Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить постановити рішення суду, яким визнати його батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] та внести відповідні зміни в свідоцтво про народження дитини. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він та [PERSON], [INFO] з 2009 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народився син - [PERSON], [INFO] Після народження дитини запис про батька був проведений за вказівкою матері дитини та за її прізвищем. 26.02.2013 року він з [PERSON] зареєстрували шлюб, який проіснував до 23.11.2013 року. Після розірвання шлюбу він опікувався дитиною, надавав матеріальну допомогу. [INFO] року [PERSON] померла і дитина була взята під опіку органу опіки та піклування. На вимогу повернути дитину відповідачі відмовили, та рекомендували звернутися до суду з позовом про визнання батьківства. Вважає себе батьком дитини та бажає бути записаним батьком дитини в акті про народження. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав. Подав заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив відібрати дитину та повернути йому, а також допустити рішення до негайного виконання. Пояснив, що його сім'я ([PERSON] та їх спільна дитина) від народження сина проживали з ним за адресою: [ADDRESS]. Зазначена квартира належить матері позивача [PERSON] Після розірвання шлюбу [PERSON] разом з дитиною перейшли жити до квартири [ADDRESS] у тому ж будинку, яка належить матері [PERSON] - [PERSON] Після цього позивач продовжував турбуватись про дитину, бачився з сином кожного дня. Реєстрація народження дитини відбулась у виконавчому комітеті Курчицької сільської ради за місцем реєстрації матері, без відома позивача. Причини, з яких [PERSON] не повідомила його про намір звернутись до органів реєстрації та не зазначила у заяві про реєстрацію дитини відомості про позивача, як батька дитини, йому не відомо. Помилково вважав, що син має його прізвище та дізнався про факт реєстрації дитини під прізвищем «[PERSON]» лише у 2014 році в дитячому садку. З лютого 2015 року по [INFO] року [PERSON] був мобілізований до збройних сил та перебував у зоні проведення АТО. Після смерті [PERSON] у [INFO] року сина [PERSON] забрали соціальні служби та передали до дитячого будинку. Він щодня відвідує дитину. Представники відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечували та покладались на розсуд суду. Підтвердили факт направлення дитини згідно рішення виконкому Новоград-Волинської міської ради до Обласного спеціалізованого будинку дитини Житомирської обласної ради, а також обставини щоденного спілкування позивача з дитиною у вказаному закладі. Малолітній [PERSON] [PERSON], [INFO] у судовому засіданні упізнав позивача, як свого батька. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона є матір'ю [PERSON], яка була матір'ю [PERSON] [PERSON]. Їй відомо про спільне проживання дочки з [PERSON] (позивачем), як з чоловіком, без реєстрації шлюбу з 2009 року. У 2011 році дочка народила сина [PERSON], батьком якого є [PERSON] Вони спільно проживали за адресою: [ADDRESS]. У 2013 році було зареєстровано шлюб, який того ж року було розірвано. Після цього дочка з внуком перейшли проживати до її квартири за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] продовжував спілкуватись з колишньою дружиною та дитиною, надавав матеріальну допомогу. Свідок [PERSON], яка є матір'ю позивача, дала аналогічні покази. Додала, що з пояснень [PERSON] їй відомо, що під час реєстрації народження дитини вона не повідомила батька дитини про свій намір звернутись до органів державної реєстрації та не вказала відомості про [PERSON] як батька, з метою отримання у подальшому соціальної допомоги, як одинокій матері. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою позивача та близько знайома з його родиною. Їй відомо, що [PERSON] мав шлюбні стосунки з [PERSON], від яких народився їх син [PERSON]. [PERSON] завжди визнавав дитину та турбувався про нього. Заслухавши пояснення сторін та дитини, покази свідків, дослідивши матеріали справи, та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року в с. Курчиця Новоград-Волинського району Житомирської області, матір'ю зазначена [PERSON]. Відомості про батька дитини були внесені до актового запису про її народження за ч. 1 ст. 135 СК України за прізвищем матері, відповідно за її вказівкою записано також ім'я та по батькові батька дитини, що співпадає з ім'ям та по батькові позивача (а. с. 4, 9). Як видно зі свідоцтв про шлюб та розірвання шлюбу сторони зареєстрували шлюб 26.02.2013 року, а 23.11.2013 р. його розірвали (а.с. 10, 11). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] року (а. с. 8). Згідно довідки про склад сім'ї від 23.05.2016 року, виданої ОСББ «Колорит», підтверджується спільне проживання позивача з дитиною [PERSON] та матір'ю дитини [PERSON] (а.с. 31). Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, про визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі, батьківство може бути визнане за рішенням суду. Умовами прийняття такої заяви є запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Як вбачається з вимог вказаної норми закону, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. На підставі вищевикладеного, суд вважає доведеним, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], а тому позов підлягає задоволенню. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала. Така вимога позивача відповідає інтересам дитини та підлягає задоволенню.

Outcome: approved