Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про зняття арешту та заборону на відчуження всього нерухомого майна, що накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження боржника [PERSON] , винесеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 19 червня 2013 року, ВП № 37715048 начальником відділу ДВС Новоархангельського районного управління юстиції Мельником Сергієм Володимировичем, номер запису про обтяження 1421680. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження про стягнення з неї боргу за кредитним договором на користь АТ КБ "ПРИВАТ БАНК". В ході виконавчого провадження було накладено арешт на майно боржника. На даний час борг перед відповідачем погашений, проте зняти арешт неможливо, оскільки виконавче провадження закрито. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача подав відзив на позовну заяву, просив у позові відмовити. Представник Новоархангельського районного відділу ДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 23018,41 грн., судові витрати по справі в сумі 230,44 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн., а всього підлягало стягненню 23368,85 грн. В ході виконання судового рішення у виконавчому провадженні № 37715048 начальником відділу ДВС 19 червня 2013 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника [PERSON] . Згідно відповіді Новоархангельського районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 25 травня 2020 року на запит позивача зазначено, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження АСВП № 37715048 з примусового виконання виконавчого листа № 2-211/2011 від 07.10.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» борг в сумі 23 368,85 грн. В ході виконання вищезазначеного виконавчого документа, 10 жовтня 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа в порядку визначеному п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час прийняття рішення) - неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника. Відповідно до журналу переданих виконавчих проваджень державному виконавцю моніторингу системи АСВП встановлено, що відсутня відмітка про фактичне виконання рішення боржником, тому підстав для зняття арешту немає. Станом на 25.05.2020 року ПАТ КБ «Приватбанк» виконавчий лист № 2-211/2011 від 07.10.2010 року повторно до примусового виконання не пред`явлено. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, індексний номер витягу 5324395 існує тип обтяження, а саме арешт нерухомого майна боржника [PERSON] , зареєстрований 25 червня 2013 року за № 1421680 реєстратором реєстраційної служби Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, серія та номер 37715048, виданої 19.06.2013 року ВДВС Новоархангельського РУЮ. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на дату звернення до суду з даним позовом, арешт з майна чи коштів боржника може бути знятий за рішенням суду. У відзиві на позовну заяву представник банку зазначає, що спори про право, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт розглядається в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, а на рішення державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України. Тому арешт майна, який стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби слід розглядати в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України. По суті спору представником не зазначено у відзиві обґрунтування заперечення проти позовних вимог. Так, відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Тобто, даною нормою констатовано таке право звернення сторони виконавчого провадження. Аналогічне роз`яснення дано і у п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» де зазначено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. У даному роз`ясненні також констатовано право на таке звернення саме сторони виконавчого провадження. Оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач на час звернення до суду з позовом не є стороною виконавчого провадження, виконавчий документ повернуто стягувачу, тому захист прав позивача можливий лише в порядку цивільного судочинства. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Тому з врахуванням вищевикладеного, суд визначає такий спосіб захисту прав позивача, який не суперечить закону. Дані щодо іншого виконавчого провадження, або інших підстав накладення арешту на майно сторонами до справи не надано. Тобто, за вищевказаних обставин, як встановлено в ході розгляду справи, наразі відсутнє будь-яке відкрите виконавче провадження з приводу примусового виконання будь-якого рішення, де боржником є позивач. Накладення арешту на майно позбавляє позивача вільно розпоряджатися своєю власністю, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved