Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки і піклування, про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтований тим, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 3 вересня 2010 року. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. 2.09.2015 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя шлюб розірваний. Після цього відповідач не відвідує дитину, не цікавиться її життям, участі у вихованні не приймає, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Приймаючи до уваги, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до мало\-літньої дитини, права і інтереси якої повинні бути захищені у встановленому зако\-ном порядку, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. Позивачка в судове засідання з'явилася. Підтримала позовні вимоги. Навела пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні визнав позов повністю. Не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав. Представник Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі свідоцтвом про народження батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] є - батько: [PERSON]; мати: [PERSON]. Позивач вказує, що з моменту розлучення вони з відповідачем почали проживати окремо. Весь цей час відповідач життям дитини не цікавився, не телефонує, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки це відповідає інтересам дитини (висновок №05/01-27/0244 від 23.03.2018 року). Батько дитини ухиляється від виконання батьківських обов'язків, самоусунувся від виконання бать\-ківських обов'язків відносно малолітньої дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, суд розцінює як свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками. У відповідності до вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються с дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є доведеними і обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному у обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved