Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 листопада 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №55, посилаючись на те, що подружні стосунки з відповідачкою припинені з січня 2016 року, сім`я фактично розпалася, відновлення подружніх стосунків неможливе, однак відповідачка не бажає розірвати шлюб через органи РАЦС. Від спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. 05.07.2019 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 09.10.2019 за клопотанням відповідачки сторонам надано строк для примирення тривалістю три місяці - 09.01.2020, зупинено провадження у справі до 09.01.2020. 09.01.2020 провадження у справі поновлено. 03.01.2020 від відповідачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов про розірвання шлюбу визнала, заперечувала проти покладення на неї судових витрат, так як позивач є ініціатором розлучення. Позивач у підготовчому засіданні позов підтримав, зазначивши, що подружні стосунки припинено з 2016 року, збереження сім`ї неможливе. Протягом наданого судом строку примирення не відбулось, жодних дій для цього подружжям не вчинялось. Спір про майно відсутній. Відповідачка у підготовче засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала, про наслідки прийняття судом визнання позову повідомлена, просила розглянути справу без її участі. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд зазначає, що розподіл між сторонами судових витрат не є предметом позову, стягнення судових витрат на користь позивача не є позовними вимогами, тому згідно письмової заяви відповідачки позов нею визнано повністю. Суд вважає визнання позову відповідачкою таким, що не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 листопада 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №55. Подружні стосунки між сторонами припинені, сім`я фактично розпалася, що визнано відповідачкою шляхом подання вказаної заяви. Сторони неповнолітніх дітей не мають. Про наявність спору щодо спільного майна суду не заявлено. Суд вважає, що визнання відповідачкою позову слід прийняти, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу. Отже, позов підлягає задоволенню Відповідно до ст. 142 ч.1 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки розгляд справи по суті не розпочато, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50% сплаченого при зверненні до суду судового збору, що складає 384,20 грн (а.с.1). Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено повністю, то витрати позивача на сплату судового збору у сумі 384,20 грн, що складає 50% від сплаченого збору (а.с.1), а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 600 грн, а всього 984,20 грн, слід покласти на відповідачку. Так, витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджено договором про надання професійної правничої допомоги від 24.05.2019, укладеним між адвокатом Варавіним С.Д. та позивачем, за п.4 якого сторонами погоджено вартість однієї години роботи адвоката у сумі 600 грн; квитанцією №1 від 21.06.2019 про отримання адвокатом гонорару від позивача у сумі 600 грн за вивчення проблеми і надання попереднього аналізу та консультування з приводу питань розірвання шлюбу, складення позовної заяви та виготовлення додатків, а також розрахунком суми гонорару, згідно якого вартість вивчення проблеми та надання консультації складає 150 грн, вартість складення позовної заяви - 450 грн. Вказані докази позивачем надіслано відповідачці та нею отримано, що підтверджується квитанцією та скріншотом з веб-сайту УДППЗ "Укрпошта". Отже, наданими позивачем доказами підтверджено: факт понесення ним витрат на професійну правничу допомогу в сумі 600 грн; витрати пов`язані з розглядом справи; розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Таким чином, з відповідачки пядлгають стягненню на користь позивача судові витрати у сумі 984,20 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 104, 105, 112 СК України,

Outcome: approved