Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що позивачу належить на праві приватної власності вищевказана квартира, у якій окрім позивача зареєстрований як член сімї її колишній чоловік [PERSON] , який не проживає у даній квартирі з 2012 року. Реєстрація відповідача призводить до надмірного нарахування комунальних послуг та порушує право позивача на вільне користування та розпоряджання своєю власністю. Ухвалою від 01.02.2019 року справу прийнято до провадження та призначено засідання. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, належно повідомлений про час і місце судового засідання, до суду не з`явився, відзив на позов не надав, причини неявки суду, не повідомив. 27.08.2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.09.2004 року, витягу №4979164 від 07.10.2004 року та витягу №137547 від 23.09.2004 року - [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.5-7). 17.02.1995 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після укладення шлюбу прізвище дружини " [PERSON] " (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 27.11.2003 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвища після розірвання шлюбу громадянина [PERSON] та громадянки [PERSON] (а.с.11). 13.08.2015 року відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Херсона розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який було зареєстровано 10.10.2018 року Відділом державної реєстрації цивільного Дніпровського управління юстиції м. Херсона, актовий запис № 659 (а.с. 46) . Відповідно до довідки від 22.09.2017 року, виданої КП «Дніпровський» вбачається, що у зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON] , але згідно акту від 22.09.2017 року останній не проживає за вказаною адресою з грудня 2012 року(а.с.8-9). Статею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником майна, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним їй майном на власний розсуд, а реєстрація відповідача обмежує таке право. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже в зв`язку з задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 640,00 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 379, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України,

Outcome: approved