Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем мають дитину [PERSON] [INFO] . З відповідачем фактичні шлюбні стосунки припинені з червня 2015 року, з того часту сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем. Спорів відносно місця проживання дитини не було. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний і духовний, моральний розвиток, життям доньки не цікавиться. Матеріальної допомоги не надає, хоча за рішенням суду зобов`язаний сплачувати аліменти, загальна сума заборгованості по сплаті аліментів, станом на 30.09.2019 року складає 24800 грн. Позивач також зазначила, що відповідач протягом довгого періоду часу веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, порушує громадський порядок, за що притягувався до адміністративної відповідальності. Окрім того позивач зазначає, що з квітня 2017 року вихованням дочки та піклуванням про неї, поряд з нею займається [PERSON] , з яким позивач уклала шлюб в червні 2019 року. В судове засідання позивач не з`явилася, подавши до суду заяву від 19.05.2020 року про розгляд позовної заяви за її відсутності. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву у встановлений законом строк не подав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, у заяві від 12.05.2020 року представник органу опіки та піклування просив розгляд справи проводили за його відсутності, підтримав висновок №08-395 від 10.03.2020 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] . Рішення просить прийняти в інтересах дитини. Позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача. Враховуючи наданий суду висновок органу опіки та піклування, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.4 цього Кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.12, 81 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 24.09.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначено [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18.04.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Також даним рішенням визначено місце проживання малолітньої доньки [PERSON] з матір`ю. Після реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] 19.06.2019 року, [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] , дане підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданого 19.06.2019 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №54852 від 03.10.2017 року, [PERSON] [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №88215 від 08.10.2019 р., здійсненого державним виконавцем, станом на 30.09.2019 року заборгованість зі сплати аліментів становить 24800 грн. Судом досліджено характеристику учениці 4-Б класу Рівненської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів №23 Рівненської міської ради [PERSON] , відповідно до якої вбачається, що батько дитини, у навчальному процесі дочки участі не бере, батьківські збори та шкільні свята не відвідує, навчанням дитини не цікавиться. За весь період навчання [PERSON] жодного разу не відвідував школу. В характеристиці наданій керівником недільної школи «Наша школа» та « English club ua » від 20.10.2019 року , зазначено, що батька [PERSON] , [PERSON] за період навчання, на курсах не було. Також в характеристиці наданій духівником недільної школи Свято-Воскресенського кафедрального собору м.Рівне від 27.10.2019 року, зазначено, що батька [PERSON] , [PERSON] в недільній школі не було. Судом досліджено лист голови правління ОСББ «Зелений дворик 2016», де зазначено, що [PERSON] та [PERSON] , які мешкають в [ADDRESS] , станом на 21.10.2019 р. мають борг по внескам ОСББ, ведуть безвідповідальний та нездоровий спосіб життя, постійно порушують громадський порядок, шумлять. Внаслідок чого мають постійні конфлікти з сусідами будинку. Із-за частого алкогольного сп`яніння неодноразово затоплюють сусідів. Також судом досліджено інформацію з єдиного реєстру боржників від 29.10.2019 року відносно [PERSON] (а.с.18) Згідно висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради №08-395 від 10.03.2020 р. доцільно позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Також у висновку зазначено, що [PERSON] на засідання комісії не з`явився, про причини неявки не повідомив. Відповідно до ч.11 ст.18 Конвенції ООН батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Ст.9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до ст.164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року таке ухилення має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку батьків, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Враховуючи положення п.8 ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, яке надасть їй полегшення, тому необхідно оцінити позитивний результату доля дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав, не дасть дитині полегшення. Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо, зокрема позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Тобто висновок органу опіки і піклування в будь-якому разі не повинен носити формальний і однобічний характер, оскільки вирішуються питання про права та обов`язки батька і дитини. Позивачем доведено обставини стосовно свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, уваги дитині не приділяє протягом останніх років. Жодних активних дій на підтвердження своїх намірів приймати участь в житті дитини відповідач не вчинив, активна дієва позиція у відповідача відсутня. Також суд приймає до уваги розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 08.10.2019 р. складений державним виконавцем Зайко М.О., наданий позивачем на підтвердження обставин ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Станом на 30.09.2019 року, розмір заборгованості по аліментам становить 24800 грн. (а.с.12) Також у висновку органу опіки та піклування зазначено, що на сьогоднішній день вихованням та утриманням [PERSON] займається мама. Під час спілкування з [PERSON] встановлено, що дівчинка називає [PERSON] татом. Свого тата [PERSON] дівчинка пам`ятає. У розмові згадує про те, що тато [PERSON] живе у сусідньому будинку. Вони часто бачаться, але він до дівчинки навіть не підходить. Він не купує їй речі, солодощі, не вітає її з днем народження, не відвідує її в школі. Дівчинка бажає, щоб її прізвище було б [PERSON] , як у тата, мами і молодшого брата. [PERSON] на засідання комісії не з`явився. Суд дійшов висновку про те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо дочки: не цікавиться її життям, навчанням, розвитком та здоров`ям, не надає матеріального утримання. Дитина з цього часу виховується матір`ю самостійно, яка піклується про її здоров`я та навчання. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо нехтує ними, що підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи. Оцінюючи дослiдженi по справi докази в їх сукупності, суд вважає, що [PERSON] відповідно до вимог ст.164 Сімейного кодексу України, повинен бути позбавлений батьківських прав щодо неповнолітньої дочки, оскільки судом встановлено, що він, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, свідомо ухиляється від їх виконання. У зв`язку з цим позбавлення батьківських прав відносно його дочки призведе до позитивного результату у її долі, забезпечить захист її прав та інтересів. Також слід звернути увагу відповідача, що відповідно ст.169 СК України, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити. За змістом ч.4 ст.169 СК України поновлення в батьківських правах можливе лише за умови, що батьки істотно змінили в кращий бік поведінку, спосіб життя і (або) ставлення до виховання дитини. Зміни в способі життя батьків, їхнє ставлення до дитини не можуть відбутися швидко, для цього необхідний значний період часу. При цьому, недостатньо одних намірів батьків змінити свою поведінку, необхідно, щоб їх спосіб життя дійсно змінився настільки, що ніяких небезпек і загроз життю і здоров`ю дитини більше не буде, а батьки в змозі належним чином виховувати дитину і захищати її права і інтереси. Поновлення батьківських прав і повернення дитини батькам допускається тільки в тому випадку, якщо це відповідає інтересам дитини. Якщо поновлення в батьківських правах суперечить інтересам дитини, то суд має право з урахуванням думки дитини відмовити в задоволенні позову батьків про поновлення в батьківських правах. Суд зобов`язаний з`ясувати думку дитини з приводу можливості поновлення батьківських прав і повернення її батькам. Причому мотиви незгоди дитини на поновлення в батьківських правах значення не мають. Але при цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст.171 СК України). Отже, за наявності підстав у майбутньому, відповідач має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати - судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved