Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, який в процесі розгляду справи уточнила та просила суд змінити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягувати щомісячно з відповідача [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/3 частини його доходу ,але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.04.2017 року та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 03 червня 2004 року по 30 квітня 2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину\~ [PERSON], [INFO], яка мешкає з матірю. [PERSON] добровільно допомоги на утримання сина не надає, у звязку із чим позивачка змушена була звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.10.2014 року позовну заяву\~ \~\~[PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено та стягнуто на її користь з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів, але не менше ніж тридцять відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 15 вересня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття.\~Позивач вважає, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини, у звязку з чим звернулась до суду з позовом про зміну розміру аліментів на утримання дитини. Позивачка у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, якою підтримує позовні вимоги про зміну розміру аліментів, просить вимоги задовольнити, розглянути справу у її відсутність, проти винесення\~ заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений заздалегідь та належним чином, шляхом направлення судової повістки. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання\~ без поважних причин. У відповідності до приписів ч. 5\~ст. 74 ЦПК України\~\~ судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився\~ в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був\~ повідомлений\~ належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України Про судоустрій та статус суддів від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить за необхідне позов задовольнити зі слідуючих підстав. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 ЦПК України вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Судовим розглядом встановлено, що шлюб зареєстрований 03 червня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис № 186 між сторонами, було розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.04.2013 року (справа 645/2897/13)(а.с.6). Від шлюбу сторони по справі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження І-ВЛ № 266953, актовий запис №280 від 03.06.2004 року). Згідно зазначеного свідоцтва про народження, позивачка зазначена матірю, відповідач батьком (а.с. 7). Судом встановлено, що дитина проживає з матірю за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.10.2014 року з [PERSON], 29.06.1978 року нородження, (ІН [NUMBER]) на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів, але не менше ніж тридцять відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 15 вересня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як передбачено п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. За змістом даної норми зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад зменшився дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів тощо. Або змінився сімейний стан платника, в результаті чого у нього з'явилися нові утриманці, або погіршився стан здоров'я, що потягло додаткові грошові витрати. Вказані обставини мають виникнути після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини (стаття 183 СК України). Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку з значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При винесенні рішення від 23.10.2014 року, яке набрало законної сили, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], Фрунзенським районним судом м. Харкова було враховано матеріальний стан сторін, стан здоров*я дитини, наявність на утриманні платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім*ї. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 1 травня 2017 року установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць в розмірі 1 777 гривень. З огляду на наведене, враховуючи рівний обов*язок батьків щодо утримання дитини, виходячи із зазначених у\~статті 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, суд вважає можливим змінити розмір аліментів, стягнутих з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], з 1/4 частки з усіх видів доходів, але не менше ніж тридцять відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на 1/3 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України. Судовий збір в дохід держави суд стягує з відповідача. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved