Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 14400 грн. виплаченого страхового відшкодування в порядку регрессу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 жовтня 2019 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №АО/5924032, предметом якого є страхування транспортного засобу «Volkswagen», державний номерний знак [NUMBER] . Посилається в позові на те, що 09 лютого 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen», державний номерний знак [NUMBER] , та автомобіля «Renault», державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2020 року встановлено вину відповідача у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 124, 130 КупАП. Вказана постанова набрала законної сили. Із змісту даної постанови вбачається, що відповідач керувала автомобілем марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак [NUMBER] , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме-порушення координації рухів, зіниці очей розширені, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, однак від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку відмовилась у присутності двох свідків. На підставі п. «В» ч.1ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким врегульовано питання регресного позову страховика. Власник пошкодженого транспортного засобу «Renault», державний номерний знак [NUMBER] , звернувся до позивача з повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування. На підставі заяви на виплату страхового відшкодування власника пошкодженого транспортного засобу та страхового акту, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням. Таким чином, до позивача перейшло право регресної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток -Відповідача. 21 жовтня 2021 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу (вих. № 6303). Однак вказане звернення було проігноровано та станом на момент подання даної позовної заяви до суду, з боку відповідача не було здійснено жодних виплат/відшкодувань на користь позивача за вищевказаним страховим випадком. На підставі викладеного просить задовольнити позов. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 10 березня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 16 березня року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач отримала копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 28 липня 2021 року( а.с.41). Згідно зі ст. 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористалася, відзив на позов не подала. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкодуи, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Судом встановлено, що 29 жовтня 2019 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №АО/5924032, предметом якого є страхування транспортного засобу «Volkswagen», державний номерний знак [NUMBER] . [PERSON] 09 лютого 2020 року приблизно о 21 годині 45 хвилин, керуючи автомобілем «Volkswagen Golf », державний номерний знак [NUMBER] , по вулиці Одеська площа в місті Києві, порушила вимогу пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, а саме - при виїзді на регульоване перехрестя, не надала переваги в русі автомобілю «Renault Clio», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснила зіткнення з вказаним транспортним засобом, що спричинило пошкодження обох транспортних засобів, крім того вона керувала транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме-порушення координації рухів, зіниці очей розширені, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, однак від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку відмовилась у присутності двох свідків, чим порушила вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2020 року встановлено вину відповідача у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 124, 130 КупАП. Враховуючи наявність Поліса , 20 березня 2020 року уповноважена особа власника пошкодженого транспортного засобу «Renault», державний номерний знак [NUMBER] , звернулася до позивача з повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування. 3 метою встановлення розміру матеріальних збитків завданих власнику транспортного засобу «Renault», державний номерний знак [NUMBER] , було проведено огляд вказаного транспортного засобу. Та складено Аварійний сертифікат №61-D/65/5 від 14 лютого 2020 року, згідно результатів якого було встановлено вартість матеріальних збитків завданих власнику транспортного засобу «Renault», державний номерний знак [NUMBER] , у розмірі 18 195 грн. 17 березня 2020 рокуміж ТДВ СК «Альфа-Гарант» та власником транспортного засобу«Renault», державний номерний знак [NUMBER] було укладено Угоду про розмір страхової виплати та спосіб здійснення страхового відшкодування. Відповідно до умов даної Угоди, Страховик та Потерпілий досягли згоди, що розмір страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 09 лютого 2020 року, складає 14400 грн. 25 березня 2020 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було складено страховий акт і розрахунок страхового відшкодування, на підставі яких була здійснена виплата страхового відшкодування в розмірі 14400 грн. на користь власника транспортного засобу«Renault», державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням № 7537 від 25 березня 2020 року. 21 жовтня 2020 року за вих. № 6303 позивач звернувся до відповідача із вимогою про виплату страхового відшкодування в порядку регрессу, однак звернення було проігноровано та станом на момент подання даної позовної заяви до суду, з боку відповідача не було здійснено жодних виплат/відшкодувань на користь позивача за вищевказаним страховим випадком. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникання цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудні 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Відповідно до п.п. В п.38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В пунктах 5 та 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої, джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Згідно з ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідач, не подавши до суду відзиву, будь-яких доказів, які б відповідали вказаним принципам доказування, та спростували доводи позивача, суду не надав. В свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими, в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України, доказами. В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Враховуючи викладене вище, виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП, яка мала місце з вини відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2270, 00 гр., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved