Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 18 грудня 2016 року померла їх мати - [PERSON], яка проживала в [INFO], після смерті якої залишилось спадкове майно, зокрема земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,47 га, яка розташована на території Старогутянської сільської ради, право власності на яку посвідчене державними актом на право власності на земельну ділянку серії ХМ №011818, виданим згідно розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації №615/2004-р від 30 вересня 2004 року. Позивачі є спадкоємцями за заповітом на вказане майно, спадщину прийняли належним чином, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину або претендують на неї, немає, з заявами про прийняття спадщини більше ніхто не звертався, однак нотаріус не може видати їм свідоцтво про право на спадщину за заповітом у зв'язку з невідповідністю кадастрового номера в Державному акті на право власності на земельну ділянку, оскільки кадастровий номер земельної ділянки вказаний як 6821888500:03:002:00178, а відповідно до повідомлення Дунаєвецького відділу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області визначеній земельній ділянці присвоєний кадастровий номер 6821888500:03:002:0178. А тому звертається до суду. До судового засідання [PERSON] як позивач та представник за довіреністю позивачки [PERSON] подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без його участі та без участі позивачки [PERSON], позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити. Представник відповідача - Смотрицької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області в судове засідання не з'явився, однак направив до суду повідомлення про розгляд справи у його відсутності та визнання позову. Представник відповідача - Дунаєвецької районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, проти задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду пояснення, у яких зокрема вказав, що при вирішенні даного спору покладаються виключно на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, а розгляд справи слід провести в порядку ст.247 ЦПК України. Судом встановлено, що 18 грудня 2016 року померла мати позивачів [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії ІІІ-ЯР №979462, серії І-БВ №295988, про укладення шлюбу серії ІІІ-БК №310739 та про смерть серії І-БВ №289522. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,47 га, яка розташована на території Старогутянської сільської ради, кадастровий номер 6821888500:03:002:00178, право власності на яку посвідчене державними актом на право власності на земельну ділянку серії ХМ №011818, виданим 28 липня 2006 року згідно розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації №615/2004-р від 30 вересня 2004 року та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010675300323. [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями на вказане майно в рівних частинах за заповітом від 25 березня 1997 року, посвідченим головою виконкому Старогутянської сільської ради та зареєстрованим в реєстрі за №12. Позивачі спадщину прийняли належним чином, подавши заяву нотаріусу, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину або претендують на неї, немає, з заявами про прийняття спадщини більше ніхто не звертався, що видно із матеріалів спадкової справи №209-2017, яка була заведена до майна померлої [PERSON], яка померла 18 грудня 2016 року. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 грудня 2017 року приватний нотаріус Дунаєвецького районного нотаріального округу [PERSON] не може видати [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка залишилась після померлої 18 грудня 2016 року [PERSON], оскільки у державному акті на право власності на земельні ділянки серії ХМ №011818 від 28 липня 2006 року невірно вказаний кадастровий номер земельної ділянки як 6821888500:03:002:00178. Згідно повідомлення відділу Держгеокадастру у Дунаєвецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області при складанні Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХМ №011818 було допущено помилку у визначенні кадастрового номера, згідно витягу з Державного земельного кадастру, визначеній земельній ділянці кадастровий номер 6821888500:03:002:0178 - присвоєно вірно. Вказане також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.12.2017 року, відповідно до якого кадастровий номер спадкової земельної ділянки 6821888500:03:002:0178. Згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. На підставі абз. 2 п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-У) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п.1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року №509-УІ). Відповідно до ч.4 ст. 25, ст. 331, 346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту такої; право власності припиняється у разі смерті власника, у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на спадкове майно. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87; 90, 97, 100, 102, 108, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161. 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЩІК України,статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХМ №011818 від 16 грудня 2004 року, виданий [PERSON] на підставі розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації №615/2004-р від 30 вересня 2004 року та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010675300323, порушують права позивачів, оскільки не відповідає вимогам закону і виданий з порушенням вимог ст.ст. 25, 331, 346 ЦК України, а тому його слід визнати недійсним та скасувати його реєстрацію. Позивачі [PERSON] та [PERSON] позбавлені можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця); до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п. 3 Указу Президента України №666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] набули право власності на земельну ділянку площею 1,47 га, яка розташована на території Старогутянської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області в рівних частинах, дане право вони отримали у порядку спадкування після смерті матері, а тому вимоги обґрунтовані і суд задовольняє їх.

Outcome: approved