Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання батьківства по відношенню до їх з відповідачкою дочки [PERSON], [INFO], та направлення рішення для внесення змін до актового запису про народження дитини із зазначенням його як батька дитини та зміни прізвища дитини на [PERSON] із видачею нового свідоцтво про народження, обґрунтовуючи вимоги тим, що з грудня 1991 року проживає у фактичних шлюбних стосунках з матірю дитини відповідачкою у справі, у них народилася дитина, при цьому відомості про батька дитини були внесені до актового запису відповідно до ст.135 СК України, оскільки вони не перебували у зареєстрованому шлюбі. Посилаючись на те, що він являється біологічним батьком дитини, з моменту народження і по цей час виховує та піклується про неї, дитина називає його батьком, що не заперечує матір дитини, просить вимоги задовольнити у відповідності до вимог ст.ст.128, 148 СК України. У судове засідання позивач подав заяву, згідно якої підтримав позов та просив задовольнити його вимоги повністю, розглянувши справу за його відсутності. Відповідачка у судове засідання подала заяву про визнання позовних вимог та просила розглядати справу за її відсутності. Третя особа Суворовський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області звернулась із заявою про розгляд справи за їх відсутності. Залучена судом до участі у справі у якості третьої особи [PERSON] на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечувала проти позову. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню підлягає з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], громадянин України, зареєстрований за адресою: [INFO], з грудня 1991 року перебував у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON], 26.03.1993 року у них народилася дитина [PERSON], актовий запис про народження №699 від 26.05.1993 року по Суворовському відділу реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі. На час народження дитини сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, тому відомості про батька дитини були внесені до актового запису відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сімю, що діяв на той час, згідно якощо при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Сторони постійно з 1991 року проживають сумісно, разом виховували дочку, котра вважає його батьком, з 1992 року постійно проживають у [INFO]. Зазначені обставини визнано сторонами та у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розяснив, що судам при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. 01 січня 2004 року набрав чинності СК України, у звязку із чим, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися під час розгляду справ щодо батьківства, слід виходити з дати народження дитини, тому якщо дитина, батьківство щодо якої оспорюється, народилась до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати норми КпШС України.\~\~\~\~ З урахуванням часу народження дитини та вказаних норм Закону, посилання позивача на норми СК України, що діють з 2004 року, безпідставні, застосуванню підлягають норми КпШС України. Згідно ч.3 ст.53 КпШС України, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. За змістом наведеної норми закону, встановлення судом батьківства може мати місце у разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства матірю дитини і відповідачем або спільне виховання чи утримання ними дитини або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Суд, надавши оцінку доказам, що є у матеріалах \~цивільної справи, прийшов до висновку, що відповідно до ст.53 КпШС\~від 20 червня 1969 року, який діяв на \~час виникнення спірних правовідносин, спільне проживання сторін та ведення ними спільного господарства, утримання та сумісне виховання дитини до її повноліття, є повністю доведеним, вимоги позивача про встановлення батьківства та зміну прізвища дочки законні й обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved