Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 18.06.2011 року вона з відповідачем у шлюбних відносинах. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.03.2018 року їх шлюб розірвано. За період шлюбу, у них народились діти: [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Після розлучення сторони проживають окремо, відповідач ніякої участі у вихованні дітей не приймає, розвитком дітей не цікавиться, місце його перебування їй не відомо. Крім того, його поведінка та спосіб життя (зловживання алкоголем, наркотичними засобами) становлять небезпеку для дітей. Відповідач життям дітей не цікавиться, не виявляє бажання з ними спілкуватись, ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дітей, позивач ніколи не створювала перешкоди у спілкуванні дітей з батьком. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви відповідач не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. У зв'язку з цим позивач звернулася до суду з даним позовом. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей та стягнути з нього аліменти. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 березня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала частково, просила позбавити батьківських прав відповідача. Щодо стягнення з відповідача аліментів, позовних вимог не підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву нотаріально посвідчену від 03.12.2018 року, якою позовні вимоги позивача визнає, справу просить розглянути в його відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради в судове засідання не з»явився, хоч належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.06.2011 року, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.03.2018 року їх шлюб розірвано. За період шлюбу, у них народились діти: [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], підтверджується копіями свідоцтв про народження.. Згідно характеристики від 24.10.2018 року № 69 ДНЗ № 78 [PERSON] активно займається вихованням дітей [PERSON] та [PERSON], є активним учасником дошкільного закладу. Відповідач вихованням та умовами перебування дітей в дитячому садочку не цікавиться. Згідно характеристики ЗОШ № 15 № 152 [PERSON] за період навчання сина [PERSON], батько на батьківських зборах не був, не цікавився успіхами сина в школі. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно висновку виконавчого комітету Черкаської міської ради від 03.01.2019 року № 3/30-03-03 орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Наявними матеріалами справи підтверджується, що відповідач не виконує обов'язків по вихованню дитини, які передбачені ст. 150 СК України, а саме, відповідач не забезпечує дітей матеріально, не піклується про життя та здоров'я, не дбає про їх фізичний та моральний розвиток, тобто свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню та утриманню дітей. 03.12.2018 року відповідач [PERSON] надав до компетентних органів заяву, посвідчену приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої в реєстрі № 2506 про те, що вимоги позивача щодо позбавлення його батьківських прав він визнає стосовно малолітніх дітей та не заперечує щодо розгляду справи в його відсутність. У зв'язку з чим, суд прийшов до переконання, що вищенаведене свідчить про байдужість батька до дітей та про його небажання цікавитися життям дітей та виконувати свій батьківський обов'язок. Таким чином, судом встановлено, що у відповідача не вбачається бажання приймати участь у вихованні, матеріальному утриманні дітей, підвищенні рівня хї знань та оздоровлення. Відповідно до Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р. - дитина для повного і гармонізаційного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо своїх дітей батьківського піклування, ухиляється від виконання свого обов'язку по їх вихованню, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, а тому його слід позбавити батьківських прав. Враховуючи викладене суд вважає, що вимоги позивача в частині позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення.

Outcome: approved