Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Садівничого товариства «Бірюза», в якому просять суд: -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частику земельної ділянки №65 площею 0,056 га для ведення садівництва, яка розташована на території Жовтневої сільської ради Харківського району Харківської області, СТ «Бірюза», кадастровий номер відомості - відсутні, в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого 15 вересня 2011 року; -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частику земельної ділянки №65 площею 0,056 га для ведення садівництва, яка розташована на території Жовтневої сільської ради Харківського району Харківської області, СТ «Бірюза», кадастровий номер відомості - відсутні, в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого 15 вересня 2011 року. В обґрунтування позовних вимог позивачами зазначено, що 15 вересня 2011 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, серед якої також земельна ділянка №65, що знаходиться на території Жовтневої сільської ради Харківського району Харківської області, СТ «Бірюза», площею 0,056 гектарів для ведення садівництва, яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.08.2006, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], запис в реєстрі №2187. Державна реєстрація прав власності на земельну ділянку відсутня, так як за час свого життя померлий не встиг здійснити державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку та виготовити на власне імя державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, як було передбачено чинним законодавством. Спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], прийняли його дружина [PERSON] та син [PERSON]. Однак, здійснити оформлення своїх спадкових прав позивачі не мають змоги, адже право власності спадкодавця належним чином не було пройдено державну реєстрацію. З метою реалізації своїх спадкових справ позивачі вимушені звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій просила суд розглядати дану справу у її відсутність та відсутність позивачі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Від представника відповідача керівника Садівничого товариства «Бірюза» [PERSON] до суду надійшла заява, в якій зазначено, що СТ «Бірюза» не заперечує проти задоволення позовних вимог, а судове засідання просить проводити у відсутність представника відповідача. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу 04 серпня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], запис в реєстрі №2187, [PERSON] придбав у власність земельну ділянку №65, площею 0,056 га для ведення садівництва, яка розташована на території Жовтневої сільської ради Харківського району Харківської області, СТ «Бірюза». [PERSON] помер 15 вересня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №324073, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 16 вересня 2011 року, на підставі актового запису №12245. Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема складається із земельної ділянки в СТ «Бірюза». У відповідності до відповіді з Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Головне територіальне управління юстиції у Харківській області вих.№6033/02-14 від 12.10.2017, після смерті [PERSON], який постійно проживав за місцем реєстрації: м.Харків, вул. Тимурівців, бду.29, кв.221, із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] та [PERSON], а [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини. 12 червня 2014 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на імя [PERSON] на 1/2 частку квартири №221 у місті Харкові по вулиці Тимурівців, бду.20, р.№ 3-263, та свідоцтво про право на спадщину за законом на імя [PERSON] на 1/2 частку квартири №221 у місті Харкові по вулиці Тимурівців, буд.20, р.№3-265. В зв'язку з тим, що позивачі позбавлені можливості оформити спадщину у встановленому законом в позасудовому порядку, вони були змушені звернутися в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно якої засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Підставою звернення позивачки до суду з даним позовом є неможливість оформлення ними права на спадщину у нотаріуса з причин відсутності державної реєстрації у встановленому законом порядку на спадкове майно на ім'я спадкодавця. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ч.1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини численними рішеннями сформувала позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необґрунтованого пасивного втручання у разі якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь-якими засобами, передбаченими національним законодавством. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, існує негативний обовязок з боку держави не втручатись у мирне володіння майном, шляхом визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. На підставі ч.1 ст. 3. ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вище викладене, судом встановлено, що позивачі прийняли спадщину після смерті [PERSON], померлого 15 вересня 2011 року, а тому, беручи до уваги приведені вище положення закону, позивачі вважаються такими, що набули право власності на земельну ділянку №65, площею 0,056 га для ведення садівництва, яка розташована на території Жовтневої сільської ради Харківського району Харківської області СТ «Бірюза» по 1/2 частині кожний.

Outcome: approved