Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача сплачене страхове відшкодування в розмірі 4315,90 грн та судовий збір в сумі 243,60 грн. Позивач в позові посилається на те, що 28 грудня 2011 року приблизно о 15:50 год. в м. Києві на по вул. Р.Окіпної, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: Lexus д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Skoda д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Внаслідок заназаченого ДТП автомобіль Skoda д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження, що підтверджується первісною довідкою ДАІ, розширеною довідкою ДАІ ат постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.02.2012 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON]. На момент ДТП між відповідачем та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Лафорт» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/3061970 від 02.03.2011 року, за яким було застраховано цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами при використанні транспортного засобу Lexus д.н.з. [NUMBER]. Автомобіль потерпілого був застрахований в ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» за договором добровільного страхування транспортного засобу №28-0107-11491 від 26.01.2011 року. ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на виконання умов договору виплатила своєму страхувальнику суму страхового відшкодування у розмірі 6728,32 грн. На підставі рахунку СТО №0000069590 від 29.12.2011 року фахівцем відділу врегулювання ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» був виведений розрахунок страхового відшкодування пошкодження транспортного засобу Skoda д.н.з. [NUMBER]. Позивач зазначає, що на підставі страхового акту №1312766-1 від 05.09.2012 року та регресної заяви ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про перерахування страхового відшкодування позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 4315.90 грн, що підтверджено платіжним доручнням 3 5054 від 07.11.2012 року. Всупереч вимогам чинного законодавства відповідач протягом трьох днів не повідомив письмово про настання дорожньо-транспортної пригоди ПрАТ «СК «Лафорт», в зв'язку з чим останній набув права вимоги до відповідача щодо сплати страхового відшкодування. 01 липня 2013 року між позивачем та ПрАТ «СК «Лафорт» було підписано договір про надання фінансових послуг факторингу, за яким останній відступає право вимоги щодо відповідача. Враховуючи викладене вище, просить задовольнити позов. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав на адресу суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у їх відсутність, оскільки неявка відповідачів не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди між відповідачем та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Лафорт» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/3061970 від 02.03.2011 року, за яким було застраховано цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами при використанні транспортного засобу Lexus д.н.з. [NUMBER]. Згідно довідок ВДАІ Дніпровського РУГУ МВС України 28 грудня 2011 року приблизно о 15:50 год. в м. Києві на по вул. Р.Окіпної, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: Lexus д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Skoda д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 03.02.2012 року вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм автомобіля Lexus д.н.з. [NUMBER] [PERSON]. 05.09.2015 року фахівцем відділу врегулювання ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі рахунку СТО №0000069590 від 29.12.2011 року був виведений розрахунок страхового відшкодування пошкодження транспортного засобу Skoda д.н.з. [NUMBER]. З матеріалів справи вбачається, що на підставі страхового акту №1312766-1 від 05.09.2012 року та регресної заяви ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про перерахування страхового відшкодування позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 4315.90 грн, що підтверджено платіжним доручнням 3 5054 від 07.11.2012 року. Всупереч вимогам чинного законодавства відповідач протягом трьох днів не повідомив письмово про настання дорожньо-транспортної пригоди ПрАТ «СК «Лафорт», в зв'язку з чим останній набув права вимоги до відповідача щодо сплати страхового відшкодування. 01 липня 2013 року між ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» та ПрАТ «СК «Лафорт» було підписано договір про надання фінансових послуг факторингу, внаслідок чого право вимоги щодо стягнення страхового відшкодування перейшло до позивача. Стаття 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду у разі, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до ст.27 Закону України "Про страхування" та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Судом встановлено і це підтверджується платіжним дорученням №5054 від 07.11.2012 року, що сума страхового відшкодування була виплачена постраждалій особі після настання зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ПрАТ «СК «Лафорт». Враховуючи вищенаведене, право вимоги до відповідача перейшло позивачу згідно Договору №01/01-07 2013Р від 01.07.2013 р. про надання фінансових послуг факторингу та Додатку № 1 до цього договору. Встановлено, що позивачем на адресу відповідача було направлено лист Претензію №131 М.К. від 28.10.2014 року про відшкодування суми сплаченого страхового відшкодування у досудовому порядку, про що свідчить Реєстр звичайних листів. Однак відповідач жодним чином на вимогу не відреагував, вказаної суми заборгованості до цього часу не сплатив. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимога позивача є обґрунтованим, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. З урахуванням задоволення позову, у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved