Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, про визнання особи втратившою право на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, про встановлення факту що має юридичне значення, про визнання права власності в порядку спадквання. В обґрунтування позовних вимог вказали, що господарство по [ADDRESS] станом на 1990 - 1991 рік відносилось до типу колгоспний двір членами якого були, голова двору [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК Української PCP, кожен з вище перелічених членів колгоспного двору має право по 1/6 частці в даному господарстві. Стосовно члена колгоспного двору [PERSON], яка є донькою позивача по справі [PERSON] то така як член даного двору юридично не оформила та не набула свого права на 1/6 частку в даному колгоспному дворі, як і той час так і по нині, так як ще в 1995 році вибула з даного двору та і протязі останніх двадцяти років по даний час не проживає в дворогосподарстві по [ADDRESS]. [PERSON] по даним сільради зареєстрована в даному дворогосподарстві і по даний час хоча вибула з дворогосподарства ще в 1995 році на постійна місце проживання в Румунію, у зв'язку із чим просить суд визнати, що [PERSON] втратила право на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору розташованого по [ADDRESS]. На підставі наведеного слід вважати, що кожний член даного колгоспного двору співвласники спільного майна, при втраті права на витребування 1/6 частки [PERSON] члени двору мали фактично та юридично не по 1/6, а по 1/5 частці кожен член даного двору, окрім [PERSON]. [INFO] року помер глава двору свекор позивача [PERSON], [PERSON]. При своєму житті спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, а тому вступають в дію норми спадкування за законом. Після його смерті відкриття спадщина на 1/5 частку в дворогосподарстві по [ADDRESS]. Спадщину після смерті [INFO] року [PERSON] фактично прийняли за законом по 1/10 частці дружина [PERSON] та син [PERSON], оскільки вступили в управління та володіння спадковим майном. [INFO] року років помер чоловік позивача [PERSON], [PERSON]. При своєму житті спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, а тому вступають в дію норми спадкування за законом. Після його смерті відкрилася спадщина в цілому на 3/10 частки дворогосподарства по [ADDRESS],з яких 1/5 частка, яка належала померлому, як колишньому члену колгоспного двору та 1/10 частка, яка була фактично успадкована [PERSON], після смерті [INFO] року батька [PERSON] та на право на земельну частку пай у розмірі 1,24 га в с. Довжок Новоселицького райо Чернівецької області та інше майно. Спадщину після смерті [INFO] року [PERSON] фактично прийняли за законом по 1/10 частці дружина [PERSON], син [PERSON] та його матір [PERSON], оскільки вступили в управління та володіння спадковим майном. [INFO] року померла [PERSON], яка була зареєстрована та проживала разом із своєю невісткою [PERSON] в господарстві по [ADDRESS]. При своєму житті спадкодавець [PERSON] заповіту не складала, а тому вступають в дію норми спадкування за законом. Після її смерті відкрилася спадщина в цілому на 2/5 частки дворогосподарства по [ADDRESS], з яких 1/5 частка, яка належала померлій, як колишньому члену колгоспного двору, 1/10 частка, яка була фактично успадкована [PERSON], після смерті [INFO] року чоловіка [PERSON] та 1/10 частку, яку вона успадкувала після смерті [INFO] року сина [PERSON]. Оскільки, на момент смерті [PERSON] проживав разом з померлою [PERSON] в одному господарстві вважала, що фактично прийняв спадщину за законом після її смерті, однак при звернені до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини після смерті [PERSON], їй було усно повідомлено про не можливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з необхідністю встановлення факту проживання однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Постановою нотаріуса позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] року [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] з підстав відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок. Таким чином оформлення спадщини в нотаріальному порядку не можливе. Позивачі просять встановити юридичний факт спільного проживання однією сім'єю більш, як п'ять років [PERSON] та [PERSON], яка померла 23.03.2005 року. визнати за [PERSON] право власності на 1/10 частину житлового будинку літер А,літній кухні літер Б, сарай літер В, вбиральні літер Г, огорожі №1-2. розташований по [ADDRESS] після смерті [INFO] року [PERSON] та на 2/5 частки вищевказаного житлового будинку, після смерті [INFO] року [PERSON]. Визнати за [PERSON] право власності на 1/10 частку житлового будинку літер А ,літній кухні літер Б, сарай літер В, вбиральні літер Г, огорожі №1-2, розташований по [ADDRESS], після смерті [INFO] року [PERSON]. В судовому засіданні позивачі та представник позивача підтримали позовну заяву в повному обсязі з підстав зазначених в ній. Просять суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засідання не з'явилися, однак направили до суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності, заявлений позов визнають в повному обсязі, на спадщину не претендують. Представник сільської ради в судовому засіданні не з'явився, однак направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлений позов визнає в повному обсязі. Суд вислухавши думку представника позивача, враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, враховуючи що визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі дійшов висновку про розгляд справи у відсутності відповідачів та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Матеріалами справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 01 березня 1969 року зареєструвала шлюб, про що складений актовий запис № 08 виконавчим комітетом Малинівської сільської ради Новоселицького району, прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. Господарство по [ADDRESS] станом на 1990 - 1991 рік відносилось до типу колгоспний двір членами якого були, голова двору [PERSON], його дружина [PERSON], діти [PERSON], [PERSON] та онуки [PERSON] і [PERSON], що підтверджується довідкою №304 від 30 травня 2016 року виданою Малинівською сільською радою Новоселицького району. Відповідно до ст. 120 ЦК України в редакції 1963 року «[PERSON] колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності». Тобто, зазначене дворогосподарство відповідно до вимог ЦК України в редакції 1963 року належало шістьом членам двору на праві спільної власності у рівних частках. А тому власники даного дворогосподарства [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мали рівні часки по 1/6. З акту опитування свідків від 05 червня 2018 року № 289 складеного секретарем виконавчого комітету Малинівської сільської ради Новоселицького району [PERSON] та депутатом сільської ради [PERSON] в ході допиту [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] з 1995 року та по даний час не проживає в домогосподарсті по [ADDRESS], оскільки з 1995 року проживає по [ADDRESS]. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що на витребовування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Оскільки [PERSON] не витребувала свою часту протягом строку позовної давності, тому втратила право на частку в домогосподарстві по [ADDRESS], хоча при цьому залишається зареєстрована у вказаному будинку до цього часу. Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які не втратили права на частку в дворі, то кожному належало по 1/5 частці житлового будинку по [ADDRESS]. Зі статті 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. [INFO] року помер [PERSON], про що складений актовий запис № 27 виконавчим комітетом Малинівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області. При своєму житті спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, а тому згідно ст.. 529 ЦК УРСР в 1963 року вступають в дію норми спадкування за законом. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/5 частку в дворогосподарстві по [ADDRESS]. Відповідно до роз'яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Так відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [INFO] року [PERSON] являлися: його дружина [PERSON] та син [PERSON]. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи спадщину після смерті [INFO] року [PERSON] фактично прийняли за законом по 1/10 частці дружина [PERSON] та син [PERSON], оскільки вступили в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою № 564 від 02 листопада 2017 року виданою Малинівською сільською радою Новоселицького району Чернівецької області. [INFO] року помер [PERSON], про що складений актовий запис №14 виконавчим комітетом Малинівської сільської ради Новоселицького району. При своєму житті спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, а тому згідно ст.. 529 ЦК УРСР 1963 року вступають в дію норми спадкування за законом. Після його смерті відкрилася спадщина в цілому на 3/10 частки дворогосподарства по [ADDRESS], з яких 1/5 частка, яка належала померлому, як колишньому члену колгоспного двору та 1/10 частка, яка була фактично успадкована [PERSON], після смерті [INFO] року батька [PERSON] та на право на земельну частку пай у розмірі 1,24 га в с. Довжок Новоселицького району Чернівецької області та інше майно. Спадщину після смерті [INFO] року [PERSON] фактично прийняли за законом по 1/10 частці дружина [PERSON], син [PERSON] та його матір [PERSON], оскільки вступили в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою № 287 від 05 червня 2018 року виданою Малинівською сільською радою Новоселицького району. Постановою нотаріуса від 14 березня 2018 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] року батька [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS]. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. [INFO] року померла [PERSON], про що складений актовий запис 06 виконавчим комітетом Малинівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, яка проживала разом із своєю невісткою [PERSON] в господарстві по [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 286 від 05 червня 2018 року виданою Малиніваською сільською радою Новоселицького району. При своєму житті спадкодавець [PERSON] заповіту не складала, а тому згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України вступають в дію норми спадкування за законом. Після її смерті відкрилася спадщина в цілому на 2/5 частки дворогосподарства по [ADDRESS], з яких 1/5 частка, яка належала померлій, як колишньому члену колгоспного двору, 1/10 частка, яка була фактично успадкована [PERSON], після смерті [INFO] року чоловіка [PERSON] та 1/10 частку, яку вона успадкувала після смерті [INFO] року сина [PERSON]. Оскільки, на момент смерті [PERSON] проживала разом з померлою [PERSON] в одному господарстві вважала, що фактично прийняла спадщину за законом після її смерті, однак при звернені до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини після смерті [PERSON], їй було усно повідомлено про не можливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з необхідністю встановлення факту проживання однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. З довідки № 304-2, № 304-3 від 30 травня 2016 року виданої Малинівською сільською радою Новоселицького району, вбачається, що [PERSON] проживала зі спадкодавцем [PERSON] однією сімєю більше п'яти років до дня смерті [PERSON] [INFO] року та остання була похована [PERSON]. Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом,мають взаємні права та обовязки. Рішенням Конституційного Суду України від 3.06.99 №5-рп/99, встановлено, що до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Отже, наведене підтверджує факт спільного проживання однією сім'єю більш як п'ять років [PERSON] та [PERSON]. Встановлення факту проживання [PERSON] однією сім'єю з спадкодавцем [PERSON] впливає на її спадкові права. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування практики у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1221 ЦК України, вбачається, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст.. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Тому суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог.

Outcome: approved