Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, де просить: стягнути заборгованість за отриману теплову енергію станом на 01.03.2015 року в сумі 10 043,86 грн., та 3 відсотки річних в сумі 139,81 грн., індекс інфляції в сумі 696,86 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач мешкає в квартирі, яка належить до приватного житлового фонду. Між ними та відповідачем було укладено договір про постачання теплової енергії для централізованого опалення та відкрито особистий рахунок на ім'я відповідача № 035349, на підставі чого постачається теплова енергія до його квартири [ADDRESS]. Згідно п. 3.1 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Термін внесення платежів - не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця. Не виконуючи свої зобов'язання по оплаті за спожиті послуги по теплопостачанню, відповідач не дає їм можливості своєчасно розраховуватись з постачальниками газу та електроенергії, чим ставить підприємство в скрутне матеріальне становище. Відповідно до ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачеві заборгованість в сумі 10 043,86 грн. та 3% річних в сумі 139,31 грн. та індекс інфляції в сумі 696,86 грн. Посилається на ст., ст.509, 526, 530, 625 ЦК України, та ст.20 Закону України «Про теплопостачання» та просить його вимоги задовольнити. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у їх відсутність, де вказала, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи зазначає, що суд розглядає цивільні справи відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи встановлено, відповідач зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Згідно позовної заяви між КП «Теплокомуненерго» та відповідачем був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, відкрито особистий рахунок на ім'я відповідача [PERSON] юрійовича , розрахунковий рахунок № 035349. Відповідно до умов вищевказаного договору комунальне підприємство «Теплокомуненерго» зобов'язувалось надавати споживачу, який є власником квартири [ADDRESS], послуги з теплопостачання, а споживач зобов'язувався своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором (п.1.1 договору). Відповідно до п. 3.1 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Термін внесення платежів - не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця. Таким чином, відповідач споживає теплову енергію позивача, між ним та позивачем склалися правовідносини з приводу надання послуг теплопостачання, про що свідчать: вищевказаний договір та особовий рахунок відкритий на ім'я відповідача № 035349. Суд вважає, що борг необхідно стягнути без урахуванням строку позовної давності, оскільки позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 року тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування. Плата за теплову енергію стягується у відповідності до тарифів і в порядку, передбаченому п. 18 Постанови КМ України від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання вищезазначених послуг», де зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. В п. 20 даної Постанови вказано, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Споживач, відповідно до ч. 3 п. 5 ст.20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 року зобов'язаний оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Станом на 01.03.2015 року заборгованість за отриману теплову енергію складала на загальну суму 10 880 грн. 03 коп. з урахуванням індексу інфляції та 3-х відсотків річних. В постанові № 6-59 цс 13 від 30 жовтня 2013 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення 3 % річних в сумі 139,31 грн., індекс інфляції в сумі 696,86 грн. - підлягає задоволенню. Оскільки відповідач порушив встановлені за договором зобов'язання, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені, то з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved