Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цим позовом, в якому вказала, що з відповідачем по справі перебуває в шлюбі з 28 серпня 2014 року, від шлюбу мають сина [PERSON], 27 серпня 2014 року народженя, який проживає з позивачем. Тривалий час сторони не проживають разом, не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть у звязку з різними поглядами на життя, ведення спільного господарства та виховання дитини. Позивач просила розірвати шлюб (а.с.2-4). У судовому засіданні позивач підтримує свої позовні вимоги. Пояснює, що приблизно з жовтня 2017 року не проживає з відповідачем однією сімєю, оскільки він поводить себе неадекватно, погрожує їй. Просить розірвати шлюб. Відповідач у судовому засіданні позов визнає, однак під умовою надання йому можливості спілкування з дитиною. У звязку з чим судом розяснено його право звернутися до суду з позовом про визначення часу спілкування з дитиною. В дебатах надав свою згоду на розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до частини третьої пункту двадцять четвертого Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Приймаючи до уваги, що відповідач визнав позов під умовою, суд не приймає таке визнання позову та ухвалює про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ухвалою суду від 27 березня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 18). В судовому засіданні судом установлені такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Сторони в зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2014 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с.10). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що видно з ксерокопії свідоцтва про народження (а.с.11). З довідок № 101 та № 102 від 7 лютого 2018 року голови квартального комітету «Товарна» видно, що позивач проживає зі своєю дитиною по вул.Героїв АТО, 86, чоловік з сімєю не проживає (а.с.12-13). Згідно з довідкою № 431 від 22 березня 2018 року Жмеринської ЦРЛ, позивач отримала закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забій мяких тканин голови (а.с.22). Згідно з довідкою від 23 березня 2018 року інспектора СРПП Жмеринського ВП, ці тілесні ушкодження заподіяв позивачу відповідач. Позивач не побажала проходити медичне освідування та подавати відповідну заяву (а.с.23). Відповідно до листів начальника Жмеринського ВП від 26 березня 2018 року з відповідачем по факту заподіяння ним тілесних ушкоджень позивачу була проведена профілактична бесіда (а.с.24, 27). Згідно з довідкою поліцейського СРПП Жмеринського ВП від 11 березня 2018 року, 11 березня 2018 року надійшло повідомлення від позивача про погрози їй фізичною розправою зі сторони відповідача (а.с.25). Згідно з довідкою від 22 березня 2018 року інспектора СРПП Жмеринського ВП, 13 березня 2018 року відповідач наніс позивачу тілесні ушкодження. Позивач не побажала проходити медичне освідування та подавати відповідну заяву (а.с.26). Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про надання права на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Разом з тим стаття 24 СК України встановлює, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі статтею 56 СК України, дружина та чоловік мають право на вибір місця свого про¬живання. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не за¬боронені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушу¬вання до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є по¬рушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною другою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні установлено, що сторони на протязі тривалого часу перебувають у неприязних відносинах у звязку з негідною поведінкою чоловіка, фактично припинили свої шлюбні відносини. При цьому суд врахував право особи на таємницю особистого життя та передбачений статтею 6 ЦПК України обовязок суду поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак. Суд при врахуванні вимог статті 111 СК України щодо обовязку приймати міри для примирення подружжя вважає, що в даному конкретному випадку вжиття заходів щодо примирення подружжя буде суперечити моральним засадам суспільства. Тому, на думку суду, розірвання шлюбу між сторонами має наслідком оздоровлення сім'ї і навіть її зміцнення. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов повністю задоволений, то судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved