Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що вона є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.05.1995 р.. В даній квартирі зареєстрована з 23.03.2016 р. її донька [PERSON] , яка з 2015 ороку мешкає фактично за іншою адресою. Відповідач не цікавиться житловою площею, не сплачує комунальні послуги. Вирішити питання щодо зняття з реєстрації відповідача [PERSON] у добровільному порядку не виявилося можливим, оскільки остання відсутня за місцем реєстрації та мешкає за межами України і у неї відсутня можливість зробити це самостійно. Просив визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позову, вважає можливим згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України ухвалити рішення про задоволення позову у повному обсязі. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.05.1995 р. реєстровий №3-1411 зареєстрованого в БТІ 10.04.2009 р. реєстраційний №17057905 (а.с.7,8) Згідно довідки відділу аналітичного забезпечення ЦНАП, [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі з 23.06.2016 р. (а.с. 11). З акту про фактичне проживання №7 виданого ОСББ «Азовье 10» від 12.01.2021 р. вбачається, що в квартирі [ADDRESS] жил масив фактично не має мешканців, зареєстрована [PERSON] ( а.с.6). Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується дослідженими судом додані відповідачем до заяви про визнання позову копії документів, а саме паспортом громадянина РФ на ім`я [PERSON] , [INFO] , виданий 03.12.2019 р. УМВД Росії по Калузькій області, де мається відмітка про зареєстроване її місце проживання в [ADDRESS] з 12.12.2019 р. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання\~ відповідача в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на те, що позивач є власником будинку, тому він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його нерухомим майном квартирою. Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 Цивільного кодексу України. Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Права власника жилого будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Саме така позиція викладена в п.3 інформаційного листа ВССУ від 28.01.2013р. №24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав". Відповідно до ст..156 ч.1 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім`ї без поважних причин понад рік, якщо не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. З огляду на наведене, виходячи з того, що [PERSON] визнала позов і була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , як член сім`ї позивача, та з 2015 року не проживає у спірній квартирі без поважних причин тобто понад рік, домовленості про це з позивачем не має, тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved