Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який був уточнений заявою від 23.09.2021 року, до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Полтавська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] . За життя він склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів [PERSON] (позивачу). До складу спадкового майна на момент смерті спадкодавця входила частина житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] (стара адреса [ADDRESS] . Земельна ділянка, на якій розташований вище вказаний житловий будинок комунальної власності (не приватизована). Майно спадкодавцем набуте 09 листопада 1989 року згідно договору купівлі-продажу житлового будинку садибного типу з надвірними побудовами. 28 листопада 1996 року Полтавським районним судом Полтавської області було прийнято рішення по справі про поділ житлового будинку між подружжям. Згідно даного рішення за [PERSON] було визнано право на 1/2 частину житлового будинку та господарські будівлі, а саме: в житловому будинку кімнату площею 9,8 кв. м., кімнату площею 12,4 м. кв., коридор, санвузли площею 3,3 м. кв. та площею 4.8 м. кв., сіни площею 3,6 м. кв., господарські будівлі: сарай Б, вбиральня Г, колодязь К, сарай з погребом Д, гараж В. За життя спадкодавець заповів все своє майно позивачу, про що 13.09.2016 року секретарем Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області було посвідчено заповіт. Позивач звернувся до Полтавської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON] . Вивчивши подані документи нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правоустановчого документу на частину житлового будинку. Право власності на частину домоволодіння спадкодавця не було належним чином зареєстроване. Згідно п. 4.14, п. 4.15, п. 4.20 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 р. № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно проводиться нотаріусом після встановлення кола спадкоємців, подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та наданих документів вимогам чинного законодавства. Відповідно до довідки Пальчиківської сільської ради Полтавського району від 29 грудня 2020 року № 1147 [PERSON] до дня своєї смерті мав у власності частину житлового будинку з господарськими будівлями у [ADDRESS] , розміщений на не приватизованій земельній ділянці. 15 лютого 2012 року Полтавським районним судом Полтавської області було прийнято рішення № 2/1625/44/2012, яким визначено порядок користування земельною ділянкою комунальної власності між співвласниками житлового будинку згідно плану земельної ділянки. Земельна ділянка виділена у користування [PERSON] на схемі зафарбована жовтим кольором. Таким чином, будь які спори щодо межі земельної ділянки між співвласниками відсутні. Згідно технічного паспорту, виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» станом на 18.01.2021 року до складу майна, що знаходиться в [ADDRESS] входить житловий будинок А-1,а загальною площею 70,4 м. кв., навіс тимчасовий а1, сарай Б, погріб б, вбиральня б2, сарай Д погріб д, гараж Д1 вбиральня Е, ворота з хвірткою № 1, ворота № 2, огорожа № 3, колодязь № 4, огорожа № 5, хвіртка № 6, огорожа № 7. Із перелічених приміщень і будівель згідно рішення суду від 28.11.1996 року та схеми поділу земельної ділянки, затвердженої рішенням суду від 15.02.2012 року [PERSON] на день смерті належала 1/2 частина житлового будинку А-1,а, що складається із коридору площею 6,4 м. кв., кімнати 2 площею 9,8 м. кв., кімнати 3 площею 12,4 м. кв., коридору площею 3,7 м. кв., кухні II площею 4,4 м. кв., ванної ІІІ площею 3,1 м.кв., та господарські будівлі, а саме: навіс (тимчасовий) а1, сарай Д, погріб д, гараж Д1, вбиральня Е, ворота №2, колодязь, №4, 1/2 частина огорожі № 5. Згідно архітектурно-будівельного висновку про технічний стан житлового будинку та господарських будівель встановлено, що будинок розташований на ділянці без порушення Державних будівельних норм України ДБН Б.2.2-12:2019 Планування і забудова територій. Технічний стан основних конструктивних елементів житлового будинку задовільний. Житловий будинок та господарські будівлі на [ADDRESS] згідно технічного паспорту придатні для подальшої експлуатації за призначенням. Отже, головними доказами належності спадкодавцю нерухомого майна є договір купівлі-продажу житлового будинку та рішення Полтавського районного суду від 28.11.1996 року про поділ житлового будинку і господарських споруд. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Неможливість оформлення свідоцтва про право на спадщину позбавляє спадкоємців за заповітом можливості вільно розпоряджатися майном. За таких обставин позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надавши на адресу суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та прохали задовольнити. Представник відповідача - Полтавської міської ради у судове засідання не з`явився, подавши відзив на позов у якому просить відмовити в задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на спадщину після [PERSON] , померлого [INFO] посилаючись на те, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Як вбачається з матеріалів, доданих до позовної заяви [PERSON] - Полтавська районна державна нотаріальна контора винесла постанову 26 січна 2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема видачу свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] , померлого [INFO] . Враховуючи відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок з господарськими побудовами, що знаходиться в [ADDRESS] . Полт. р-н. Полт. обл. даний факт унеможливлює проведення державної реєстрації права власності згідно до вимог чинною законодавства. Поряд з цим згідно з положеннями статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини [PERSON] не надав жодного пояснення. За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною першою статті 81 ЦПК передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано достатньо доказів на підтвердження того, що у нього існували об`єктивні перешкоди для вчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняттям спадщини. Перебування позивача в стані юридичної необізнаності не є достатнім доказом наявності об`єктивних перешкод для звернення до нотаріальної контори в строки, передбачені законом. Про відсутність поважних причин пропуску позивачем шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини упродовж тривалого часу, а саме майже 2 років. [PERSON] не є інвалідом, самостійно пересувається, не потребує сторонньої допомоги, не перебував тривалий час на стаціонарному лікуванні, тому доказів поважності причин, які могли бути перешкодою для подання заяви до нотаріальної контори ним не надано. П. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України (абз.1 п. 24 Постанови). При цьому, при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (абз.2 п. 24 Постанови). Разом з цим, звертає увагу, що відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. №7 встановлено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. При розгляді справ про спадкування спадкоємець має право звернутись в суд з заявами про встановлення фактів, які перешкоджають прийняти спадщину, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Тобто заявлені позовні вимоги не піддягають задоволенню, адже в даному випадку позивач просить визнані за ними право власності, а не встановити юридичний факт, який може вплинути на його спадкові права. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження про встановлення фактів, які перешкоджають прийняти спадщину. Натомість позивач звернувся до суду із позовною вимогою про визнання права власності на спадкове майно. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. №7 встановлено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до п.п. 4.14. 4.15 глави 10 наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: зокрема, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що респондується з відповідним роз`ясненням Верховного Суду України, викладеним у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. В той же час. у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем [PERSON] не наведено та необгрунтовано жодних поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, які були б пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій. Від представника третьої особи Полтавської районної державної нотаріальної контори до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, не заперечили проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Кіровської сільської ради 13.09.2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 426, згідно якого все своє майно заповів [PERSON] (позивачу). До складу спадкового майна на момент смерті спадкодавця входила частина житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] (стара адреса [ADDRESS] . Земельна ділянка, на якій розташований вище вказаний житловий будинок комунальної власності (не приватизована). Майно спадкодавцем набуте 09 листопада 1989 року згідно договору купівлі-продажу житлового будинку садибного типу з надвірними побудовами. 28 листопада 1996 року Полтавським районним судом Полтавської області було прийнято рішення по справі про поділ житлового будинку між подружжям. Згідно даного рішення за [PERSON] було визнано право на 1/2 частину житлового будинку та господарські будівлі, а саме: в житловому будинку кімнату площею 9,8 кв. м., кімнату площею 12,4 м. кв., коридор, санвузли площею 3,3 м. кв. та площею 4.8 м. кв., сіни площею 3,6 м. кв., господарські будівлі: сарай Б, вбиральня Г, колодязь К, сарай з погребом Д, гараж В. За життя спадкодавець заповів все своє майно позивачу, про що 13.09.2016 року секретарем Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області було посвідчено заповіт. Позивач звернувся до Полтавської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON] . Вивчивши подані документи нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правоустановчого документу на частину житлового будинку. Право власності на частину домоволодіння спадкодавця не було належним чином зареєстроване. Згідно п. 4.14, п. 4.15, п. 4.20 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 р. № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно проводиться нотаріусом після встановлення кола спадкоємців, подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та наданих документів вимогам чинного законодавства. Відповідно до довідки Пальчиківської сільської ради Полтавського району від 29 грудня 2020 року № 1147 [PERSON] до дня своєї смерті мав у власності частину житлового будинку з господарськими будівлями у [ADDRESS] , розміщений на не приватизованій земельній ділянці. 15 лютого 2012 року Полтавським районним судом Полтавської області було прийнято рішення № 2/1625/44/2012, яким визначено порядок користування земельною ділянкою комунальної власності між співвласниками житлового будинку згідно плану земельної ділянки. Земельна ділянка виділена у користування [PERSON] на схемі зафарбована жовтим кольором. Таким чином, будь які спори щодо межі земельної ділянки між співвласниками відсутні. Згідно технічного паспорту, виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» станом на 18.01.2021 року до складу майна, що знаходиться в [ADDRESS] входить житловий будинок А-1,а загальною площею 70,4 м. кв., навіс тимчасовий а1, сарай Б, погріб б, вбиральня б2, сарай Д погріб д, гараж Д1 вбиральня Е, ворота з хвірткою № 1, ворота № 2, огорожа № 3, колодязь № 4, огорожа № 5, хвіртка № 6, огорожа № 7. Із перелічених приміщень і будівель згідно рішення суду від 28.11.1996 року та схеми поділу земельної ділянки, затвердженої рішенням суду від 15.02.2012 року [PERSON] на день смерті належала 1/2 частина житлового будинку А-1,а, що складається із коридору площею 6,4 м. кв., кімнати 2 площею 9,8 м. кв., кімнати 3 площею 12,4 м. кв., коридору площею 3,7 м. кв., кухні II площею 4,4 м. кв., ванної ІІІ площею 3,1 м.кв., та господарські будівлі, а саме: навіс (тимчасовий) а1, сарай Д, погріб д, гараж Д1, вбиральня Е, ворота №2, колодязь, №4, 1/2 частина огорожі № 5. Згідно архітектурно-будівельного висновку про технічний стан житлового будинку та господарських будівель встановлено, що будинок розташований на ділянці без порушення Державних будівельних норм України ДБН Б.2.2-12:2019 Планування і забудова територій. Технічний стан основних конструктивних елементів житлового будинку задовільний. Житловий будинок та господарські будівлі на [ADDRESS] згідно технічного паспорту придатні для подальшої експлуатації за призначенням. Отже, головними доказами належності спадкодавцю нерухомого майна є договір купівлі-продажу житлового будинку та рішення Полтавського районного суду від 28.11.1996 року про поділ житлового будинку і господарських споруд. Відповідно до ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті. За умовою ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені в заповіті. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно , зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 182 ЦК України встановлено, що право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Неможливість оформлення свідоцтва про право на спадщину позбавляє спадкоємців за законом можливості вільно розпоряджатися майном. У відповідності до п.4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Доводи представника відповідача про пропуск строку на прийняття спадщини та відмову в позові з цих підстав суд вважає неспроможними, оскільки постановою Полтавської районної державної нотаріальної контори від 26.01.2021 року № 02-31/59 про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину саме у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, а не у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. На підставі викладеного суд вважає позов таким , що підлягає до задоволення.

Outcome: approved