Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Прилуцької міської ради про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона з 14 липня 2006 року перебувала у юридичному шлюбі з [PERSON] . Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 16 лютого 2016 року шлюб між ними розірвано. Від спільного шлюбу з відповідачем вони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . У позові про розірвання шлюбу питання про вирішення місця проживання доньки та способу участі у її вихованні кожного з батьків, не вирішувалося. З часу розлучення з батьком дитини, позивачка з донькою проживає разом в квартирі [ADDRESS] . Зважаючи на ті обставини, що відповідач самоусунувся від утримання [PERSON] , позивачка зверталася до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на її утримання. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 14 квітня 2016 року з відповідача на користь позивачки, на утримання неповнолітньої доньки, стягнуто ј усіх видів його доходів. На даний час відповідач не бере належної участі у вихованні [PERSON] , частково виконує рішення суду щодо його участі у вихованні доньки та періодично погрожує, що в судовому порядку поставить питання про визначення місця проживання дитини з ним. У зв`язку з виниклими обставинами, позивачка змушена звертатися до суду про визначення місця проживання дитини з нею. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте, її представником адвокатом Зарічною Л.А. до суду подано заяву, в якій вони повністю підтримали свої вимоги, просили їх задовольнити, розгляд справи проводити без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте, подав заяву в якій визнав позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення, розгляд справи просить проводити без його участі. Представник третьої особи - служби у справах дітей Прилуцької міської ради у судове засідання не з`явився з невідомих причин, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, судом установлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 лютого 2016 року (а.с. 6). Від даного шлюбу, [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 28 жовтня 2010 року (а.с. 8). Згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду від 14 квітня 2016 року з відповідача на користь позивачки, на утримання неповнолітньої доньки, стягнуто ј усіх видів його доходів (а.с.7-8). Після розірвання шлюбу і до теперішнього часу сторони проживають окремо та спільна дитина проживає з відповідачкою, що підтверджується копією довідки Прилуцькогоміськрайонного центру адміністративних послуг від 16 листопада 2020 року (а.с. 12). З довідок, виданих Прилуцькою дитячою музичною школою та Прилуцькою гімназією № 5 вбачається, що [PERSON] участі у шкільному житті доньки взагалі не приймає, із учителями не спілкується, батьківські збори не відвідує (а.с.11-12). Позивачка з донькою проживає у квартирі, належній на праві спільної часткової власності їй та її матері, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 04 серпня 1993 року (а.с. 13). Позивачка забезпечує дитині належні умови проживання, повною мірою займатися її вихованням, створює умови для розвитку її творчі та мистецьких здібностей по класу фортепіано, що свідчить про спроможність забезпечити дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, оскільки вона, як мати, приділяє доньці належну та необхідну увагу і проживання разом зі матір`ю відповідає інтересам дитини. За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Законами України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, положеннях Сімейного Кодексу України, роз`ясненнях, що містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 162 СК України, якщо один із батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення і повернути її тому, з ким вона проживала. Крім того, відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір`ю. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. За статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно із частиною третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. При визначенні місця проживання дитини необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Батько дитини, у разі визначення місця проживання останньої з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. У відповідності до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до п. 72 Постанови КМ України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що протягом тривалого часу, спільна донька сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю та бабусею за адресою: [ADDRESS] , при цьому, умови проживання дівчинки за даною адресою є належними, з усіма побутовими зручностями, потрібними для повноцінного проживання неповнолітньої дитини, про що свідчать відповідні довідки з навчальних та позашкільних закладів. [PERSON] навчається в 4-В класі Прилуцької гімназії № 5, має позитивну характеристику зі школи, та навчальні досягнення достатнього рівня, бере активну участь у житті класу. Крім того, дівчинка відвідує Прилуцьку дитячу музичну школу та являється членом клубу ГО «Прилуцький клуб айкідо «Дайва», тобто дитина має усталені та позитивні умови проживання. Згідно довідок з навчальних та позашкільних закладів, мама та бабуся приймають активну участь у навчанні та вихованні дівчинки, постійно спілкуються з педагогами, цікавляться шкільним та позашкільним життя дитини. Батько дитини, [PERSON] , належної участі в навчанні та вихованні дитини не приймає, не проявляє свого інтересу та активності до своєї доньки. Крім того, суд звертає увагу та враховує ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини до кожного із них, вік дитини, а також, «якнайкращі інтереси дитини», які і мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків, суд вважає, що позовні вимоги матері підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що проживання дитини з одним із батьків, ніяким чином не перешкоджає іншому з них брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини, спілкуванню з нею, що передбачено чинним законодавством, а в разі зміни обставин, які впливають на вирішення спору про місце проживання дитини, другий з батьків не обмежений повторно ставити таке питання. Крім того, суд на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України вважає, що оскільки, відповідач визнав позовні вимоги, 50% судового збору необхідно повернути позивачці з державною бюджету.

Outcome: approved