Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у розмірі 120000 грн., 3000 дол. США та судовий збір у розмірі 1439,79 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого він передав відповідачу кошти в сумі 120000 грн. та 18000 дол. США., а останній зобов'язувався їх повернути до 09.07.2011р.. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 09.06.2010р., власноручно підписаною відповідачем. Проте, у визначений розпискою строк, борг відповідачем повернуто частково, а саме 15000 дол. США. Оскільки, відповідач не виконував повернення коштів у сумі 120000 грн. та 3000 дол. США, він 19.04.2013 року надіслав поштовим відправленням - вимогу про повернення суми боргу, однак відповіді на вимогу не отримував, та кошти відповідач не повернув. А тому звернувся до суду за захистом свого права та інтересу. Просить позов задоволити У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладених у позові. Просить стягнути з відповідача на користь позивача суму позики у розмірі 120000 грн., 3000 дол. США згідно офіційного курсу НБУ станом на день розгляду справи та суму сплаченого судового збору у розмірі 1440 гривень. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого і не заперечив представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позивальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Зі змісту ч. 2 ст. 1047 ЦК Украйни випливає, що на підтвердження факту передачі коштів позичальник передає позикодавцеві розписку. Як вбачається із розписки від 02.10.2012р. відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] гроші в розмірі 120000 грн. та 18000 дол. США до 09.07.2011р.(а.с.5). Відповідно до ч.1 п.2 ст.1049 ЦК України, якщо договором на встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позивач звертався до відповідача після спливу строку позики 09.07.2011р., однак відповідач борг повернув частково, а саме 15000 дол. США у добровільному порядку. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням проведеним належним чином. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 530 ЦК України, позивач 19.04.2013 року надіслав відповідачу поштовим відправленням - вимогу про повернення суми боргу(а.с.6-8), однак відповіді на вимогу не отримував, та кошти в розмірі 120000 грн. та 3000 дол. США станом на 16.05.2014 року відповідач позивачу не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на час розгляду справи, згідно даних офіційного сайту Національного банку України, офіційний курс долара США, становить 1166.2983 грн. за 100 доларів США. Сума позовних вимог позивача за договором позики, становить 120000 грн. та 3000 доларів США Відповідно до офіційного курсу НБУ, сума позовних вимог 3000 доларів США еквівалентно становить: (3000/100) 1166.2983 =34988,95 грн. Таким чином, зважаючи на неповернення відповідачем позивачу суми позики, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача суму позики у розмірі 120000 грн. та 3000 доларів США, що еквівалентно становить 34988,95 грн. станом на 16.05.2014 року, а всього разом 154988,95 гривень. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати в розмірі 1440 грн. судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви.

Outcome: approved