Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 13.08.2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, у формі розписки. Відповідно до якої він надав відповідачу грошові кошти у сумі 51 000 грн., а відповідач зобов?язався повернути кошти у повному обсязі до 31.01.2014 року. Оскільки, відповідач не виконав свої зобов?язання по борговій розписці, тому він змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення суми позики. 04 листопада 2014 року Яворівським районним судом Львівської області по цивільній справі №460/2014/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики винесено рішення, яким позовні вимоги задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 51 000 грн. Дане рішення згідно постанови винесеної державним виконавцем Яворівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Восух С.В.про закінчення виконавчого провадження від 30.06.2016 року, було виконано лише 30.06.2016 року. У відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних віл простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведене, [PERSON] за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити 3% річних та інфляційні втрати нараховані на суму основного зобов'язання за весь період прострочення. Наявність судового рішення про стягнення заборгованості, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.525 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином, відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. Сума інфляційного збільшення заборгованості за період з 31.01.2014 року по 08.02.2015 року становить 24 5226 грн. 62 коп., загальна сума три проценти річних за період прострочення з 31.01.2014 року по 08.02.2016 року за 739 днів складає 3 097 грн. 73 коп.. Просить суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] 3 097 грн. 73 коп. 3% річних та 24 526 грн. 62 коп інфляційних втрат нарахованих у зв?язку із невиконанням грошового зобов?язання та 551 грн. 20 коп судового збору. До початку судового засідання представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до яких просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість в розмірі 45 374 грн. 10 коп. ( з яких 41 985, 07 грн. - інфляційні втрати, 3 389,03 грн. - 3% річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов"язання, судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн.. В судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримав, просить такі задовольнити, не заперечив щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, хоч належно був повідомлений про час та місце слухання справи, клопотання щодо розгляду справи у його відсутності суду не надіслав. Як вбачається, з позовної заяви, відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], саме на цю адресу були скеровані виклики до суду, а тому слід вважати, що рекомендовані повідомлення про виклик в судове засідання вручені. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом із повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у відсутності представника відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи та згідно ч.6 ст.128, ст.280 ЦПК України, постановити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд, приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. Частиною 3 ст.13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до рішення Яворівського районного суду Львівської області від 04 листопада 2014 року по цивільній справі №460/2014/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позовні вимоги задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 51 000 грн.. Частиною 4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи та особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст.610 ЦК України порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У відповідності до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.06.2016 року, винесеної державним виконавцем Яворівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Восух Сергія Васильовича вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №460/2014/14-ц виданого 25.12.2014 року Яворівським районним судом Львівської області про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] 51 000 грн. заборгованості за договором позики та 510 грн. витрат по оплаті судового збору закінчено. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних віл простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що сума заборгованості за період 01.02.2014 року-07.06.2015 року становить 51 000 грн. Підсумковий індекс інфляції - 174,651%, тобто, збитки від інфляції, за період з 01.02.2014 року по 07.06.2015 року становлять 38 072,09 грн.. Сума заборгованості за період з 08.06.2015 року - 06.07.2015 року становить 48 016,99 грн. Підсумковий індекс інфляції - 100,400%, тобто, збитки від інфляції, за період з 08.06.2015 року по 06.07.2015 року становлять 192,07 грн.. Сума заборгованості за період з 07.07.2015 року - 09.09.2015 року становить 43 051,94 грн., збитки від інфляції, за період з 07.07.2015 року по 09.09.2015 року становлять 0,00 грн.. Сума заборгованості за період з 10.09.2015 року - 18.05.2016 року становить 41 065,92 грн. Підсумковий індекс інфляції - 109,061%, тобто, збитки від інфляції, за період з 10.09.2015 року по 18.05.2016 року становлять 3 720,91 грн.. Сума заборгованості за період з 19.05.2016 року - 29.06.2016 року становить 39 065,92 грн., збитки від інфляції, за період з 19.05.2016 року по 29.06.2016 року становлять 0,00 грн.. Тобто інфляційні витрати становлять 41 985,07 грн.. Три проценти річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов»язання розраховується за формулою сума боргу х процентна ставка 3%/100%/365 днів х кількість днів. За період прострочення 01.02.2014 року - 07.06.2015 року зі сумою прострочення 51 000 грн. 3% річних становлять 2 062,36 грн.. За період прострочення 08.06.2015 року - 06.07.2015 року зі сумою прострочення 48 016,99 грн. 3% річних становлять 114,45 грн.. За період прострочення 07.07.2015 року - 09.09.2015 року зі сумою прострочення 43 051,94 грн. 3% річних становлять 230 грн.. За період прострочення 10.09.2015 року - 18.05.2016 року зі сумою прострочення 41 065,92 грн. 3% річних становлять 850,57 грн.. За період прострочення 19.05.2016 року - 28.06.2016 року зі сумою прострочення 39 065,92 грн. 3% річних становлять 131,65 грн.. Тобто, загальна сума 3% річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов»язання становить 3 389,03 грн.. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов?язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З дня набрання рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 04.11.2014 року законної сили і до часу виконання рішення, а саме 30.06.2016 року відповідач в повному обсязі не виконав свого зобов'язання перед [PERSON] по своєчасному поверненню позики, внаслідок чого утворилися інфляційні втрати та 3% річних за порушення (прострочення) виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідач в повному обсязі заборгованість не сплатив, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних за порушення (прострочення) виконання грошового зобов'язання є підставними. Що стосується витрат на оплату послуг адвоката, то такі підлягають до задоволення. Відповідно до ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст.59 Конституції України та передбачено ст.15 ЦПК України. За змістом ст.133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Як передбаченост.ст.15,60,62 ЦПКУкраїни та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», правничу допомогу в суді може надавати адвокат, повноваження адвоката як представника посвідчується довіреністю або ордером. Згідно ст.30 3акону України «Про адвокатурута адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнта. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини справи. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, суд зобов?язаний оцінити рівень адвокатських послуг, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, а й також чи сума їх була обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, п. 269). Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов"язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. З метою отримання правової допомоги 04 лютого 2016 року позивачем було укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом [PERSON]. Відповідно до акту виконаних робіт з надання правової допомоги [PERSON] у цивільній справі №460/677/16-ц станом на 25.05.2018 року такі становлять 5000 грн.. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до вимог ст.ст.137, 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved