конституції України , статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Оскільки в судовому засіданні позивачкою під технічний запис були уточнені позовні вимоги в частині зобовязання відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі в сумі 1908,61 грн., в розмірі якої підтверджена належними доказами, вирішення позовних вимог в частині зобовязання судом відповідача КП «[PERSON] комунальне багатопрофільне підприємство комунального господарства» виплатити вказану позивачкою заборгованість у розмірі 1908,61 грн. на її користь, не порушує принципу диспозитивності. На підставі викладеного,

Outcome: approved