Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що 22.12.2010 року Новофедорівською сільською радою Голопристанського району Херсонської області було прийняте рішення №31 «Про внесення змін в раніше прийняті рішення», яким на підставі ст. 12 Земельного кодексу України та 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська рада внесла зміни у своє рішення №922 від 04.03.2010 року «Про укладення договору оренди», надала згоду на внесення змін в технічну документацію із землеустрою ПП «Регіональна компанія «Тавріясервіс» під розміщення МДОЦ «Дельфін», відповідно фактичним межам земельної ділянки площею 3,3019 га та надала згоду на укладення договору оренди земельної ділянки ПП «Регіональна компанія «Тавріясервіс». Позивачі вважають, що їх права як суміжних землекористувачів порушені у звязку із порушенням процедури відведення земельної ділянки третій особі, вважають, що рішення сільської ради прийнято без наявних правових підстав з порушенням вимог статті 123 ЗК України. В своєму позові позивачі просять суд визнати незаконним та скасувати рішення Новофедорівської сільської ради №31 від 22 грудня 2010 року в частині п. 2 (підпункти 1, 2, 3, 4, 5) щодо викладення рішення Новофедорівської сільської ради № 922 від 04.03.2010 року в новій редакції. Сторони у судове засідання не зявилися, про місце, дату та час слухання справи повідомлялося належним чином. Від представника позивачів адвоката [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він просить розглянути позов за наявними матеріалами справи у відсутності позивачів, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Від представника відповідача Новофедорівської сільської ради до суду надійшла письмова заява, відповідно до якої відповідач не заперечує проти розгляду справи без участі їх представника, при вирішенні питання покладаються на розсуд суду. Третя особа, ПП «Регіональна компанія «Тавріясервіс», участь свого представника у засіданні суду не забезпечив, до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справу, однак доказів поважності причини неявки не надано. До суду надійшли письмові заперечення на позов, в яких третя особа просить суд відмовити в задоволені позову оскільки вважає, що рішення сільської ради №31 від 22.12.2010 року права та законі інтереси не порушує. Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідача та за згодою позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, дійшов до наступного. Згідно із статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно із положеннями статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: · зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; · надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою. Згідно із рішенням Новофедорівської сільської ради №922 від 04.03.2010 року, п. 1, відповідачем було надано згоду на укладення договору оренди земельної ділянки приватному підприємству «Регіональна компанія «Тавріясервіс» площею 3,41 га. Відповідно до змісту рішення сільської ради №31 від 22.12.2010 року, п. п. 1 п. 2 - ПП «Регіональна компанія «Тавріясервіс» було надано згоду на внесення змін в технічну документацію із землеустрою під розміщення МДОЦ «Дельфін» відповідно фактичним межам земельної ділянки площею 3,3019 га. Відповідно до п. п. 2 п. 2 вказаного рішення, відповідачем було надано згоду на укладення договору оренди земельної ділянки ПП «Регіональна компанія «Тавріясервіс» площею 3,3019 га. В письмових запереченнях на позов третя особа вказує, що відповідачем на підставі рішення №154 від 26.04.2003 року було затверджено технічну документацію по інвентаризації земельної ділянки загальною площею 3,41 га, наданих із земель рекреаційного призначення, розташованих по вулиці Морській, 1 в с. Залізний Порт, під розміщення міжнародного дитячого оздоровчого центру «Дельфін». Ухвалою Господарського суду Херсонської області у справі №16/182-о-09 від 10 грудня 2009 року було затверджено мирову угоду, укладену між ПП «Регіональна компанія «Тавріясервіс» та Новофедорівською сільською радою Голопристанського району Херсонської області, в п. 2, якої зазначено, що Новофедорівська сільська рада в наслідок укладення цієї мирової угоди приймає на себе обовязок внести зміни в рішення Новофедорівскої сільської ради №819 від 01.07.2009 р. в частині вилучення в ПП «Регіональна компанія «Тавріясервіс» земельної ділянки 0,1 га та з метою продовження оренди земельної ділянки Приватним підприємством «Регіональна компанія «Тавріясервіс» розміром 3,41 га. У розгляді зазначеної справи приймали участь в якості третіх осіб позивачі по справі, що розглядається судом. Так відповідно до п. 3 мирової угоди Приватне підприємство «Регіональна компанія «Тавріясервіс» зобовязується на постійній безкоштовній основі надавати власникам земельних ділянок по вул. Авілова в с. Залізний Порт, а саме: [PERSON], [PERSON] К, [PERSON], [PERSON] В, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], безперешкодне право проходу проїзду по дорозі (частини земельної ділянки, яка надається ПП «Регіональна компанія «Тавріясервіс» в оренду), яка суміжна з їхніми земельними ділянками та визначена на «Плані меж земельних ділянок, як існуюча дорога з літерою А (ділянка ІДІДИДУ площею 0,1 га). Посилання на вказану ухвалу господарського суду Херсонської області міститься в рішеннях сільської ради №922 від 04.03.2010 року та № 31 від 22.12.2010 року. Отже спір між сторонами виник стосовно рішення сільської ради, що впливає на права та законні інтереси позивачів по справі, оскільки згідно з доданими до матеріалів позову правовстановлюючими документами на земельні ділянки, позивачі є власниками земельних ділянок розташованих по вул. Авілова в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області, а земельна ділянка площею 0,1 га є не лише суміжною із земельними діялнками позивачів, а й є існуючою дорогою з літ. А, якою мають право користуватись позивачі, що слідує зі змісту рішень сільської ради №922 від 04.03.2010 року та №31 від 22.12.2010 року. Відповідно до рішення сільської ради №31 від 22.12.2010 року, третій особі надано згоду на внесення змін в технічну документацію із землеустрою ПП «Регіональна компанія «Тавріясервіс» під розміщення МДОЦ «Дельфін», відповідно фактичним межам земельної ділянки площею 3,3019 га, одночасно відповідачем надано згоду на укладення договору оренди земельної ділянки площею 3,3019 га. Отже рішення прийнято з метою надання в оренду земельної ділянки площа якої змінюється, тобто стає меншою відносно тої, що знаходиться в оренді третьої особи. Відповідно до статті 79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно із п. 2.1. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 N376 (надалі Інструкція), встановлено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розроблених та затверджених відповідно до статті 186 Земельного кодексу України: технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у разі коли власнику (користувачу) земельної ділянки видано документ, що посвідчує право на земельну ділянку, без виносу меж такої ділянки в натурі (на місцевість) та закріплення їх межовими знаками; технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, у тому числі при поділі чи об'єднанні земельних ділянок (частини перша та друга статті 56 Закону України «Про землеустрій») або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (частина третя статті 56 Закону України "Про землеустрій") при передачі земельної ділянки у власність (користування) із земель державної та комунальної власності, а також із земель приватної власності у разі зміни її меж або цільового призначення при поділі чи об'єднанні земельних ділянок перед заповненням бланка державного акта на право власності на земельну ділянку або бланка державного акта на право постійного користування земельною ділянкою. Отже відповідно до наведених нормативних актів (в редакції, що діяла на момент прийняття спірного рішення) встановлення меж земельної ділянки має відбуватись лише на підставі рішень органів повноважних на затвердження відповідної землевпорядної документації. Відповідно рішення сільської ради №31 від 22.12.2010 року відповідачем було надано згоду на укладення договору оренди земельної ділянки ПП «Регіональна компанія «Тавріясервіс» площею 3,3019 га вартість оренди 10,5% від нормативно-грошової оцінки терміном 5 років без наявності проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Технічна документація із землеустрою в даному випадку не є належною підставою для передачі земельної ділянки у користування оскільки межі земельної ділянки змінились та відповідно не були встановлені. Відповідно до статті 106 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Пунктом 3.13. Інструкції визначено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Встановлення меж та відповідне закріплення меж земельної ділянки ПП «Регіональна компанія «Тавріясервіс» площею 3,3019 га відбулось за відсутності позивачів (власників суміжних ділянок). А отже законні права позивачів було порушено. Відповідно до статті 16 ЦК України також визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із положеннями статті 21 ЦК України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Отже, дослідивши матеріали справи та наявні в справі докази, суд вважає, заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved