Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до Білозерського районного суду Херсонської області з зазначеним позовом з вимогою визнати право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку за вищевказаною адресою в порядку спадкування. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [INFO] року на території АР Крим у м.Сімферополь помер його батько - [PERSON] та після його смерті залишився вищевказаний будинок та земельна ділянка, на якій він розташований. 29.07.2016 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але йому було відмовлено у зв'язку з тим, що довідка про місце проживання померлого та відкриття спадщини є недійсною та не створює правових наслідків, оскільки видана державним органом тимчасово окупованої території АР Крим. Вказана обставина перешкоджає позивачу реалізувати свої спадкові права, у зв'язку з чим він звернувся до суду та просив визнати за ним право власності на вказаний будинок та земельну ділянку в порядку спадкування. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву у який просив розглянути справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи був повідомлений належним чином. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися, подали заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, позов визнають та не заперечують щодо його задоволення. Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1 та 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.1221 ЦК України (в редакції Закону України № 189-VIII від 12.02.2015) місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, а якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Частиною 3 вказаної норми передбачено, що в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Згідно із ч.1ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] у м.Сімферополь АР Крим, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 24 березня 2016 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки розміром 0,0713 га (кадастровий номер [NUMBER]), наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за вищевказаною адресою, які належали померлому на підставі договору купівлі-продажу домобудівлі ВЕС №536727 від 27.10.2006 року, Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі рішення сесії Кізомиської сільської ради Білозерського району Херсонської області від 25.03.2010 року №301. Із наданого суду свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], виданого Євпаторійським міським бюро РАГС Кримської області 17.03.1970 року, вбачається, що батьком останнього є [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняв шляхом подання 26.03.2016 року заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Білозерського нотаріального округу Херсонської області Гребенюк Т.М., на підставі чого 26.03.2016 року останньою заведено спадкову справу № 12/2016 (номер спадкової справи у спадковому реєстрі 58767067). Згідно з ч.1 ст.1296, ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач 29 липня 2016 року звернувся до приватного нотаріуса Білозерського нотаріального округу Херсонської області Гребенюк Т.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що встановити факт прийняття спадщини та місце відкриття спадщини не має можливості, так як довідка про місце реєстрації померлого не має юридичної сили, оскільки видана на тимчасово-окупованій території АР Крим. Дослідженням спадкової справи № 12/2016 встановлено, що згідно з наявними у ній інформаційними довідками зі Спадкового реєстру відомості про заповіти, видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, спадкові договори, складені спадкодавцем за життя, у реєстрі відсутні. Інших спадкоємців за законом або заповітом не має. З матеріалів справи також вбачається, що на момент смерті [PERSON] жодна особа разом зі спадкодавцем зареєстрована не була. У відповідності до ст.68 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 4.1.4, 4.15. Порядку ведення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 36/5 від 22.02.2012 року при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Фактичне прийняття спадщини перевіряється за довідкою житлово-експлуатаційно організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця, записом у будинковій книзі про реєстрацію, з яких вбачається хто був прописаний разом із спадкодавцем на день смерті та шість місяців після смерті спадкодавця. Відповідно до ст.ст. 1,3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим є тимчасово окупованою територією. Тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п.1, п.2, п.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Частиною 1 ст.11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Таким чином, аналіз діючого законодавства дозволяє дійти висновку про те, що оскільки останнім місцем проживання спадкодавця [PERSON] є окупована територія, то місцем відкриття спадщини після його смерті є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна спадкоємців, тобто смт.Білозерка Херсонської області, отже місце відкриття спадщини є підтвердженим відповідно до закону (ч.3 ст.1221 ЦК України). В той же час, оскільки на підтвердження факту прийняття спадщини та складу осіб, які на час смерті спадкодавця проживали із спадкодавцем, позивачем надано довідку, яка видана на окупованій території та яка не створює ніяких правових наслідків, позивач позбавлений можливості оформити права на спадщину за законом в нотаріальному порядку, а також зареєструвати та в подальшому реалізувати своє право власності на спадкове майно. Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом вказаної статті Конвенції, держава має позитивні зобов'язання щодо забезпечення захисту майнових прав особи, не зважаючи на відсутність відповідних процедур на національному рівні. Відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 Цивільного кодексу України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124). Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України). Частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належить й визнання права. Суд враховує, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом, відповідач проти задоволення позову не заперечує, інших спадкоємців, які б претендували на спадщину немає, позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, в зв'язку з чим суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за позивачем права власності на спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку в порядку спадкування. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову На підставі ст.ст. 15, 16, 321, 392, 1216-1218, 1220, 1221, 1225, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: approved