Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про виділ частки майна, що є у спільній частковій власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником 29/100 частин будівлі [ADDRESS] . 28.07.2017 року - 29/500 отримав у спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , а власником ще 116/500 частин цієї ж будівлі став 29.03.2019 року, внаслідок укладення договору дарування. На даний час будівля [ADDRESS] знаходиться у спільній частковій власності декількох осіб, а саме : 29/100 частин - належать йому, 68/100 частин - належать відповідачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , 3/100 частин - належать АТЗТ «Райагробуд». Загальна площа вказаної будівлі становить 212,5 кв. м, а площа приміщень, які належать позивачу - 60,6 кв. м., а саме зазначені в Технічному паспорті приміщення №№«6» площею 31,8 кв. м, «IV» площею 4,1 кв. м, «IVа» площею 1,7 кв. м, «IVб» площею 2,7 кв. м, «VI» площею 10,7 кв. м, «7» площею 6,8 кв. м, «7а» площею 2,8 кв. м. На даний час між приміщеннями, які належать йому на праві спільної часткової власності, та приміщеннями, які належать іншим співвласникам поставлені перегородки, проведені окремі комунікації, у кожного свій вхід до будинку. Приміщень, якими б [PERSON] користувався спільно з відповідачами - немає. Добровільно провести виділ частки майна, нотаріально, відповідачі не погоджуються. На підставі наведеного, просить виділити в натурі частки із спільного майна, а саме зазначених в Технічному паспорті приміщень №№ «в» площею 31,8 кв. м, «IV» площею 4,1 кв. м, «IVa» площею 1,7 кв. м, «IVб» площею 2,7 кв. м, «VI» площею 10,7 кв. м, «7» площею 6,8 кв, м, «7а» площею 2,8 кв. м, загальною площею - 60,6 кв. м. Ухвалою судді від 25.05.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 22.07.2019 року відповідач [PERSON] скерував на адресу суду відзив на позовну заяву у якому позов повністю заперечив, в обгрунтування зазначає, що позивачем не обгрунтовано технічну можливість виділення частки будівлі, у спільному фактичному користуванні між сторонами є дах будівлі, виділення якого без проведення будівельних робіт є неможливим. Вважає що позивачу слід було звернутися до нотаріуса про виділ у натурі частки, а вже після одержання відмови від нотаріуса про вчинення нотаріальних дій звертатися до суду, відтак позивачем не було вжито заходів досудового врегулювання спору. Окрім цього, спірне нежитлове приміщення використовує спільні комунікації, зокрема: водопостачання та водовідведення. Сторонами не обговорювався порядок користуваня комунікаціями. У разі виділу частки позивачу, у відповідачів зміниться розмір частки у нежитловому приміщенні і це змусить понести витрати на розрахунок часток і виготовлення документів, а у позові незазначається яким чином буде компенсовано вказані витрати. Враховуючи ряд не врегульованих деталей, просить суд відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 31.10.2019 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили такий задовольнити з підстав наведених у позовні заяві. Представник позивача додатково пояснив, що аргументи відповідача [PERSON] надумані та безпідставні, оскільки позасудовий розгляд справи необов`язковий, щодо водопостачання та водовідведення не виникне жодних питань, оскільки система водопостачання і водовідведення йде прямою лінією до нежитлового будинку, спочатку до приміщення позивача, а потім розгалужується до інших нежитлових приміщень, спільний дах не є перешкодою для виділу частки майна у спільній частковій власності, окрім того, усі приміщення співвласників вже давно визначені і жодних змін не зазнають, вже на даний час вони мають окремі облаштовані входи і в порядку користування приміщеннями у власників немає жодних спорів. Також просять суд стягнути з відповідачів судові витрати в розмірі 8000 грн. Представник відповідача [PERSON] , в судовому засіданні позов заперечив. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав наведених у відзиві. Додатково пояснив, що позиваач не подав докази того, що його право порушене, намагається обійти позасудовий порядок вирішення спору, не зрозуміло яка площа залишається іншим співвласникам, не визначений порядок користування вигрібними ямами, відсутній доступ до них, не визначено порядку користування системою водопостачання, не визначено як виділити дах і горище, відсутні докази, що кожному із відповідачів може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. Вважає, що вказані питання мала б вирішити будівельно-технічна експертиза, однак така позивачем не заявлялася. Відповідач [PERSON] , [PERSON] та представник АТЗТ «Райагробуд» в судове засідання повторно не з`явилися із невідомих суду причин, про розгляд справи були належним чином повідомлені, заяви про розгляд справи у їх відсутності не надходило. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представникавідповідача, оглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №81771696 будівля [ADDRESS] , на праві приватної часткової власності належить [PERSON] частка власності 29/500 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.02.2017 посвідченим приватним нотаріусом Яворівського нотаріального округу Кенцало Л.В. [PERSON] успадкувала після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №161602198 будівля [ADDRESS] , на праві приватної часткової власності належить [PERSON] частка власності 116/500 на підставі договору дарування від 29.03.2019 посвідченим приватним нотаріусом Яворівського нотаріального округу Дидою І.М. [PERSON] отримав у дарунок від [PERSON] . Відповідно до технічного паспорта, який виготовлено 02.04.2019 року [PERSON] належить приміщення №№«6» площею 31,8 кв. м, «IV» площею 4,1 кв. м, «IVа» площею 1,7 кв. м, «IVб» площею 2,7 кв. м, «VI» площею 10,7 кв. м, «7» площею 6,8 кв. м, «7а» площею 2,8 кв. м. Згідно з висновком ФОП [PERSON] № 908 від 02.04.2019 за технічними показниками 29/100 частин нежитлової будівлі «Б-1» загальною площею 212,5 кв.м, які становлять 60,6 кв. м., а саме приміщення №№ «6» площею 31,8 кв. м, «IV» площею 4,1 кв. м, «IVa» площею 1,7 кв. м, «IVб» площею 2,7 кв. м, «VI» площею 10,7 кв. м, «7» площею 6,8 кв. м, «7а» площею 2,8 кв. м, є відокремлені, мають окремий вхід і можуть бути виділені в натурі як окремий об`єкт нерухомого майна без проведення будівельних робіт. Відповідно до державного акту про право постійного користування землею від 30.09.1993, Яворівською міською Радою народних депутатів надано у постійне користування Яворівському районному будівельно-монтажному об`єднанню «Райагробуд» на території м. Яворова, 2.21 га землі. Відповідно до листа в.о. голови правління АТЗТ «Райагробуд» Міському голові м. Яворова, у зв`язку з купівлею у АТЗТ «Райагробуд» [PERSON] нежитлового приміщення, просять вилучити з користування АТЗТ«Райагробуд» земельну ділянку площею 443,32 кв.м, в тому числі площу під будівлею 75,52 кв.м. для влаштування заїзду і обслуговування будівлі 367,8 кв.м. на користь [PERSON] . Відповідно до договору про відшкодування частини платежів сплачених до бюджету (земельного податку) від 02.01.2021, [PERSON] зобов`язався відшкодовувати щомісячно витрати АТЗТ «Райагробуд» понесені в рахунок сплати до бюджету за земельну ділянку, яку використовує [PERSON] . Згідно з приписами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як унормовано ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» передбачено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Також у відповідності до п. 7 зазначеної вище Постанови, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Верховним Судом України у справі № 6-12цс13 від 03.04.2013 року викладено правову позицію, де зазначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак позивач під час судового розгляду справи, не довів ті обставини, на які посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до ч. 1ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до частини 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням ,що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача. Суд критично оцінює доводи представника відповідача [PERSON] , оскільки такі є необгрунтованими та безпідставними. Згідно з висновком щодо технічної можливості виділу в натурі 29/100 частин нежитлової будівлі «Б-1» загальною площею 212,5 кв.м, які становлять 60,6 кв. м., а саме приміщення №№ «6» площею 31,8 кв. м, «IV» площею 4,1 кв. м, «IVa» площею 1,7 кв. м, «IVб» площею 2,7 кв. м, «VI» площею 10,7 кв. м, «7» площею 6,8 кв. м, «7а» площею 2,8 кв. м, такі є відокремлені, мають окремий вхід і можуть бути виділені в натурі як окремий об`єкт нерухомого майна без проведення будівельних робіт. Враховуючи викладене вище, суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідачів судових витрат, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно зі ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу долучено договір про надання правової допомоги №7-ц від 03.05.2019 року, додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 03.05.2019 року, ордер на надання правової допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, квитанцію про оплату №3 на суму 8000 грн від 24.06.2021. Таким чином суд дійшов висновку, що стягнення 8000 грн за правничу допомогу на користь [PERSON] є обґрунтованим, такий розмір винагороди є співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, а відтак з відповідачів слід стягнути по 2000 грн судових витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з кожного зі відповідачів слід стягнути витрати із сплати судового збору в розмірі 192 грн. 10 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved