Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином, посилаючись на те, що вироком Миронівського районного суду від 30.04.2014 року, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16.07.2014 року, відповідача визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, але відповідач не відшкодував витрати на лікування потерпілого від злочину. Прокурор Радченко Р.А. в судовому засіданні свої вимоги підтримала і просить суд стягнути з [PERSON] на користь Комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] у сумі 14049,91 грн. Відповідач, будучи належним чином повідомленим за місцем відбування покарання в порядку ч. 6 ст. 76 ЦПК України, письмових заперечень до суду не направив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надсилав. Прокурор не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. За наведених обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення прокурора, дослідивши докази в справі, суд встановив таке. Вироком Миронівського районного суду Київської області від 30.04.2014 року у кримінальній справі №371/275/14-к по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України та ч. 2 ст. 186 КК України (а.с. 3-5), який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16.08.2014 року (а.с. 7) визнано доведеним, що [PERSON], будучи раніше судимим Миронівським районним судом Київської області 31 травня 2013 року за ч. 1 ст. 186 КК України до штрафу на користь держави 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., 13 серпня 2013 року біля 22 год. 30 хв. перебуваючи на перехресті доріг вул. Попова та вул. Коцюбинського в м. Миронівка Київської області разом із [PERSON], [PERSON] розпивали спиртні напої. Під час розпивання спиртних напоїв між [PERSON] та [PERSON] виникла сварка. Під час сварки [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, бажаючи нанести тілесні ушкодження [PERSON], усвідомлюючи небезпечний характер своїх протиправних дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, припускаючи можливість спричинення шкоди здоров'ю [PERSON], бажаючи його смерті, відшукав на землі камінь, яким наніс біля п'яти ударів [PERSON] по голові. Після спричинення тілесних ушкоджень [PERSON], [PERSON] боячись бути викритим у вчиненні кримінального правопорушення, з місця вчинення кримінального правопорушення втік. Згідно висновку експерта №24 від 14 жовтня 2013 року у [PERSON], [INFO], виявлено відкриту поєднану черепно-лицьову травму у вигляді осколкового вдавленого перелому висково-лобно-тімяної ділянки черепа, перелом висково-верхнє-щелепної пазухи та крововиливом до неї, перелом правої виличної кістки, геморагічного забою та компресії уламками правої половини головного мозку, забою лівої-вискової ділянки головного мозку, субдуральна гематома зліва, крововилив до середніх та задніх комірок решітчастої кістки справа небезпечні в момент нанесення їх, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Вирок Миронівського районного суду Київської області від 30.04.2014 року у кримінальній справі №371/275/14-к по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України та ч. 2 ст. 186 КК України набрав законної сили 16 липня 2014 року (а.с.6). Отримані [PERSON] тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинному зв'язку з вчиненим [PERSON] злочином. Згідно довідки головного лікаря Комінального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» №431 від 12.03.2014 року та калькуляції хворого [PERSON] розмір витрат закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого становить 14049 грн. 91 коп. Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину, однак відповідач не відшкодував витрати на лікування потерпілого від злочину. Всі оригінали документів, знаходяться у кримінальному провадженні № 371/275/14-к. Комунальний заклад Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» є бюджетною установою, яка повністю фінансується за рахунок бюджету. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відшкодування витрат закладу охорони здоров'я має здійснювати особа, яка вчинила злочин. Тобто стосовно такої особи має бути обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили. Порядок пред'явлення відповідного позову, передбачений. ст. 931Кримінально-процесуального кодексу України, а також постановою Пленуму Верховного Суду України від 07.07.95 р. N 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат". Коментована стаття передбачає два виключення із загального правила про відшкодування витрат закладу охорони здоров'я. Це а) завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони; завдання шкоди у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Кошти на відшкодування закладу охорони здоров'я витрат на лікування потерпілого від злочину виплачуються самому закладу охорони здоров'я, якщо він перебуває в приватній власності, або до відповідного бюджету, якщо заклад охорони здоров'я перебуває у державній власності, власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади. Стягнення коштів здійснюється на підставі Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 р. N 545. Відповідно до викладеного суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Пунктом 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються, позивачі - за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. З огляду на те, що позов прокурором заявлено стосовно відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення злочину, відтак позивач був звільнений від сплати судового збору за цією вимогою та враховуючи, що позов в цій частині задоволено, то з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір, в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved