Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив достроково розірвати Договір позики від 29 квітня 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 551037,60 грн., а також просив стягнути судові втрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 261900,00 грн., що на той час складало 26190,00 дол. США. Зазначає, що відповідач зобов'язувався повернути вказану позику у визначений строк в сумі, що еквівалентна курсу долара США на час повернення. В п.2 договору зазначено, що повернення позики відповідачем може бути здійснено протягом 5 (п'яти) років рівними долями щорічно до 29 квітня кожного року. Надана позика відповідачу була безвідсоткова. Кошти були передані в день підписання цього договору, про отримання яких в той же день відповідач на другому аркуші договору особисто написав розписку. З метою належного виконання зобов'язань по поверненню позики, відповідач передав в заставу майно: однокімнатну квартиру площею 56,37 м. кв., яка знаходить за адресою: [ADDRESS]. Позивач також зазначає, що свої зобов'язання він виконав в повному обсязі, проте відповідач не повертає передані йому кошти, у зв'язку з чим у [PERSON] виникла заборгованість в розмірі 551037,60 грн. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надала на адресу суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у їх відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи 29 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 261900,00 грн., що на той час складало 26190,00 дол. США. Відповідно до п. 2, 3, 4 Договору позики повернення позики відповідачем може бути здійснено протягом 5 (п'яти) років рівними долями щорічно. Надана позика відповідачу безвідсоткова. Позикодавець передає кошти в день підписання договору. Положеннями ст.1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, слід зазначити, що у відповідності з положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Правові наслідки порушення зобов'язання визначенні в ст. 611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановленні договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Таким чином, відповідно до наданих позивачем розрахунків, а саме: 26190,00 (заборгованість в доларах США на час позики згідно договору) х 21,04 (курс долара США за НБУ на 30.04.2015 рік) = 551037,60 грн., суд вважає що дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, згідно вимог ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Істотним вважається таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Так, враховуючи, що позивач був позбавлений можливості досягнення цілей, визначених договором, а саме отримання грошових коштів у зв'язку з істотним порушенням відповідачем своїх зобов'язань, суд приходить до висновку про правомірність вимоги позивача з приводу розірвання договору позики. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі", суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Разом з тим, положеннями ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про дострокове розірвання договору позики та стягнення з відповідача боргу за договором позики в розмірі 551037,60 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 3654,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved