Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON]А про визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В квартирі, окрім позивача, зареєстровані її чоловік - [PERSON] та відповідач - [PERSON]. Відповідач за вказаною адресою не проживає. Вважає, що факт реєстрації відповідача у належній їй на праві власності квартирі порушує її права, як власника. Реєстрація відповідача в квартирі створює і інші наслідки, пов'язані з його реєстрацією, а саме позивач не може належним чином оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. У зв'язку з відсутністю відповідача в зареєстрованому житлі понад один рік позивач просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити., надавши пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві. Доповнила, що відповідач не є членом її сім'ї, на прохання родичів вона його прописала у своїй квартирі, проте він жодного дня в ній не проживав і на зв'язок не виходить. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання 28.02.2019 року та 09.04.2019 року не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштових відправлень. Поштові відправлення повернуті до суду з позначками "не проживає". Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні ... відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином [PERSON] вважається належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. \~ \~ \~ \~09.04.2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності 29/100 житлового будинку, розташованого за адресою: вул.Набережна б.42 смт.Білокуракине Луганської області, що є квартирою №2 з відповідною частиною господарських і побутових споруд (а.с.5-9). Згідно довідки, виданої виконкомом Білокуракинської селищної ради №1459 від 11.09.2018 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], та разом з нею зареєстровані: чоловік- Писаренко Г.Г. та [PERSON], який фактично не проживає, що підтверджено актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї (а.с.13-14). Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. \~ \~ \~ \~Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є матір'ю позивачки, та підтвердила, що [PERSON] дійсно не проживає за адресою: [INFO] і ніколи в ній не проживав. \~ \~ \~ \~Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою позивачки, та підтвердила, що [PERSON] дійсно не проживає за адресою: [INFO], жодного разу вона його не бачила. \~ \~ \~ \~Суд визнає достовірність показань, даних свідками, оскільки вони добре знають позивача та її сім'ю і їх показання не протирічать іншим доказам по справі. Враховуючи, що відповідач більше року не проживає за вказаною адресою, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved