Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та компенсації втрати частини заробітної плати. Вимоги позову мотивує тим, що з 01.08.2013 року був прийнятий на роботу до філіалу «Оріон-2» ДП «НДІ «ОРІОН» на посаду начальника служби охорони і працював там до 01.07.2014 року, звільнившись за власним бажанням. На день його звільнення відповідачем була нарахована йому заробітна плата за період часу з 01.08.2013 року по 01.07.2014 року в розмірі 32 004 грн. 21 коп., проте розрахунок з ним не проведено. Також при звільненні йому не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 26 календарних днів, що становить 2 499 грн. 65 коп. Відмову виплатити заробітну плату відповідач обґрунтував тяжким матеріальним становищем та відсутністю грошових коштів. Таким чином він був вимушений звернутися до суду з даним позовом, просить суд про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 32 004,21 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 16 270,25 грн., компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 2 499 грн. 65 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати за весь час затримки заробітної плати в розмірі 5 078 грн. 31 коп. В судовому засіданні позивач підтримав позов та викладені у позовній заяві обставини в повному обсязі, просив суд задовольнити його позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, повідомлений судом належним чином про день та час розгляду справи, про що свідчать розписки про отримання уповноваженою особою судових викликів. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частинами 1, 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Законом України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вираженні, яку за трудовим договором власник або вповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до пункту 1.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 р. № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 р. за № 114\\8713, до фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Судом встановлено, що в день звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку. Відповідно до довідки виданої відповідачем, позивач працював в Філіалі «Оріон-2» ДП НДІ «Оріон» на посаді начальника відділу охорони з 01.08.2013 року по 01.07.2014 року. Заробітна плата йому нараховувалась але виплачена не була. Сума заборгованості по заробітній платі складає 32 004 грн. 21 коп. (а.с. 6). Відповідно до п.п.2, 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Судом було встановлено, що на сьогоднішній день позивачем не отримано заробітну плату з 01.08.2013 року по 01.07.2014 року в розмірі 32 004 грн. 21 коп., а тому вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позивач також просить стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2 499 грн. 65 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» та ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Згідно довідки №26 від 12.08.2014 року виданої відповідачем позивачу про нарахування компенсації за невикористану відпустку при звільненні розмір компенсації за невикористану позивачем відпустку, що підлягає йому до виплати складає 2 499 грн. 65 коп. (а.с. 7), який і підлягає стягненню з відповідача на його користь. В разі несвоєчасної виплати належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України). Така правова позиція зазначена також в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на день подання позову до суду за останні два календарних місяців роботи , розраховується відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Середньоденний заробіток позивача складає: за травень та червень 2014 року (2 832,90 грн. - травень 2014 року + 3 675,21 грн. - за червень 2014 року / 2 = 3 254,05 грн. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день подання позову до суду включно складає 16 270 грн. 25 коп. (3 254,05 грн. - середня заробітна плата за липень 2014 року + 3 254,05 грн. - за серпень 2014 року + 3 254,05 грн. - за вересень 2014 року + 3 254,05 грн. - за жовтень 2014 року + 3 254,05 грн. за листопад 2014 року). Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно приписів Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з 01 січня 2001 року. Сума компенсації відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати обчислюється як добуток нарахованого але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов»язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації поділений на 100. Зважаючи на те, що з вини відповідача при звільненні позивача, останньому не були виплачені належні йому кошти в строки, передбачені трудовим законодавством, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати за весь час затримки виплати заробітної плати у сумі 5 078,31 грн. станом на дату подання позовної заяви. Розрахунок суми компенсації позивачем здійснений згідно Постанови КМУ від 21.02.01 року №159 (а.с. 9-10). Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки вони є обґрунтованими та доведеними ним в судовому засіданні.

Outcome: approved