Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у період навчання в Харківському національному університеті внутрішніх справ, у сумі 30887 грн. 73 коп. Вимоги обгрунтував тим, що [PERSON] з 13 серпня 2012 року по 04 березня 2016 року проходив службу в органах внутрішніх справ України та національній поліції України. Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ №319 о/с від 10 серпня 2012 року його, прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом ХНУВС з 13 серпня 2012 року та присвоєно звання - рядовий міліції. Наказом ХНУВС від 20 червня 2015 року №84 о/с відповідача відрахували зі складу курсантів та відкомандирували до УМВС в Кіровоградській області для подальшого проходження служби. Відповідно до розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію» [PERSON] з 07 листопада 2015 року переведено до Національної поліції та присвоєно спеціальне звання «лейтенанта поліції». Наказом УМВС України в Кіровоградській області від 04 березня 2016 року №57 о/с відповдіача звільнено відповідно до п.7 ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). 01 вересня 2012 року на виконання вимог Закону України від 20 грудня 1990 року №565-Х-ІІ «Про міліцію» та наказу МВС від 14 травня 2007 року №150 «Про затвердження типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України» між відповідачем, ХНУВС та УМВС України в Кіровоградській області було укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішнії справ України. Пунктом 2.3.6 Договору передбачено, в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 договору, відповідач забов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим порядком. Посилаючись на те, що [PERSON], не виконав умови вищевказаного договору, позивач просить стягнути з нього витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі в сумі 30887 грн. 73 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вказав, що договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішнії справ України, на якому базуются позовні вимоги, є нікчемним, оскільки він підписував його будучи неповнолітнім. Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Серед іншого вказав на те, що Харківський національний університет внутрішніх справ є неналежним позивачем у даному спорі, оскільки грошові кошти на утримання відповідача перераховувалися ГУМВС України в Кіровоградській області. Суд, заслухавши у судовому засіданні пояснення відповідача, його представника та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ №319 о/с від 10 серпня 2012 року [PERSON], було прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом ХНУВС з 13 серпня 2012 року та присвоєно спеціальне звання - рядовий міліції (а.с. 4). Наказом ХНУВС від 20 червня 2015 року №84 о/с відповідача відраховано зі складу курсантів та відкомандовано до УМВС в Кіровоградській області. Сума витрат, пов'язаних з його утриманням складає 30887 грн. 73 коп. (а.с. 5). Наказом УМВС України в Кіровоградській області від 04 березня 2016 року №57 о/с [PERSON] звільнено зі служби в поліції відповідно до п.7 ч.1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). Підстава: рапорт, подання про звільнення, довідка Знам'янського ВП ГУНП від 04 березня 2016 року (а.с. 6). 01 вересня 2012 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ, головним управлінням МВС України в Кіровоградській області та [PERSON] було укладено договір про підготовку за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за напрямком (спеціальністю) правоохоронна діяльність (а.с. 7-8). Відповідно до п. 2.1.3 вказаного договору, ХНУВС зобов'язався забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно правовими актами МВС України. Відповідно п.2.3.6 цього договору [PERSON], зобов`язався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за піставами, передбаченими розділом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Пунктом 3.3 договору, встановлено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Відповідно до ч.4 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2,4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Частиною 5 ст.74 вище зазначеного закону передбачено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Згідно з п. 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року за № 313, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. На обгрунтування розміру витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] за період з 13 серпня 2012 року по 20 червня 2015 року, сума яких складає 30887 грн. 73 коп., позивачем надано загальну довідку - розрахунок вказаних витрат за підписом начальника відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ХНУВС від 18 червня 2015 року, а також довідку-розрахунок витрат на харчування, довідку-розрахунок витрат на продовольче забезпечення, довідку-розрахунок відшкодування витрат по відділенню речового забезпечення, довідку-розрахунок комунальних послуг. З довідкою-розрахунком витрат, пов'язаних з утриманням курсантів, відповідач був ознайомлений особисто під розпис (а.с. 9), суми вказані в цій довідці ним не спростовані та не оспорені. Між тим розрахунок відповідних витрат позивачем здійснено у межах його компетенції, відповідно до положень Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС. Відповідно до ч.1 п.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання. Аналiзуючи зібрані у справі докази в їx сукупностi, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову та нявність правових підстав щодо стягнення з [PERSON] на користь Харківського національного університету внутрішніх справ 30887 грн. 73 коп. на відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням в університеті. Твердження позивача про те, що Харківський національний університет внутрішніх справ є неналежним відповідачем у справі, так як право вимоги стягнення витрат на його навчання належить ГУ МВС України в Кіровоградській області, як замовнику, є помилковими. Як вбачається зі статуту Харківського національного університету внутрішніх справ, Уніврситет є державним вищим навчальним закладом, який підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України. Міністерство внутрішніх справ як спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади, у підпорядкуванні якого знаходиться Університет, здійснює його фінансування, затверджує кошториси, плани асигнувань загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду, плани використання бюджетних коштів, помісячні плани використання бюджетних коштів. Таким чином, позивач є структурним підрозділом МВС України, тому саме він має зарахувати суму відшкодованих витрат до державного бюджету. Суд також не погоджується з доводами відповідача про те, що укладаючи вказаний договір, він був неповнолітнім, отже цей договір є недійсним, оскільки згідно зі ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.3 ст.25 ЦК України у випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обовязки може повязуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Підпунктом 2.2. пункту 2 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 14 травня 2007 року № 150, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 травня 2007 року за № 547/138114, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України» визначено, що на підставі Типового договору необхідно укласти відповідні договори про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України з кожною особою, яка навчається в цьому закладі за державним замовленням. У разі, коли особа є неповнолітньою, договір з нею укладається за письмовою згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Тобто, підписання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України батьками неповнолітньої особи, чинним законодавством на час виникнення правовідносин не вимагалося, потрібна була лише їх згода. Відповідно до ч.6 ст.64 Закону України "Про вищу освіту"(в редакції станом на моменту укладення договору), розмір плати за весь строк навчання або за надання додаткових освітніх послуг встановлюється у договорі, що укладається між вищим навчальним закладом та особою, яка навчатиметься, або юридичною особою, що оплачуватиме навчання або надання додаткових освітніх послуг, і не може змінюватися протягом усього строку навчання. Типовий договір затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти. Отже, укладення договору між особою, яка планує навчатися у вищому навчальному закладі та вищим навчальним закладом передбачено чинним законодавством. Відповідач навчався на денній формі навчання у іншому місті, а саме в місті Харків, належним чином закінчив навчання відповідно до договору, тож його батьки не могли не знати про умови його навчання. При цьому, жоден з них не порушував питання про недійсність договору. Наразі договір є чинним. Крім того, відповідно до ст.33 ЦК України, неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Договором не передбачено жодної відповідальності батьків особи, що проходить підготовку. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з подачею даного позову. На підставі викладеного і

Outcome: approved