Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в якому зазначила, що 13 листопада 2010 року у Перчунівській сільській раді Добровеличківського району Кіровоградської області вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що було вчинено актовий запис № 2. Від сумісного проживання мають двох дітей сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя в них не склалось, шлюбні стосунки фактично припинились восени 2013 року. Діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно, належним чином, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, строк на примирення просила не надавати, а після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище Іванова. \~Відповідач, будучи вчасно, належним чином, повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважає, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, тому справу можливо розглянути по суті у відсутності сторін та винести очне рішення по справі. Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : 13 листопада 2010 року у Перчунівській сільській раді Добровеличківського району Кіровоградської області, сторони зареєстрували шлюб, про що було вчинено актовий запис № 2 ( свідоцтво про шлюб серії 1-ОЛ № 045111, від 13.11.2010 року, видане Перчунівською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, а.с. 9). Від сумісного проживання подружжя має: сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ОЛ № 112983 від 05.05.2011 року, видане Перчунівською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, а.с. 10) та доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ОЛ № 138514 видане 17.12.2012 року видане Перчунівською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, а.с. 11). Відповідно до вимог ч.1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з'ясовує, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитиниінваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам сторін, тому позовну вимогу про розірвання шлюбу необхідно задовольнити. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей судом приймаються до уваги наступні обставини справи : З позовної заяви та довідки Перчунівської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області № 01-26-85 від 24.01.2017 року зясовано, що малолітні: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO] входять до складу сім'ї [PERSON] та проживають разом з позивачем . Відповідно до вимог статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу . Згідно зі ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, враховуючи інтереси малолітніх дітей, які полягають в належному забезпечені рівня життя, достатнього для їх фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд прийшов до висновку, що позивач, на утриманні якої знаходяться спільні з відповідачем діти, має право вимагати стягнення з останнього аліментів, а відповідач зобовязаний їх сплачувати. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць . Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати в сумі 1280 гривень 00 копійок. З огляду на вказане, на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 111, 112, ст. ст. 180-184 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 27, 28, 29 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованої 27.02. 1991 року

Outcome: approved