Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання його права власності на це майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.03.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна. За цим договором він, як покупець, придбав, а відповідач, як продавець, продав йому будівлю магазину, розташованого за адресою [ADDRESS]. Повна ціна придбаної будівля ним була перерахована на банківський рахунок продавця20 березня та 22 квітня 2014 року. Предмет договору йому фактично продавцем було передано у день придбання і до цього часу використовується ним для здійснення підприємницької діяльності в роздрібній торгівлі. Угода не була нотаріально посвідчена через відсутність у власника (відповідача по справі) належних правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомості. Оскільки фактично між сторонами було досягнуто повної домовленості з усіх істотних умов, договір повністю виконаний сторонами: предмет договору переданий позивачу, а він сплатив обумовлену суму, то позивач просить на підставі ст. 220 ЦК України визнати дійсною укладену угоду та визнати його право власності на зазначене нерухоме майно. У судове засідання позивач не з*явився, про день і час слухання справи повідомлений вчасно, написав заяву, у якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача у судове засідання не з*явився, направивши до суду заяву про те, що проти задоволення позову не заперечують, просять визнати договір дійсним. Просить справу розглянути без участі представника РССТ. Суд приймає визнання відповідачем позову, і приходить до висновку задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.03.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна. За цим договором він, як покупець, придбав, а відповідач, як продавець, продав йому по ціні 36000 грн. будівлю магазину, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Зазначений договір укладений згідно з дозволом правління регіон споживспілки від 24.03.2014 року № 05,н.2). Повна ціна придбаного майна внесена покупцем на рахунок продавця , що підтверджується квитанціями від 20.03.2014 року (20000 грн.) та 22.04.2014 року (16000 грн.). Предмет договору йому фактично продавцем було передано у день укладення договору, про що складено акт прийому-передачі від 20.03.2014 року. Відповідно до Технічного паспорта , виготовленого станом на 17.06.2014 року будівля магазину споруджена у 1974-1975 роках. Земельна ділянка, на якій знаходиться придбане нерухоме майно, перебуває у комунальній власності, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Угода не була нотаріально посвідчена через відсутність правовстановлюючих документів на будівлю у РССТ. На цій підставі у відповідь на звернення позивача до відповідача щодо проведення нотаріального посвідчення укладеного договору купівлі продажу, відповідач і відмовився від здійснення цієї дії, що підтверджується листом від 04.07.2016 року за № 09. Проте, фактично між ними за цією угодою було досягнуто всіх істотних умов. Фактично умови угоди виконані сторонами: кошти за придбане майно сплачено у визначеній у договорі сумі, а покупцю передано придбаний об'єкт в натурі. Відповідач відмовляється остаточно належним чином оформити угоду, не заперечуючи самого факту продажу позивачу об'єктів нерухомого майна, та отримання за нього грошей: відмова мотивована відсутністю належно оформлених документів про право власності. Відповідно до ст. 15 ЦК України „кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання". Ст. 328 ЦК України 2004 р. встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Ст. 209 та 657 ЦК передбачене нотаріальне посвідчення укладеного сторонами договору. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Оскільки на час укладення державна реєстрація такого договору не вимагалась, позивач обрав вірний спосіб захисту свого права, і суд може розглядати вимоги щодо визнання нікчемного правочину дійсним. Ч. 3 ст. 334 ЦК України 2004 р. „право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним". В даному випадку при недотриманні подальшого нотаріального посвідчення угоди купівлі-продажу, сторонами виконані всі істотні умови укладеного договору (щодо оплати та передачі майна). Угода купівлі-продажу майна не була оформлена через відмову відповідача від належного його оформлення у зв*язку з відсутністю належних для оформлення правовстановлюючих документів про реєстрацію предмета договору в органах технічної реєстрації. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст. 209, 220, 328, 334, 657 ЦК України,

Outcome: approved