Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , якій належала земельна ділянка, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Багачівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, площею 4, 9727 га, кадастровий номер: 4823980400:02:000:0160. Посилаючись на те, що належним чином прийняв спадщину після смерті матері, проте в органах нотаріату йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після її смерті, так як відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно, позивач просив про задоволення позовних вимог. На підготовче засідання сторони не з`явилися. Представник позивача надіслав до суду письмову заяву, згідно якої просив розглянути справу без їх участі, позов підтримав в повному обсязі. Від відповідача до суду надійшло клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності, позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області 26 травня 2014 року. Відповідно до даних державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого Кривоозерською райдержадміністрацією Миколаївської області 30 вересня 2003 року; витягу з Державного земельного кадастру №НВ-4807426642019 від 24 вересня 2019 року [PERSON] належала земельна ділянка, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Багачівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, площею 4,9727 га, кадастровий номер: 4823980400:02:000:0160. Згідно даних копії спадкової справи №375/2019, заведеної Першою первомайською держнотконторою після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] сторони прийняли спадщину після смерті матері, в порядку визначеному ст.ст.1268, 1269 ЦК України. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В оформленні спадкових прав на земельну ділянку у нотаріальному порядку позивачу відмовлено, так як відсутній оригінал правовстановлюючого документа на майно. Відповідно до положень ст.328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Відповідно до положень ст.1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно з\~положеннями ст.131\~ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. У відповідності до нормативних положень статей 1216, 1218, 1222, 1268 Цивільного кодексу України право власності спадкодавця на нерухоме майно переходить до його спадкоємців, яким є позивач. Згідно положень ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, держава, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем за законом, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини, в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких він є. Враховуючи досліджені обставини справи, з урахуванням норм європейського законодавства, суд приходить до висновку у необхідності задоволення позову в повному обсязі, оскільки таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved