Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої підприємству працівником. Свої вимоги мотивував тим, що у відповідності до наказу (Розпорядження) №ТС000001322-к [PERSON] прийнятий на роботу до ТОВ «Транс-Сервіс-1» водієм автотранспортних засобів з виконанням робіт за професією «експедитор транспортний». [PERSON] 06.10.2015 підписано договір про повну матеріальну відповідальність, згідно якого працівник бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому Підприємством матеріальних цінностей (транспортних засобів з причепами, вантажу, що ними перевозиться), а також за збереження матеріальних цінностей переданих за довіреністю Працівнику іншими установами, підприємствами, організаціями, громадянами з метою їх передачі на підприємство (коштів з метою внесення на розрахунковий рахунок підприємства) і відповідає за їх збереження у встановленому законом порядку. Згідно з п.2.1 вказаного Договору працівник зобов`язується у разі незабезпечення з його вини збереження довірених йому матеріальних цінностей, відшкодовувати Підприємству шкоду, вчинену такими діями. Визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству, і її відшкодування доводяться відповідно до чинного законодавства України, зокрема, але не виключно, згідно із ст.. 135 Кодексу законів про працю України. Згідно з п.3.2 дія даного Договору розповсюджується на весь час роботи з ввіреними Працівнику матеріальними цінностями Підприємства. З жовтня 2015 року по грудень 2016 року [PERSON] виконував трудові обов`язки. Відповідно до акту огляду/прийому-передачі транспортних засобів від 26.11.2016, підписаного [PERSON] , водію передано автомобіль державний № а/м [NUMBER] , марки DAF, № борту а/м 890.П. місце проведення огляду - м. Старобільськ. Як вказано у звіті про причину виникнення пожежі від 16.12.2016 року складеного провідним інспектором Старобільського МРВ ГУ ДСНС України у Луганській області Д.Г. Носаль, 15.12.2016 о 13.30 на території ТОВ «Старобільський елеватор» сталося загоряння тягачу DAF CF червоного кольору д.н. [NUMBER] . Водієм [PERSON] надано пояснення, що він розпивав спиртні напої, після чого запалив цигарку та заснув, прокинувся він коли відчув задимленість в кабіні автомобіля. Зважаючи на це, інспектор прийшов до висновку, що ймовірною причиною загорання є необережне поводження з вогнем під час паління [PERSON] . Як результат такого загоряння транспортний засіб, що переданий Відповідачу, значно пошкоджено вогнем. Наявний протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 15.12.2016 року свідчить, що [PERSON] на момент огляду 15.12.2016 року о 14 год. 30 хв. перебував в стані алкогольного сп`яніння. Як причину огляду вказано перебування на роботі в нетверезому стані. Згідно звіту № 465/17 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, розмір збитків становить 369 455 (триста шістдесят дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) гривень 80 копійок. Згідно рахунку № 465 від 29.03.2017 року на оплату виконання звіту № 465/17 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу та акту прийому-передачі виконаних робіт від 29.03.2017 по звіту № 465/17 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу вартість проведення оцінки становила 1200 (одна тисяча двісті) гривень. Враховуючи вищевказане та на підставі експертизи позивач просить стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду в розмірі 370 655 (триста сімдесят тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) гривень 80 копійок. Представник позивача в судовому засіданні просить задовольнити вимоги позову в повному обсязі, обґрунтовуючи вимоги доводами, вказаними в позові. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, заперечень не надав, як і не надав заяви про розгляд справи без його участі. Розгляд цивільної справи проводиться заочно. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що 06 жовтня 2015 року [PERSON] прийнятий на роботу до ТОВ «Транс-Сервіс-1» водієм автотранспортних засобів з виконанням робіт за професією «експедитор транспортний» відповідно до наказу (Розпорядження) №ТС000001322-к (т.1 а.с. 10). Між ТОВ «Транс-Сервіс-1» та [PERSON] 06 жовтня 2015 підписано договір про повну матеріальну відповідальність, згідно якого працівник бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому Підприємством матеріальних цінностей (транспортних засобів з причепами, вантажу, що ними перевозиться), а також за збереження матеріальних цінностей переданих за довіреністю Працівнику іншими установами, підприємствами, організаціями, громадянами з метою їх передачі на підприємство (коштів з метою внесення на розрахунковий рахунок підприємства) і відповідає за їх збереження у встановленому законом порядку (т.1 а.с.8-9). Згідно з п.2.1 б вказаного Договору працівник зобов`язується у разі незабезпечення з його вини збереження довірених йому матеріальних цінностей, відшкодовувати Підприємству шкоду, вчинену такими діями. Визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству, і її відшкодування доводяться відповідно до чинного законодавства України, зокрема, але не виключно, згідно із ст.135 Кодексу законів про працю України. Згідно з п.3.2 дія даного Договору розповсюджується на весь час роботи з ввіреними Працівнику матеріальними цінностями Підприємства. Відповідно до акту огляду/прийому-передачі транспортних засобів від 26 листопада 2016 року, підписаного [PERSON] , водію передано автомобіль державний № а/м [NUMBER] , марки DAF, № борту а/м 890.П. місце проведення огляду - м. Старобільськ (т.1 а.с. 93-94). 15 грудня 2016 року [PERSON] виконував свої трудові обов`язки на території ТОВ «Старобільський елеватор», пов`язані з подачею транспортного засобу для завантаження та приймання вантажу від відправника. 15 грудня 2016 року о 13.26 год. на пункт зв`язку ДПРЧ-6 (м. Старобільськ) надійшло повідомлення від [PERSON] про загоряння вантажного автомобіля DAF CF 890 д.н. [NUMBER] , який знаходився на території ТОВ «Старобільський елеватор» за адресою м. Старобільськ вул. 1-го Травня,4. Відповідно до звіту про причину виникнення пожежі від 16 грудня 2016 року, складеного провідним інспектором Старобільського МРВ ГУ ДСНС України у Луганській області Д.Г. Носаль, найбільший вплив вогню та високої температури приходиться на салон автомобіля DAF CF. При проведенні огляду місця пожежі слідів легкозаймистих речовин не виявлено. Водієм [PERSON] надано пояснення, що він розпивав спиртні напої, після чого запалив цигарку та заснув, прокинувся він коли відчув задимленість в кабіні автомобіля. Зважаючи на це, інспектор прийшов до висновку, що ймовірною причиною загорання є необережне поводження з вогнем під час паління [PERSON] (т.1 а.с. 14,). Відповідно до протоколу № 6 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 15 грудня 2016 року встановлено, що [PERSON] станом на час огляду на 14.41 год. перебував в стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.с. 17-18). Відповідно до звіту № 465/17 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу становить 369 455 (триста шістдесят дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) гривень 80 копійок. Згідно рахунку № 465 від 29.03.2017 року на оплату виконання звіту № 465/17 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу та акту прийому-передачі виконаних робіт від 29.03.2017 по звіту № 465/17 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу вартість проведення оцінки становила 1200 (одна тисяча двісті) гривень (т.1 а.с. 19-37). Відповідальність працівників за шкоду, завдану роботодавцеві, регулює трудове законодавство, зокрема глава ІХ КЗпП України. За загальним правилом відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, завдану підприємству, внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 130 КЗпП України право притягнути працівника до матеріальної відповідальності в підприємства виникає, зокрема, у разі одночасної наявності таких фактів: порушення трудових обов`язків, пряма дійсна шкода, причинний зв`язок між порушенням і шкодою, вина або бездіяльності працівника. Під прямою дійсною шкодою розуміють втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства нести втрати на відновлення, придбання майна або інших цінностей або додаткові грошові виплати. До категорії прямої дійсної шкоди, зокрема, відносяться: втрата, коли майно було в наявності, а потім його не стало; знищення матеріальних цінностей. Частіше знищення як підстава для притягнення до матеріальної відповідальності буває пов`язане з дією стихійних сил, якщо можливість руйнівної дії цих сил обумовлена ??виною працівника. Наприклад, вогонь - це стихія і може бути викликана порушенням працівником правил пожежної безпеки. Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує або неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами (розпорядженнями) керівника підприємства. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія або протиправна бездіяльність. Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є його вина. Оскільки трудове законодавство не містить визначення вини, слід використовувати визначення зі ст. 23-25 КК з урахуванням особливостей трудових правовідносин. Відповідно до ст. 23 КК виною є психічне ставлення до вчинюваної дії або бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Отже, працівник визнається винним у заподіянні шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним навмисно або з необережності (за винятком випадків, коли шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки). Умисел характеризується тим, що працівник усвідомлює протиправність свого діяння (дії або бездіяльності), а також негативні наслідки своєї протиправної поведінки та бажає або свідомо допускає їх настання. Необережність працівника, що спричинила збиток, як правило, полягає в недостатній передбачливості при виконанні трудових обов`язків: працівник або не передбачив негативних наслідків своєї дії або бездіяльності, хоча міг і повинен був передбачити їх, або передбачив, але легковажно понадіявся їх попередити. Матеріальна відповідальність згідно із трудовим законодавством настає незалежно від форми вини працівника: умислу або необережності. Відповідно до ч.2 ст. 131 КЗпП України працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. У відповідності до п.4 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» при розгляді справ за позовами про покладення повної матеріальної відповідальності за п.4 ст.134 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації працівником, який знаходився у нетверезому стані, судам необхідно враховувати, що нетверезий стан працівника може бути підтверджено як медичним висновком, так і іншими видами доказів (актами та іншими документами, поясненням сторін і третіх осіб, показаннями свідків), які мають бути відповідно оцінені судом. Маючи на увазі, що заподіяння шкоди працівником, який був у нетверезому стані, є одним з найгрубіших порушень трудових обов`язків, зменшення розміру відшкодування за цю шкоду, як правило, не допускається. Відповідно до п.6 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, також у випадках,коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків. Відповідно до ст.1351 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів (ст.1351 КЗпП України). За договором про повну матеріальну відповідальність працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання майнових та інших цінностей, переданих для зберігання чи інших цілей, а підприємство, установа, організація зобов`язується створити йому умови, необхідні для нормальної роботи, провадження відповідних операцій з найменшим ризиком для цього майна та інших цінностей і забезпечити повне їх зберігання. Відповідно до вимог ст.135-1 КЗпП України затверджений спеціальний перелік посад та робіт, що заміщуються або виконуються працівниками, з якими підприємством можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва. Перелік посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не підлягає розширеному тлумаченню. До вказаного переліку входить експедитор з перевезення вантажу. Відповідно до п.2 Постанови у відповідності зі ст.130 КЗпП України відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відповідно до ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У п.12 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31.03.89 №3 зазначено, що у передбачених ст.135 КЗпП України випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує номінальний, може бути встановлено особливий порядок визначення шкоди, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, нестачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей. Розмір шкоди, заподіяної робітниками і службовцями знищенням або псуванням державного і громадського майна внаслідок необережних дій (бездіяльності), визначається за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу за встановленими нормами. На підставі викладеного оцінюючи докази надані позивачем у відповідності до ст. 89 ЦПК України та враховуючи вимоги ст.81 ЦПК України про обов`язок доказування та подання доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] несе повну матеріальну відповідадвльність передпідприємством, в якому він працював, так як встановлені одночасно всі факти такої відповідальності:порушення трудових обов`язків що виразилось у перебуванні у стані алкогольного сп`яніння на робочому місці в кабіні автомобіля DAF CF на території ТОВ "Старобільський елеватор", пряма дійсна шкода, причинний зв`язок між порушенням і шкодою, вина працівника, дані факти підтверджуються дослідженими в судовому засіданні Актом про пожежу, висновком про стан сп`яніння [PERSON] та Звітом про причини винекнення пожкжі, дані обставини відповідачем під час розгляду справи не спростовані. Крім цього,договір про повну матеріальну відповідальність відповідає вимогам типового договору про повну матеріальну відповідальність, укладений з працівником, який обіймав посаду з переліку, який затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів. Таким чином, відповідач несе повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягнути судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved