Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зазначеним позовом та просять суд усунути їм перешкоди у користуванні власністю, визнавши відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] , в зв`язку з відсутністю відповідача за місцем реєстрації без поважних причин понад рік, особистих її речей в квартирі не має, за комунальні послуги не сплачує, що матеріально обтяжує їх як власників житла. Ухвалою суду від 04 квітня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачі [PERSON] та [PERSON] надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги позову підтримали з підстав, викладених в заяві, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому частинами 7, 11 статті 128 ЦПК України, відзиву не подала. Згідно вимог статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивачі не заперечують проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Як встановлено судом, позивачі [PERSON] та [PERSON] на підставі договору обміну від 03 серпня 2000 р. є власниками квартири [ADDRESS] (а.с. 8 - копія договору). У вказаній квартир, згідно довідки ЖБК «Домобудівельник-IV» від 29.03.2019 р., зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с. 10 - копія довідки), яка, за даними акту про не проживання від 29 березня 2019 р., складеного мешканцями квартири № [ADDRESS] та затвердженого головою ЖБК «Домобудівельник-IV», не проживає з лютого 2018 року в квартирі [ADDRESS] (а.с. 9 - копія акту). Відповідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідач є донькою позивачів. Згідно пункту 39 Постанови, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Аналогічне викладено в частині другій статті 405 ЦК України, відповідно до якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач, як член сім`ї власників житла, не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад строки, визначені статтею 405 ЦК України, а саме з лютого 2018 року згідно даних акту, суд вважає можливим визнати [PERSON] такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачами не заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, вони покладаються на позивачів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved