Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала таким. 01 червня 1985 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Свердловського району, Ворошиловоградської області. Від шлюбу мають дітей, однак вони вже повнолітні, проте через органи РАЦС відповідач шлюб розірвати відмовляється. В позовній заяві позивач вказує, що останнім часом їх шлюбні відносини погіршились, між ними неодноразово виникали сварки та скандали із-за зловживання відповідачем спиртними напоями, який в нетверезому стані ображав та принижував її та дочку. Подальше спільне проживання стало нестерпним та неможливим, тому вони проживають окремо. Позивачка вважає, що сім'я фактично розпалась, існує лише формально, примирення між ними є неможливим та подальше збереження сім'ї буде суперечити її інтересам та інтересам сімї в цілому, що мають істотне значення, тому просить суд шлюб розірвати, стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, а для подальшого іменування залишити їй прізвище набуте, у зв'язку із реєстрацією шлюбу "Логунова". В судове засідання позивач не з'явилась, в позовній заяві клопотала про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, в разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, в заяві, яку адресував суду зазначив, що позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення, справу просив розглянути у його відсутності. Ураховуючи те, що сторони скористались, наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правом заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні, в загальному порядку, на підставі зібраних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про таке. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 01 червня 1985 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Свердловського району, Ворошиловоградської області про що складено відповідний запис № 298 та видано свідоцтво про шлюб серія ІІ-ЕД № 398271 (а.с. 4). Обставини щодо наявності дітей, які є повнолітніми, та відсутності згоди на припинення шлюбу через органи ДРАЦС сторони визнали та не заперечували. Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд враховує, що сім'я є добровільним союзом двох людей, примушування подружжя до збереження шлюбу є неприпустимим. Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що вони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, наміру на примирення жодна із сторін не висловила. Відповідач в заяві, яку адресував суду заперечував проти позову, однак жодних обєктивних причин за наявності яких слід було б зберегти шлюб суду не навів. Наведене свідчить, що між сторонами втрачено почуття любові, поваги та взаєморозуміння, тобто втрачено ознаки сімї, шлюб існує формально, а небажання відповідача розривати шлюб не є підставою для його збереження, відтак збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає, що позов слід задовольнити. Також підлягає до задоволення вимога позивача про залишення їй для подальшого іменування прізвища набутого, у зв'язку із реєстрацією шлюбу, оскільки це відповідає положенням ст.113 СК України. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору. На підставі ст.3, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved