Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він є власником квартири на підставі свідоцтва про право власності, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідачем по справі сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач по справі. Відповідач не проживає у вказаній квартирі з травня 2013 року, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, особистих її речей в квартирі не має. В сімейних стосунках сторони більше не перебувають. Враховуючи те, що відповідач без поважних причин тривалий час, не мешкає у вищезазначеній квартирі, позивач просить визнати її особою, що втратила право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивач не був присутнім, скористався правом на представництво. Представник позивача, не був присутній в судовому засіданні, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Третя особа в судовому засіданні не була присутньою, заяв про розгляд справи у її відсутність або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що Позивач 22 грудня 2012 року уклав шлюб з [PERSON] (а.с.5 зворот). В подальшому шлюбні відносини були розірвані, відповідно до заочного рішення суду від 20 лютого 2014 року (а.с.16). Позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №Дз 392 від 21.04.1998р. (а.с.7). Згідно довідки № 563 від 05 червня 2014 року виданою «ЖЕО №8» у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON], [INFO] З акту б/н вбачається, що відповідач [PERSON] не мешкає в квартирі [ADDRESS] з травня 2013 року (а.с. 6). Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР право користування житловим приміщенням зберігається за відсутнім наймачем понад шість місяців у випадках, прямо передбачених діючим законодавством. Також судом встановлено, що Відповідач, не будучи власником житлового будинку, залишається зареєстрованим за попереднім місцем свого проживання, протягом останнього року не проживає у квартирі, що належить на праві приватної власності Позивачеві, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю власником - Позивачем, між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, поважні причини відсутності відповідачів в житловому будинку понад встановлені строки судом не встановлено, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не зверталися, тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх в повному обсязі. У зв'язку з наведеним, суд вважає, що дійсно відповідач [PERSON] не мешкає в квартирі [ADDRESS], більше року без поважної причини, при цьому є зареєстрованою в ній, чим чинє перешкоди у поліпшенні житлових умов, крім того накопичується заборгованість за житлові послуги, тому суд вважає за доцільне визнати відповідача таким, що втратив право на користування даним будинком. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України відповідно до якої, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved