Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 20 жовтня 2008 року в Білівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №17. В шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з нею і перебуває на її утриманні. З відповідачем вони не проживають сім років, спільного господарства не ведуть. [PERSON] нехтує сімейними цінностями, проживає з іншою жінкою. Не цікавиться життям дитини, не надає ніякої матеріальної допомоги, хоча періодично виїжджає на роботу за кордон та в інші міста України. Просить розірвати шлюб з [PERSON], після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]», дитину [PERSON] залишити проживати з матір'ю. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримує, просить його задовольнити, миритися не бажає. Вона втратила почуття любові та поваги до відповідача, який не цікавиться її життям та життям їх дитини, в нього є інша жінка. Вони разом не проживають протягом семи років, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява, в якій просить позов розглядати за його відсутності, позов визнає. Вислухавши позивачку, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20 жовтня 2008 року, який зареєстрували в Білівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №17, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Сторони разом не проживають протягом семи років, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Відповідач проживає з іншою жінкою, не цікавиться її життям та життям дитини. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved