Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву,в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить позов задоволити та стягувати з відповідача 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання за останнім відомим місцем проживання. Про причини неявки суд не повідомив. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що позивач просила винести заочне рішення, яке може бути переглянуте судом за заявою відповідача, а позивач подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та надавши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб 07.08.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №1111; в шлюбі народився син [PERSON], [INFO](а.с. 5,6). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім'ї, подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін. Малолітню дитину слід залишити на проживання із матір'ю. Про способи виконання обов'язку утримувати дитину в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом. Статтями 181-182 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених законом. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує, що відповідачем не надано суду доказів про його матеріальне становище, проте, він є працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання дітей. З урахуванням наведених положень та вимог заяви позивачки, суд дійшов висновку, із відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі ст.ст.1, 2 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст.180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved