Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю компанія «БОТіК» про припинення договору оренди земельної ділянки, посилаючись на те, що 01 січня 2008 року її чоловік [PERSON] з відповідачем по справі уклав договір оренди земельної ділянки, площею 6,0321 га, яка розташована на території Шатівської сільської ради Лозівського району Харківської області та належала йому на праві власності. 13 липня 2008 року її чоловік помер. Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказану земельну ділянку. Позивач після смерті свого чоловіка прийняла спадок. Як вбачається зі спірного договору оренди земельної ділянки він зареєстрований лише 7 квітня 2011 року в міськрайонному управління Держкомзему у м. Лозова і Лозівському районі Харківської області, коли власником спірної земельної ділянки вже була позивачка по справі. В звязку з чим просить встановити, що дія спірного договору припинена, зобовязав відповідача по справі не чинити перешкоди у здійсненні її права володіння, користування і розпорядження спірною земельною ділянкою, стягнувши з відповідача по справі на її користь понесені нею судові витрати. 04 серпня 2015 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просила визнати вищевказаний договір оренди земельної ділянки припиненим в звязку з закінченням строку, на який його було укладено. Крім цього просила зобовязати відповідача по справі повернути їй земельну ділянку, стягнувши з відповідача по справі на її користь понесені нею судові витрати. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що її чоловік [PERSON] та ТОВ компанія «БОТіК» 01 січня 2008 року досягли усіх умов щодо передачі відповідачу у пятирічне користування земельної ділянки, що належала її чоловіку на праві власності і у цей же день земельна ділянка була передана орендарю в користування, якою він користується більше 5 років, хоча строк договору оренди сплив 01.01.2013 року. Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, раніше на адресу суду надавала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, оскільки вона в силу похилого віку не може бути присутня в судовому засіданні. Крім цього зазначила, що на задоволенні уточнених позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю компанія «БОТіК» в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з мотивів, викладених в запереченнях щодо позовних вимог. Так, відповідачем в запереченнях на позовну заяву та уточнених запереченнях зазначено, що договір оренди земельної ділянки від 01.01.2008 року підписаний особисто [PERSON]. Доводи позивача щодо припинення договору оренди земельної ділянки не відповідають дійсності, оскільки строк дії договору ще не сплив, так як він був укладений на строк 5 років, а зареєстрований у міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Лозова і Лозівському районі 07 квітня 2011 року, тобто на даний час строк дії договору чинний. Також зазначила, що позивач після смерті свого чоловіка отримала спадок, та на протязі всіх років, а саме з 2008 року по 2013 роки в рахунок орендної плати по спірному договору отримувала плату, що підтверджується особистим підписом позивача у відомостях про оплату орендної плати. Спірний договір оренди землі укладений відповідно до чинного законодавства України, тому документ містить всі істотні умови, передбачені Законом України «Про оренду землі». Також в уточненому запереченні зазначено, що договір оренди спірної земельної ділянки в установленому законом порядку не розірваний чи не визнаний недійсним, з боку відповідача не має ніяких дій, щодо порушення прав власника земельної ділянки, а тому вважає, що спірний договір є укладеним згідно з вимогами закону, і доводи позивача вважає непереконливими, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Основу правового регулювання оренди земельних ділянок становлять Земельний кодекс України /далі ЗК/, Цивільний кодекс України /далі ЦК/, Закон України від 6 жовтня 1998 р. /в редакції Закону України від 2 жовтня 2003 р. № 1211-1У /з наступними змінами/ «Про оренду землі» /далі Закон № 1211-1У/. Статтями 10, 57, 60, 179 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. У відповідності до ст. 13 Конституції України - земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною\~\~держави. Відповідно до ст.ст. 13, 15, 18, 31, 34 Закону України Про оренду землі договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі є строк дії договору оренди. Договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог. Згідно п.22-3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", при \~вирішенні \~спорів \~щодо \~права \~користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських \~потреб \~(емфітевзис) або \~для забудови (суперфіцій) слід виходити з того, \~що згідно зі статтею 102-1 ЗК право на таке користування виникає на підставі \~договору між власником земельної ділянки та особою, \~яка виявила бажання користуватися нею для сільськогосподарських потреб або \~для \~забудови \~відповідно \~до \~ЦК. З урахуванням вимог ЗК \~укладення, \~умови \~цих договорів, \~їх строки, \~права, \~обов'язки сторін за ними, підстави припинення регулюються главами 33 і 34 ЦК. Зазначене право припиняється у разі спливу строку, на який надано право користування. Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Припис ч. 1 ст. 631 ЦК України вказує на те, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 2 ст. 631 ЦК України). Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Пункт 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» зазначає, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер 6323988000:01:000:0140, площею 6,0321 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Шатівської сільської ради, КСП ім. ХХ зїзду КПРС та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області 02 листопада 2010 року. Дана земельна ділянка належала [PERSON], померлому 13 липня 2008 року на підставі Державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 № 777316, виданим Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області 26 грудня 2002 року. Відповідно до договору оренди земельної ділянки № 10 від 01 січня 2008 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ компанія «БОТіК» в особі директора [PERSON], орендодавець надав в оренду в строкове платне користування земельну ділянку, площею 6,0321 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 5 років. Договір оренди земельної ділянки № 10 від 01.01.2008 року був зареєстрований в Державному реєстрі ДП «Центр ДЗК при ДКУ по ЗР» в Лозівському районному відділі 07.04.2011 року за № 632390004000024. Після укладання договору оренди, а саме в 2008 році між сторонами підписано Акт приймання-передачі землі в оренду, який підтверджує факт передачі орендодавцем і прийняття орендарем в тимчасове користування земельної ділянки за умовами укладеного між ними договором оренди. Згідно п. 8 договору оренди, зазначений договір укладено на п'ять років. 13 липня 2008 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 178972, виданим Шатівською сільською радою Лозівського району Харківської області 15 липня 2008 року. Позивач спадок після смерті свого чоловіка прийняла, що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області 02 листопада 2010 року. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону. Пунктом 37 Договору зазначає, що на випадок смерті орендодавця, спадкоємці, на яких переходить право розпорядження земельною ділянкою і орендар, виконують умови цього договору в повному обсязі і в терміни, передбачені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до ст.. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на-певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Норми статті 15 Закону України «Про оренду землі» визначають серед\~\~істотних умов договору оренди землі також строк дії договору оренди та встановлюють, що невід'ємною частиною договору оренди землі є і акт приймання-передачі об'єкта оренди. Як встановлено судом, укладений між сторонами договір оренди містить конкретний і чітко визначений строк його дії - п'ять років, а також має додаток -\~\~Акт приймання-передачі землі в оренду. Отже, відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про оренду землі» відбулась передача орендодавцем об'єкта оренди орендарю у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Відповідно до пункту 40 спірного договору оренди земельної ділянки цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦПК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоду встановленій формі. Цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін, при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та товариство з обмеженою відповідальністю компанія «БОТіК» дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, скріпивши 01 січня 2008 року договір своїми підписами, що і є моментом укладення договору оренди, а тому суд дійшов висновку, що договір оренди землі припинив свою дію після закінчення 5-річного строку, який розпочинається з моменту його укладення, а не з моменту державної реєстрації, оскільки державна реєстрація вказує на чинність договорів (набрання юридичної сили) і не може змінювати момент їх укладення. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України № 6-162цс13 від 19 лютого 2014 року. Таким чином, подальше використання земельної ділянки відповідачем порушує законні права позивача як власника, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і є по своїй суті противоправними. Отже, оцінуючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позову та про необхідність захисту майнових прав позивача шляхом визнання припиненим укладеного між сторонами договору оренди землі за закінченням строку, на який його було укладено. У зв'язку з визнанням оренди землі такою, що припинила свою дію у звязку з закінченням строку договору оренди, суд приходить до висновку про зобовязання ТОВ компанія «БОТіК» передати земельну ділянку позивачу по справі. Згідно з частинами 1, 2 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки в судовому засіданні та з матеріалів справи вбачається, що відповідачем порушені вимоги чинного законодавства. Відповідно до ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Але відповідач не скористався своїми правами стосовно даної справи та не подав суду свої заперечення проти позову, належних та допустимих доказів щодо укладання спірних договорів оренди землі суду не надав. Таким чином, оцінюючи всі докази по справі, суд вважає, що уточнені позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем при звернені до суду було понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок, що підтверджується квитанцією. Відносно даної вимоги, необхідно зазначити, що відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved