Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини та матері до досягнення дитиною 3-річного віку, посилаючись на те, що з [INFO] року у них народився син [PERSON], батьком якого є та в свідоцтві про народження записаний відповідач. З моменту народження сина відповідач участь у матеріальному забезпеченні дитини не приймає, також не надає їй допомоги, як жінці, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. У зв'язку з чим позивач просить стягнути аліменти з відповідача на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку, щомісячно та на її утримання в розмірі ? частини його заробітку, щомісячно до досягненню дитиною трьохрічного віку. В судове засідання позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та просили стягнути з відповідача на користь позивача, витрати пов'язані з публікацією оголошення в пресі про виклик відповідача в судове засідання. В судове засідання відповідач повторно не з'явився, повідомлений вчасно та належним чином про час і місце слухання справи, через оголошення в газеті Урядовий кур'єр редакція від 23.11.2017 року, випуск № 221, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] року у сторін народився син [PERSON]. Відповідач по справі, є батьком дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.12.2016 року виданого Фастівським міськрайонним відділом державної РАЦС ГТУЮ у Київській області, актовий запис 595. Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення ВК Фастівської міської ради від 10.10.2017 року № 4266, [PERSON], яка проживає за адресою [ADDRESS] перебуває на обліку в управлінні та отримує допомогу при народженні дитини на [PERSON]. Відповідач, батько дитини, в добровільному порядку коштів на утримання сина не надає. Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків, при цьому цей обов'язок покладається як на матір дитини так і на батька. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України та роз'яснення п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частинами другою, четвертою статті 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст. 182 СК України (Із змінами, внесеними згідно із Законами № 2037-VIII від 17.05.2017, ВВР, 2017, № 25, ст.291), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Небажання відповідача надавати докази зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Частиною першою, третьої ст. 88 ЦПК України, передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. в дохід держави та витрати понесені позивачем за публікацію оголошення в пресі про виклик відповідача в розмірі 420 грн. на користь позивача. Відповідно п. 7 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини.

Outcome: approved