Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про стягнення матеріальної і моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що [PERSON] 02 травня 2012 року близько 14.30 год., виконуючи свої професійні обовязки як лікар приватної швидкої медичної допомоги ТзОВ «Тарас-Волинь», перебуваючи за адресою: м. Луцьк, пр. Молоді, 23/5, під час огляду хворого [PERSON], в порушення функціональних обовязків та вимог «Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим з психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю. Гостра інтоксикація неускладнена», затвердженого МОЗ України від 21.09.2009 року № 681, де зазначено, що «медичний огляд осіб різних вікових груп на стан спяніння з метою попередньої діагностики проводиться в медичних закладах»; вимог Наказу МОЗ України від 01.06.2009 року № 370 «Про єдину систему надання екстренної медичної допомоги», де передбачено, що «всі хворі із черепно-мозковою травмою, або підозрою на неї, підлягають госпіталізації»; вимог «Протоколу надання медичної допомоги хворим з травматичними епідуральними гематомами», затвердженого Наказом МОЗ України від 25.04.2006 року № 245, згідно з яким «хворих з травмою голови та підозрою на наявність травматичної епідуральної гематоми слід негайно госпіталізувати для обстеження та лікування в нейрохірургічне відділення», неналежно виконуючи свої професійні обовязки, не прийняв рішення про госпіталізацію хворого в медичну установу для проведення медичного огляду з метою діагностики та повного медичного обстеження за участю необхідних спеціалістів, надавши останньому медичну допомогу у вигляді дезінтоксикаційної терапії, внаслідок поставленого діагнозу «Алкогольна інтоксикація». Після погіршення стану здоровя хворого [PERSON], того ж дня, о 22.48 год., [PERSON] прибув на повторний виклик, де проводили реанімаційні заходи, однак 02 травня 2012 року о 23.35 год. констатовано біологічну смерть [PERSON] Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 23 від 27.06.2013 року смерть [PERSON] наступила від гострої закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась лінійними зламами кісток склепіння та своду черепа, крововиливами над- та підмозкові оболонки, та у надібя головного мозку, забоєм-набряком та стисканням мозку, що і стало безпосередньою його причиною смерті. Таким чином, [PERSON] своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 140 ч. 1 КК України, а саме: він, як медичний працівник, неналежно виконував свої професійні обовязки, внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого (зокрема, його смерть). Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 07 травня 2015 року кримінальне провадження № 12012020010000350 відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 140 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, та звільнено його від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності. Позивач вказує, що з висновку комісійної судово-медичної експертизи від 27.06.2013 року № 23 вбачається, що за умови своєчасної госпіталізації, діагностики, оперативного, а в подальшому консервативного лікування [PERSON] мав шанс залишитись живим. Згідно ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобовязана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, ці витрати. Після смерті [PERSON], його мати [PERSON] понесла витрати необхідні для поховання та спорудження надгробного памятника, зокрема, було придбано памятник гранітний на загальну суму 7 320 грн. та квітник до нього на суму 950 грн., проведені роботи щодо монтажу цього памятника та квітника на загальну суму 7\~516,80 грн. Також було витрачено 3\~541,81 грн. на поховання та 2 995 грн. на організацію та проведення поминального обіду. Окрім матеріальної шкоди, неправомірними діями ТзОВ «Тарас-Волинь» та лікаря [PERSON] зокрема, [PERSON] також завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті: щоденні думки та спогади про сина та події того вечора, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, повна зневіра до працівників закладів охорони здоровя, важкість виконання повсякденних обовязків, відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. Дізнавшись про смерть свого єдиного сина потерпіла перенесла різке погіршення здоровя, пережила сильний емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху. В подальшому, потерпіла буда вимушена проходити неодноразові стаціонарні лікування хвороб, що розвинулись на фоні постійного емоційного напруження та стресу. Наслідки перенесеної психологічної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі, відчуття власної неповноцінності, тривога з приводу майбутнього, втрати сенсу життя. Раптова смерть [PERSON] порушила актуальні життєві плани потерпілої, унеможливила побудову та реалізацію нових життєвих перспектив і планів. На підставі наведеного просить суд, стягнути з відповідачів на свою користь витрати на поховання та спорудження надгробного памятника в розмірі 22\~323,61 грн., а також моральну шкоду в розмірі 500\~000 грн. За час розгляду справи позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги шляхом їх збільшення в частині стягнення витрат на поховання та спорудження надгробного памятника в розмірі 22\~923,61 грн., решту позовних вимог лишила без змін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити із підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Тарас-Волинь» в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, тому суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутності представника відповідача по наявних матеріалах справи. Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши документи справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдано неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Також відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 розяснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 02 травня 2012 року близько 14.30 год., виконуючи свої професійні обовязки як лікар приватної швидкої медичної допомоги ТзОВ «Тарас-Волинь», перебуваючи за адресою: м. Луцьк, пр. Молоді, 23/5, під час огляду хворого [PERSON], в порушення функціональних обовязків та вимог «Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим з психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю. Гостра інтоксикація неускладнена», затвердженого МОЗ України від 21.09.2009 року № 681, де зазначено, що «медичний огляд осіб різних вікових груп на стан спяніння з метою попередньої діагностики проводиться в медичних закладах»; вимог Наказу МОЗ України від 01.06.2009 року № 370 «Про єдину систему надання екстренної медичної допомоги», де передбачено, що «всі хворі із черепно-мозковою травмою, або підозрою на неї, підлягають госпіталізації»; вимог «Протоколу надання медичної допомоги хворим з травматичними епідуральними гематомами», затвердженого Наказом МОЗ України від 25.04.2006 року № 245, згідно з яким «хворих з травмою голови та підозрою на наявність травматичної епідуральної гематоми слід негайно госпіталізувати для обстеження та лікування в нейрохірургічне відділення», неналежно виконуючи свої професійні обовязки, не прийняв рішення про госпіталізацію хворого в медичну установу для проведення медичного огляду з метою діагностики та повного медичного обстеження за участю необхідних спеціалістів, надавши останньому медичну допомогу у вигляді дезінтоксикаційної терапії, внаслідок поставленого діагнозу «Алкогольна інтоксикація». Після погіршення стану здоровя хворого [PERSON], того ж дня, о 22.48 год., [PERSON] прибув на повторний виклик, де проводили реанімаційні заходи, однак 02 травня 2012 року о 23.35 год. констатовано біологічну смерть [PERSON] Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 23 від 27.06.2013 року смерть [PERSON] наступила від гострої закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась лінійними зламами кісток склепіння та своду черепа, крововиливами над- та підмозкові оболонки, та у надібя головного мозку, забоєм-набряком та стисканням мозку, що і стало безпосередньою його причиною смерті. Таким чином, [PERSON] своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 140 ч. 1 КК України, а саме: він, як медичний працівник, неналежно виконував свої професійні обовязки, внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого (зокрема, його смерть). Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 07 травня 2015 року кримінальне провадження № 12012020010000350 відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 140 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, та звільнено його від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності (а.с. 7-8). Згідно ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобовязана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, ці витрати. Після смерті [PERSON], його мати [PERSON] понесла витрати необхідні для поховання та спорудження надгробного памятника, зокрема, нею було придбано памятник гранітний на загальну суму 7 320 грн. та квітник до нього на суму 950 грн., проведені роботи щодо монтажу цього памятника та квітника на загальну суму 7\~516,80 грн. (а.с. 9). Також було витрачено 3\~541,81 грн. на поховання та 2 995 грн. на організацію та проведення поминального обіду (а.с. 9-10). Відповідно до відповіді на запит Луцького спеціалізованого комбінату комунально-побутового обслуговування Виконавчого комітету Луцької міської ради від 18.04.2016 року судом встановлено, що середня вартість памятника з мозаїчної крихти у 2015 році становила 2\~100,00 грн. Суд при задоволенні позовної вимоги про стягнення витрат на поховання та спорудження надгробного памятника враховує середню вартість памятника у 2015 році в розмірі 2100,00 грн., та приходить до висновку про стягнення з відповідачів витрат на поховання в розмірі 3\~541,81 грн. та витрати на організацію та проведення поминального обіду в розмірі 2\~995,00 грн., а також відшкодування за надгробний памятник в розмірі 2100,00 грн. та його монтаж в розмірі 2100,00 грн., що в загальному становить 10\~736,81 грн. Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У звязку із смертю [PERSON], що настала внаслідок неправомірної поведінки лікаря приватної швидкої допомоги [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Тарас-Волинь» [PERSON], [PERSON] була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, моральних переживаннях, в порушенні нормальних життєвих звязків через втрату сенсу життя. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, те що лікар приватної швидкої допомоги [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Тарас-Волинь» [PERSON] неналежно виконував свої професійні обовязки, внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого (зокрема, його смерть), крім того був зобовязаний повністю провести огляд хворого для його подальшого лікування. Також судом враховано, що від госпіталізації [PERSON] позивач [PERSON] сама відмовилася та наполягала на прокапанні її сина для виведення із алкогольної інтоксикації, при цьому про епілептичні напади на фоні вживання алкогольних напоїв та про падіння та вдаряння головою в день виклику лікарів швидкої допомоги ні хворий, ні його матір нічого не повідомляли. Оскільки, неправомірними діями лікаря приватної швидкої допомоги [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Тарас-Волинь» [PERSON] були завдані моральні страждання, що виявилось у пережитому емоційному стресі, різким погіршенням здоровя, вжиття додаткових зусиль для захисту своїх порушених прав, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу фізичних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України\~якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved