Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування зазначеного позову зазначає, що 26.02.2014 року в м. Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ 21099» д.н.з. 77549ТВ під керуванням [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» згідно договору №АС/6254213. [PERSON] керуючи автомобілем не вибрав безпечної швидкості руху, не зміг постійно контролювати рух транспортного засобу, перетнув суцільну лінію та виїхав на смугу зустрічного руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який рухався в зустрічному напрямку, який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], внаслідок чого транспортним засобам заподіяно технічних пошкоджень. Відповідно до довідки ВДАІ №9354470 на момент на момент ДТП відповідач керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння. Позивачем як страховиком було виплачено власникам транспортних засобів «БМВ» д.н.з. [NUMBER] та «LAND ROVER» д.н.з. [NUMBER] страхове відшкодування в сумі 49490,00 гривень та 49490,00 гривень відповідно. Оскільки особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, просить стягнути з відповідача 98980,00 гривень відшкодованої шкоди. В судове засідання представник позивача не зявився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з постановою Залізничного районного суду м. Львова від 24 квітня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення штраф у розмірі 340,00 гривень в дохід держави. Судом встановлено, що [PERSON] керуючи автомобілем не вибрав безпечної швидкості руху, не зміг постійно контролювати рух транспортного засобу, перетнув суцільну лінію та виїхав на смугу зустрічного руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який рухався в зустрічному напрямку, який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], внаслідок чого транспортним засобам заподіяно технічних пошкоджень. Відповідно до частини 4 статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 р. при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, при розгляді даної цивільної справи суд виходить з того, що винною особою у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є [PERSON], що підтверджується постановою Залізничного районного суду м. Львова від 24.04.2014 р., яка набрала законної сили. З наявного в матеріалах справи полісу №АС/6254213 вбачається, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ «СК «Іллічівське». Зі змісту полісу також встановлено, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 50000 грн., при цьому розмір франшизи 510 грн. 08 липня 2014 року до Позивача звернулося ПрАТ «СК «Граве Україна», яким було застраховано транспортний засіб «LAND ROVER» д.н.з. [NUMBER] із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши при цьому необхідні документи. Згідно платіжного доручення №9345 від 25 вересня 2014 року ПрАТ «СК «Іллічівське» виплачено страхове відшкодування на користь ПрАТ «СК «Граве Україна» 49490,00 гривень (а.с. 68). 28 листопада 2014 року до Позивача звернулося ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», яким було застраховано транспортний засіб «БМВ» д.н.з. [NUMBER] із претензією про виплату страхового відшкодування, надавши при цьому необхідні документи. Згідно платіжного доручення №4175 від 03 березня 2015 року ПрАТ «СК «Іллічівське» виплачено страхове відшкодування на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 49490,00 гривень (а.с. 71). Згідно з частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України (ЦК України), майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Частина 3 ст. 18 Закону України "Про страхування", передбачає, що факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Згідно зі ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до приписів статті 38.1.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); Як вбачається з довідки №9354470 від 14.10.2014 року, під час ДТП, яка мала місце 26.02.2014 року, [PERSON] знаходився у стані алкогольного спяніння (а.с. 6). Аналізуючи наведене суд вважає, що в даному випадку спір виник між страховою компанією та водієм забезпеченого транспортного засобу, що спричинив ДТП, щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, тому до таких правовідносин слід застосовувати положення статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статтю 1191 ЦК України. У частині 1 статті 1191 ЦК України зазначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншій особі, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З огляду на викладене, суд вважає, що предявлений позов є підставним та підлягає

Outcome: approved