Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрована відповідачка, яка в такій не проживає з 2004 року. Позивач посилається, що оскільки вона є власником будинку, а відповідач залишається зареєстрованим в ній, цим порушуються її права на вільне володіння та користування своїм майном, у зв`язку з чим просить позов задоволити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, представник позивача [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути позовну заяву без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила та не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 09.08.2006 року Управлінням міського господарства м.Мукачево на підставі рішення МВК № 158 від 20.07.2006 року, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с. 9-11). З акту обстеження від 18.20.2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , по місцю своєї реєстрації не проживає з 2004 року ( а.с. 4). Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, Пленум Верховного Суду України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За змістом ст. 156 ЖК України право на користування житлом мають члени сім`ї, власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить. З огляду на вищевказане, позов про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved