Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про визнання обєкту незавершеного будівництва та земельної ділянки обєктом особистої приватної власності. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. До укладення шлюбу вона була одноосібним власником нерухомого майна: - частини - житлового будинку 46 з належними до нього надвірними будівлями по вул. Берчені у м. Ужгороді площею 97.5 м.кв. літньої кухні та сараю та земельної ділянки площею 490 м.кв. відведеної для обслуговування цього будинку. Частина будинку була подарована їй тіткою [PERSON] за договором дарування посвідченого старшим державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори [PERSON] 05.03.1988 року за № 2-1662, зареєстро\-вано в Ужгородському міжміському бюро технічної інвентаризації 25.03.88 р. в реєстровій книзі за № 1889. Під час шлюбу вона приватизувала земельну ділянку площею 490 м.кв. відведену для обслуговування вищевказаної частини будинку по вул. Берчені, 46 у м. Ужгороді згідно рішення XX сесії ІІІ скликання Ужгородської міської ради від 26.04.00 р., державний акт ІУ- ЗК № 017105. Належне їй на праві особистої приватної власності вищевказане нерухоме майно позивач продала 06.10.05 р. за нотаріально посвідченими договорами [PERSON]. Кошти отримані від продажу майна були витрачені позивачем на придбання 02.12.05 р. земельної ділянки площею 0,10 га за адресою: Ужгородський р-н, с. Баранинці, вул. Квіткова, 13 та будівництва будинку за цією ж адресою згідно отриманого 07 лютого 2006 року дозвіл № 92 Ужгородської райдержадміністрації на забудову земельної ділянки. У звязку з нестачею коштів на будівництво 08 лютого 2007 року вона особисто уклала кредитний договір № 014\\4074\\31472 з ВАТ «[PERSON] Аваль», на забезпечення виконання якого уклала договір іпотеки належного їй нерухомого майна: на той час 52% готовності незавершеного будівництва будинку № 13 у с. Баранинці Ужгородського району по вул. Квітковій та земельної ділянки площею 0.10 га. За кредитні кошти Будівництво було доведено до 98,0 % готовності. З урахуванням викладеного позивач вважає що є всі підстави визнати, що вищезазначений будинок є обєктом її особистої приватної власності. Позивач в судове засідання не прибула, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи була судом належним чином повідомлена. Причини неприбуття суду не повідомила. Відповідач в судове засідання не прибув, проте подав до суду заяву, в якій визнає позов повністю, просить його задовольнити, розглянути дану справу без його участі. Як зазначено у ч. 2\~ст. 197 ЦК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень та у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 24 лютого 1990 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, після укладення якого жінці присвоєне прізвище [PERSON], про що було видане Міськвідділом РАГСу м. Ужгорода 24.02.1990 року відповідне свідоцтво серії І ФМ № 467414. Відповідно до Договору купівлі продажу від 06.10.2005 року позивач продала належну їй на праві приватної власності ? частину житлового будинку з належними до неї надвірними будівлями, що знаходиться в місті Ужгород по вул. Берчені (вул. Новоросійська), буд. 46, яка належала їй на підставі Договору дарування, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори [PERSON] 05.03.1988 р. за № 2-1662, зареєстрованого в Ужгородському міжміському бюро технічної інвентаризації 25.03.1988 р. в реєстровій книзі за № 1889. Продаж вчинено за 36\~991,00 грн. Цієї ж дати - 06.10.2005 року позивач продала за договором купівлі продажу земельної ділянки від 06.10.2005 року належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 490 кв.м., що розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Берчені, 46 та надана для обслуговування житлового будинку, яка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV ЗК № 017105, виданого 25.05.2000 р. Ужгородською міською радою на підставі рішення ХХ сесії ІІІ скликання Ужгородської міської ради від 26.04.2000 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2903. Продаж вчинено за 47 870,00 грн. Як стверджує позивач, не заперечує відповідач та підтверджується матеріалами справи, кошти отримані від продажу майна були витрачені нею на придбання 02.12.05 р. земельної ділянки площею 0,10 га за адресою: Ужгородський р-н, с. Баранинці, вул. Квіткова, 13 та будівництва будинку за цією ж адресою, згідно отриманого 07 лютого 2006 року дозволу № 92 Ужгородської райдержадміністрації на забудову земельної ділянки. У звязку з нестачею коштів на будівництво 08 лютого 2007 року позивач особисто уклала кредитний договір № 014\\4074\\31472 з ВАТ «[PERSON] Аваль», на забезпечення виконання якого уклала договір іпотеки належного їй нерухомого майна: на той час 52% готовності незавершеного будівництва будинку № 13 у с. Баранинці Ужгородського району по вул. Квітковій та земельної ділянки площею 0.10 га. За кредитні кошти будівництво було доведено до 98,0 % готовності. Право власності на незавершений будівництвом будинок та земельну ділянку по вул. Квітковій 13 у с. Баранинці Ужгородського району зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 17377375, виданим 15.01.2008 р., реєстраційний номер 17566253, кадастровий номер земельної ділянки 2124880301:03:021:0010. Як зазначено у ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Витрати із сплати судового збору у відповідності до\~ст. 88 ЦПК України\~покласти на позивача, оскільки позов відповідачем не оспорювався.

Outcome: approved