Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні ним належним йому на праві власності будинком [ADDRESS] шляхом виселення з нього відповідача без надання іншого житла. В обґрунтування вказаних вимог зазначив, що він є власником зазначеного житлового будинку відповідно до договору купівлі-продажу від 08.10.1981 року. В лютому 2013 року до нього звернувся відповідач та попросив після звільнення з місць позбавлення волі тимчасово на декілька місяців прописатись (зареєструвати місце проживання) у його будинку. Він погодився та 06.02.2013р. місце проживання відповідача було зареєстроване. Останній раз [PERSON] проживав у його будинку з 22 по 24 серпня 2014 року, хоча він неодноразово вимагав від нього звільнити належний йому будинок, оскільки має намір мешкати в ньому особисто зі своєю родиною. На його вимоги [PERSON] не реагує та ігнорує їх, чим створює йому як власнику перешкоди у користуванні та розпорядженні належним нерухомим майном, періодично користуючись його житловим будинком. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги за обставинами, які викладені в позові, та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в попереднє судове засідання 17.09.2014р., в судові засідання 24.09.2014 року, 09.10.2014 року не з'явився. Судові повістки про виклик його до суду повернулись без вручення з відміткою про те, що за зареєстрованою адресою місця проживання він не проживає. Будь-яких заяв та заперечень проти позову від відповідача до суду не надійшло. Приймаючи до уваги згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Зазначена обставина підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 28.10.1981 року та реєстраційним написом на право особистої власності Мелітопольського бюро технічної інвентаризації від 05.12.1981р. № 1415. Місце проживання в ідповідача з 06.02.2013р. зареєстроване за адресою вищезазначеного будинку, про що свідчить відповідний запис в домовій книзі. [PERSON], який періодично проживає у вказаному будинку, не є членом сім'ї позивача і договір найму жилого приміщення між ними та [PERSON], як власником будинку, не укладався, що свідчить про відсутність підстав регулювання режиму проживання відповідача у будинку нормами ЖК України. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 387, ст. 391 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Факт реєстрації [PERSON] в будинку [ADDRESS] не свідчить про наявність у нього права користування ним, оскільки пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 01.11.1996р. "Про застосування Конституції України під час здійснення правосуддя" визначено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог і необхідність їх задоволення.

Outcome: approved