Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розірвати шлюб, зареєстрований 06.06.2015 виконавчим комітетом Ліснополянської сільської ради Марківського району Луганської області, актовий запис № 2, між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Косач». В обґрунтування позовних вимог зазначила, з 06 червня 2015 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. З відповідачем вона сумісно не проживає вже три місяці. Причиною розірвання шлюбу є те, що з відповідачем в психологічному плані вони не сумісні, між ними не має порозуміння, на цій підставі виникають сварки та скандали, які призвели до того, що спільне життя стало неможливим, вони втратили один до одного почуття любові та взаєморозуміння, та подальше подружнє життя суперечить її інтересам. Спір про майно подружжя відсутній. Син після розірвання шлюбу буде проживати разом з нею, тому вона звертається з позовом про стягнення аліментів з відповідача, так як їй одній буде важко утримувати дитину. Відповідач фізично здоровий, на його утриманні інших неповнолітніх дітей не має, він працює, отримує заробітну плату, тому в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання їхньої спільної дитини. Позивач у судове засідання не зявилася, в позовній заяві просить справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд виходить з такого. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ВЛ № 239351, виданим 06.06.2015 виконавчим комітетом Ліснополянської сільської ради Марківського району Луганської області, актовий запис № 2. Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕД № 368409, виданим 06.01.2016 виконавчим комітетом Ганусівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 01. Позивач [PERSON] (до шлюбу Мершева) [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити за нею прізвище отримане після реєстрації шлюбу Косач. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що відповідач на розірвання шлюбу згоден, подружжя сумісно не проживає, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п.2 ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зазначеного свідоцтва про народження [PERSON] в графі "батько" зазначений відповідач [PERSON]. Відповідно до довідок №109 та №110 виконавчого комітету Ганусівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч.2\~ст.182 СК України\~не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Крім того,\~ст. 191 Сімейного кодексу України\~встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 17\~постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006\~ № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3\~ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження»\~він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991,\~визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.\~ Відповідно до\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ\~з відповідними змінами та доповненнями,\~\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.\~\~ Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено\~ ст.51 Конституції України\~та\~ст.180 СК України. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька.\~ Відповідно до норм чинного законодавства за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.\~\~ Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем, щодо стягнення аліментів на утримання дитини, суд,

Outcome: approved