Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Позивачка 23.03.2021 звернулася до Городоцького районного суду Львівської області з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що їй на підставі договору купівлі продажу житлового будинку, посвідченого 21.06.2019 за реєстровим номером 478, приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Муха М.Т. на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належав продавцям на праві власності, а саме: одна четверта частка продавцю [PERSON] , три четвертих продавцям [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Договір купівлі-продажу житлового будинку, який був предметом описаного договору був укладений між нею як покупцем та [PERSON] , яка діяла на підставі доручення від імені [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] . Згідно запису, який зроблено в будинковій книзі в будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , який не проживає у даному житловому приміщенні , не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і не цікавиться цією нерухомістю, проживає у іншій країні. Оскільки факт реєстрації відповідача за вищевказаною адресою порушує право позивачки на вільне розпорядження та користуванням майном, вона позбавлена можливості вільно користуватися ним, оформити субсидію та інші необхідні їй документи, тому вона змушена звертатися до суду. Просила суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Ухвалою судді від 08.04.2021 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У підготовчому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, з мотивів наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не явився, 21.07.2021 подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає. Третя особа [PERSON] у підготовче засідання не явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомила. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши підстави позовної заяви, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до приписів статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 5 ЦПК України зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами\~статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Так, судом встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами наступне. Матеріалами справи стверджується, що позивачка [PERSON] є власницею житлового будинку по [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2019 зареєстрованого в реєстрі за №478, посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Муха М.Т. (а.с.9-11). Згідно акту виданого Городоцькою міською радою від 11.03.2021 вбачається, що [PERSON] [INFO] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] , дійсно не проживає по вказаній адресі, що підтвердили своїми підписами сусіди (а.с.13). Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області від 07.04.2021 (а.с.20) відповідач [PERSON] зареєстрований у вищевказаному житловому будинку. Статтею 137 Конституції України гарантується право на житло. Згідно ч.3 цієї статті ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідач [PERSON] у спірному будинку, який належить позивачці понад один рік не проживає, речей особистого вжитку та документів відповідача у житловому будинку немає, він не несе жодних витрат по утриманню будинку та не сплачує комунальні послуги, суд приходить до висновку, що його слід визнати таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Суд, вирішуючи питання судового збору, залишає такий за позивачкою.

Outcome: approved