Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Притулок для дітей Служби у справах Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Посилався на те, що батьками малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження дитини, зазначено [PERSON] та [PERSON]. Батьки дитини вихованням дитини не займаються та не приймають участі у вихованні сина. Зокрема, малолітню дитину було виявлено у громадянки [PERSON] у вересні 2016 року, яка пояснила, що хлопчика їй залишила [PERSON] на одну ніч, однак в подальшому за сином не повернулась та зникла. В подальшому, працівники Служби у справах дітей Чернівецької міської ради неодноразово звертались до [PERSON] з приводу подачі необхідних документів для поверхня дитини, однак відповідач будь-яких заходів не вжила. Окрім того, 24.10.2016 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради у присутності матері було прийнято рішення про недоцільність повернення дитини матері, оскільки нею не було створено умов для подальшого проживання та виховання малолітнього. Батько дитини [PERSON] також неодноразово повідомлявся про місце перебування сина, однак проігнорував зазначені повідомлення та не зявився відвідати свого сина. Згідно характеристики Плисківської сільської ради від 08.11.2016 року [PERSON] участі у громадському житті села не приймає, авторитетом серед місцевих жителів не користується, зловживає алкогольними напоями. Таким чином батьки дитини вихованням сина не займаються, не відвідують його та не піклуються про його фізичний та духовний розвиток, не надають матеріальної допомоги на його утримання, фактично без поважних причин самоусунулися від виконання своїх батьківських обовязків по відношенню до хлопчика. Відповідно до висновку органу опіки та піклування, з метою соціального захисту малолітнього, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO]. Також позивач посилався на те, що відповідачі офіційно не працюють, мають нерегулярний мінливий дохід, у добровільному порядку з ними домовленості щодо сплати аліментів досягнуто не було. Просив позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO] та стягнути з них на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив розглянути справу у його відсутності. Відповідачі у судове засідання повторно не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання також не зявився, у поданій до суду заяві просив розглянути справу у його відсутності. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного: Так, судом встановлено, що малолітній [PERSON] народився 07.04.2008 року, його батьками згідно копії свідоцтва про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Як видно з листа Служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 19.10.2016 року, малолітній [PERSON] був залишений матірю [PERSON] на громадянку [PERSON], мешканку м. Чернівці вул. Сторожинецька, 90/1. Мати дитини після цього понад два тижні до дитини не зявлялася, на телефонні дзвінки не відповідала, її місце знаходження не відоме (а.с.16). Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сімї якої проживає дитина, заклад охорони здоровя або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За змістом ст.150 СК України батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як було встановлено судом, 24.10.2016 року Службою у справах дітей Чернівецької міської ради у [PERSON] було відібрано письмове зобовязання про необхідність зібрання документів для повернення їй малолітньої дитини на виховання та попереджено про необхідність виконання своїх батьківських обовязків (а.с.18, 20). Також, Плисківською сільською радою Погребищенського району Вінницької області було неодноразово повідомлено батька дитини [PERSON] про перебування сина [PERSON] в притулку для дітей, однак вказані повідомлення були проігноровані відповідачем (а.с.25) Таким чином, батьки дитини життям та здоровям дитини не цікавляться, не займаються його вихованням та не надають матеріальної допомоги на його утримання, фактично самоусунулися від виконання своїх батьківських обовязків. Вказана обставина, крім зазначеного, підтверджується листами, актами Камянецької загальноосвітньої школи Сторожинецького району Чернівецької області, з яких вбачається що дитина без поважних причин не відвідувала школу, батьки дитини не приділяють належної уваги вихованню та навчанню сина, у звязку з чим директор шкоди звернувся до відповідних служб з проханням посприяти залучити дитину [PERSON] до навчання в школі (а.с.32-40). В подальшому, згідно висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 15.12.2016 року, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [PERSON] відносно їх дитини [PERSON], [INFO] (а.с.4-5). У відповідності до ст.164 ч.1 п.2 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Із досліджених письмових доказів, встановлено, що [PERSON], [PERSON] вихованням свого сина не займаються, його здоровям та життям не цікавляться, матеріальної допомоги не надають. Зважаючи на вищевикладене та враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, суд враховує положення статті 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної [PERSON] РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» де передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч.2, ч.3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав , не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із досліджених матеріалів справи видно, що відповідачі офіційно не працюють, однак підробляють, мають мінливий нерегулярний дохід. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, аліменти визначаються у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1355 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років 1689 гривень. Враховуючи матеріальний стан сторін, те, що у відповідачів на утриманні інших неповнолітніх дітей немає, суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнувши із відповідачів аліменти на утримання малолітньої дитини: [PERSON], [INFO] у розмірі по 600 гривень щомісячно, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів.

Outcome: approved