Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], Гущанської сільської ради Любомльського району Волинської області про визнання права власності в порядку набувальної давності. Свій позов мотивує тим, що він разом із дружиною, [PERSON], 11 років добросовісно володіє житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS], який належав [PERSON], відкрито, безперервно здійснюючи обслуговування домоволодіння, а тому вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за ним право власності на домоволодіння, яке належить померлому, в порядку набувальної давності. 27 лютого 2015 року, до початку розгляду справи по суті, [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], Гущанської сільської ради Любомльського району Волинської області про визнання права власності в порядку набувальної давності, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1\\2 частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні зменшив позовні вимоги, просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1\\2 частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS]; судові витрати сплачені при подачі позову до суду залишити за ним. Вказав, що не заперечує проти задоволення заявленого [PERSON] зустрічного позову. Представник позивача підтримала первісний позов, просила позов задовольнити з врахуванням зменшення позовних вимог, зустрічний позов визнає повністю. В судовому засіданні [PERSON] підтримала зустрічний позов, визнала первісний, судові витрати сплачені при подачі зустрічного позову до суду просила залишити за нею. Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що проти задоволення первісного та зустрічного позовів не заперечує. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що первісний та зустрічний позова підставні та підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно запису з погосподарської книги за 1986 - 1990 роки житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS] значиться за [PERSON] (а.с.6). [PERSON] помер [INFO] року, що стверджується довідкою Гущанської сільської ради Любомльського району від 10.12.2014 року за №591 (а.с.6). Отже, після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськми та побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Інформація щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] у Спадковому реєстрі відсутня. Судом встановлено, що у 2003 році між [PERSON] і сином померлого, [PERSON], виникла домовленість про те, що [PERSON] разом із дружиною [PERSON] переїде проживати у будинок його батька, який знаходиться по [ADDRESS]. Дану обставину підтвердила в судовому засіданні дружина померлого [PERSON], [PERSON]. Свідкі також ствердили, що протягом 12 років ніхто не приїжджав до будинку, не цікавився в якому він стані, не виявив бажання володіти, користуватися та розпоряджатися будинком. Натомість, [PERSON] і [PERSON] з 2003 року і по даний час, добросовісно, відкрито та безперервно володіють та користуються вищезазначеним домоволодінням. Статтею 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до положень ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. При цьому в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються правовідносини, що виникли з 1 січня 2001р., а отже, визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 5, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивачі (за первісним і зустрічним позовами) у суді довели факт набуття ними права власності за набувальною давністю, оскільки вони добросовісно і відкрито користуються нерухомим майном на протязі більше 10 років, а відповідач не заперечує проти задоволення їх вимог, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved