Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості по оплаті послуг з водопостачання на водовідведення в розмірі 2629,75 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що ці послуги надавались відповідачу відповідно до особового рахунку [NUMBER] та укладеного договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення від 27.03.2014 року за №30634. Жодних заяв про відмову від користування послугами з водопостачання і водовідведення від боржника не надходило. Відповідач проживає в квартирі, яка належить до приватного житлового фонду, отримує послуги, однак не сплачує кошти за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.04.2014 року по 01.12.2016 року в сумі 1353,37 грн., інфляційні нарахування становлять 1145,85 грн. та 3% річних - 130,53 грн., а всього до стягнення підлягає 2 629,75 грн. Представником позивача надано до суду додаткові докази та подано заяву, де зазначено, що позовні вимоги підтримують. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що вона придбала квартиру 13.07.2012 року, по квартирі були борги по оплаті за теплопостачання та квартплаті, які вона на теперішній час вже виплатила. Після придбання квартири, вона через деякий час, а саме десь в 2013 році поставила на воду лічильник та оплачує послуги по ньому. Вважає, що заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення, це борг попередньої власниці у якої вона придбала квартиру. Не заперечує того, що нею укладався договір про реструктуризацію заборгованості та там її підпис, та частково по ньому сплачувала заборгованість, про що вела окремі записи, але на теперішній час доказів немає. Представник відповідача також вважає, що немає достатніх підстав для стягнення цієї заборгованості з відповідачки. В подальшому на розгляд справи представник відповідача подала заяву, що просить судовий розгляд закінчити без представника відповідача та без відповідачки. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність неявившихся осіб та ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів справи Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Правовідносини сторін врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.ст. 610-612, 614, 615, 617, 625, 903ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 3 п. 5 ст. 20 Закону "Про житлово - комунальні послуги" від 24 червня 2004 р., ст.ст. 67, 68 ЖК України, «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідач проживає в квартирі [ADDRESS] яка належить їй на праві власності, що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 13.07.2017 року. Відповідач користується послугами ОКВП «Дніпро-Кіровоград» по забезпеченню водопостачання на водовідведення, про що свідчить відкритий особовий рахунок [NUMBER] та наявність розрахункової (абонентської) книжки та укладені між сторонами - договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення від 27.03.2014 року та договір від 27.03.2014 року про реструктуризацію заборгованості, але свої зобов'язання по оплаті отриманих послуг виконує неналежно. Сума боргу за договором про реструктуризацію заборгованості підтверджується відповідним розрахунком і станом на 01.12.2016 року становить 1353,37 грн. Заяв про відмову від користування послугами, чи позову про розірвання договору реструктуризації або визнання його недійсним, від відповідача у справі не надходило. В судовому засіданні відповідач не заперечує, що це підписала договір про реструктуризацію заборгованості, але вважає, що має меншу суму заборгованості, але доказів до суду не надала. Отже, послуги з водопостачання та водовідведення позивачем фактично надавалися; відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України будь-яких доказів щодо неотримання їх відповідачем, остання не надала, тому з відповідача необхідно стягнути заборгованість в розмірі 1353,37 грн. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 та від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, які в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, що містять зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Згідно розрахунку позивача, в зв'язку з порушенням відповідачем своїх грошових зобов'язань, інфляційні нарахування становлять 1145,85 грн. та 3% річних - 130,53 грн., які суд стягує на користь позивача. За вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача також слід стягнути на користь позивача 1378 грн. 00 коп. судових витрат.

Outcome: approved