Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1791 від 31.08.2007 року та судових витрат, посилаючись на те, що відповідачу було відкрито кредитну лінію на суму 47000 грн. зі строком користування кредитом - 36 місяців; проценти за користування кредитом - 30% річних. З метою забезпечення умов кредитного договору між сторонами було укладено договір застави №1791 від 31.08.2007 року. Після закінчення строку дії кредитного договору від 31.08.2007 року №1791, а саме після 31.08.2010 року відповідач здійснив три сплати по даному кредитному договору в касу позивача, що підтверджується копіями прибуткових касових ордерів. Таким чином, відповідач визнав свій борг перед позивачем і перервав перебіг позовної давності. Станом на 29.09.2014 року за відповідачем наявна заборгованість за кредитним договором в сумі 18698 грн. 51 коп. Відповідач проігнорував пропозицію погасити заборгованість в добровільному порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позовні вимоги в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. З урахуванням думки представника позивача про можливість розгляду справи у відсутності відповідачів та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого кредитна спілка позивається про його відновлення, шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 ЦК України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 31 серпня 2007 року між кредитною спілкою ,,Станіславська" та відповідачем укладено кредитний договір №1791, за яким позивач надав, а відповідач отримав кредит, шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі 47000 грн., з кінцевим терміном повернення кредиту 31.08.2010 року. Умовами п.2.1. кредитного договору встановлено розмір процентів за користування кредитними коштами, який становить 30% річних. Згідно п.2.2 кредитного договору у разі виникнення прострочення сплати кредиту та процентів за користування кредитом, якщо час прострочення становить більше 30 днів, відповідач зобов'язався сплачувати підвищений процент у розмірі 60% річних від суми неповернутого кредиту, починаючи з дати виникнення простроченого платежу і до дати сплати простроченого платежу. Відповідно до п.2.3 договору відповідач зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно, не пізніше 30 числа кожного місяця. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач їх порушував, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №1791 від 31.08.2007 року. За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Відповідно до ст.611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Позивачем станом на 29.09.2014 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 1791 від 31.08.2007 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача за кредитним зобов'язанням в розмірі 18698 грн. 51 коп., з них: 10876 грн. 13 коп. - заборгованість по кредиту і 7822 грн. 38 коп. - відсотки за користування кредитом. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором відповідачем не представлено суду. В забезпечення належного виконання зобов'язання по кредитному договору №1791 від 31.08.2007 року, між кредитною спілкою ,,Станіславська" та відповідачем 31.08.2007 року укладено договір застави, відповідно до якого в п.1.1. відповідач передав позивачу у заставу майно, належне відповідачу на праві власності. Відповідно до ст.257 загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії,що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Таким чином, 22.02.2012 року відповідач, сплативши в касу позивача 36000 грн., з них: 20456 грн. 35 коп. основана сума кредиту та 10143 грн. 65 коп. - відсотки за користування кредитом, що підтверджується копією прибуткового касового ордеру №2170 від 22.02.2012 року, визнав борг перед позивачем і відповідно було перервано перебіг позовної давності. Відповідно до ч.3 ст.264 після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 257, 264, 526, 527 ч. 1, 530, 546 ч. 1, 548 ч. 1, 611, 612, 1050 ч. 2, 1054 ч. 1, 16, 20 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved