Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона є власником квартири, розташованої за адресою :[ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстрований її колишній чоловік-відповідач [PERSON] Його поведінка є неналежною-він не сплачує комунальні послуги ,зловживає спиртними напоями.Своїми діями перешкоджає їй користуватися квартирою. Просить усунути перешкоди в користуванні належній їй на праві власності квартирою,визнавши відповідача таким,що втратив право користування житловим приміщенням. До початку розгляду судом справи по суті позивач змінила підстави позову,зазначивши,що відповідач не проживає в її квартирі з червня 2011 року.Просить усунути перешкоди в користуванні належній їй на праві власності квартирою,визнавши відповідача таким,що втратив право користування житловим приміщенням відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України і зняти з реєстраційного обліку без надання житлового приміщення. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги,надала пояснення по суті позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату,час і місце розгляду справи,заяву про розгляд справи за його відсутності не надав,тому суд,з урахуванням згоди позивача,постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири,розташованої за адресою: [ADDRESS](копія договору дарування від 05.12.2002 року - а.с.5) В вищезазначеній квартирі з 07.06.1994 року зареєстрований колишній чоловік позивача -відповідач -[PERSON] (довідка-а.с.12). Шлюб між сторонами розірвано 24 травня 2011 року (копія свідоцтва про розірвання шлюбу-а.с.8). Свідки [PERSON] ,[PERSON],які є сусідами позивача,пояснили ,що [PERSON]не проживає в спірній квартирі більше п»яти років. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України,член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При таких обставинах,з урахуванням факту відсутності відповідача в спірній квартирі без поважних причин понад один рік ,суд вважає позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні власністю та визнання відповідача таким,що втратив право користування житловим приміщенням ,такими ,що підлягають задоволенню. Щодо вимоги про зняття з реєстрації вона задоволенню не підлягає оскільки підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства при наявності відповідного спору. Крім того, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є самостійною і достатньою підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку. Таким чином,позовні вимоги є обгрунтованими та такими,що підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved