Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування будинком на [ADDRESS] у м. Львові, покликаючись на те, що він є власником даного будинку, в якому зареєстровані також відповідачі. Проте відповідачі не проживають у вказаному будинку з моменту його продажу, а саме 2003 року, не сплачують комунальні послуги. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком на [ADDRESS] у м. Львові. Відповідачів належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось до суду 06 серпня 2018 року, а також відповідачі викликались шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке наявне у матеріалах справи. У зв'язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що у будинку на [ADDRESS] у м. Львові, який перебуває у власності позивача [PERSON], зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] /а.с. 7-10/ Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Крім того, відповідно до ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним систематично не вносять квартирної плати і плати за комунальні послуги. Як встановлено в судовому засіданні в будинку на [ADDRESS] у м. Львові зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], які без поважних на те причин, не проживають у спірному будинку з 2003 року, за будинок та комунальні послуги не оплачують, що додатково стверджується актом ЛКП «Сяйво» від 17 травня 2018 року. /а.с. 11/ Отже, як безспірно встановлено в судовому засіданні, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в будинку на [ADDRESS] у м. Львові не проживають з 2003 року, за будинок та комунальні послуги не оплачують, догляду за будинком не здійснюють, спірним будинком взагалі не цікавляться, а тому відповідачів слід визнати такими, що втратили право на користування будинком на [ADDRESS] у м. Львові. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що з відповідачів слід також солідарно стягнути на користь позивача 704,80 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved