Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 26 квітня 2012 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 123. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]». В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 26 квітня 2012 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та виховання дитини. Фактичні шлюбні відносини припинені з січня 2017 року. Суперечки про місце проживання і розподіл спільного майна між позивачем та відповідачем не має. Донька після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Строк на примирення просить не надавати. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 197 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що з 26 квітня 2012 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 123. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 18 вересня 2012 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області. Позивач [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище отримане після реєстрації шлюбу "[PERSON]". Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved