Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Херсонської міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що його мати - [PERSON] померла, [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.02.1997 року серії [NUMBER] , виданим відділом ЗАГСу Ясамалського району Азербайджанської Республіки. Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме 1/3 частку квартири [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 27.06.1994 року. Під час звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, йому відмовлено постановою від 01.08.2018 року у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на ті обставини, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до ст.17, 526 ЦК Української РСР. Померла [PERSON] не була зареєстрована на постійне місце проживання в м. Херсоні, а проживала в республіці Азербайджан м. Баку. Зазначив, що він є єдиним спадкоємцем та вважається таким, що фактично прийняв спадщину оскільки на момент смерті матері, був зареєстрований та постійно проживав у квартирі [ADDRESS] на підтвердження чого надав до матеріалів справи довідку ОСББ «СКІФ» від 20.06.2018 року . З огляду на викладене, позивач просив визнати за ним право власності на спадкове майно за законом, а саме на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , що належало [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивача та його представник в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов просять задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно актового запису про народження № 331, складеного відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району м. Запоріжжя виданого повторно 10.11.1995 року, [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначені є [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть (переклад) [PERSON] , померла [INFO] про що у книзі реєстрації смерті був зроблений відповідний актовий запис157 07.02.1997 року(причина смерті інтоксикація, місце смерті м. Баку, Ясамалського району республіка Азербайджан). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.06.1994 року за [NUMBER] виданого на підставі розпорядження від 27.06.1994 року за №1779 квартира [ADDRESS] видана [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] . Зареєстрованого в БТІ в реєстрову книгу №46 за реєстровим №18367 від 22.07.1994 року. Відповідно до витягу з реєстру прав на нерухоме майно вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності по 1/3 частині [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до довідки від 26.06.2018 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 17.03.1993 року по теперішній час на момент смерті матері був зареєстрований та проживав у вказаній квартирі. Мати [PERSON] була зареєстрована за вищевказаною адресою, однак знята з реєстраційного обліку 17.07.1996 року. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 01.08.2018 року приватним нотаріусом Маковецькою О.А., відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , яка померла [INFO] у зв`язку з підтвердженням постійного місця проживання померлої в м. Херсоні Крім того, відповідно до відповіді яка надійшла на запит суду від Приватного нотаріуса Маковецької Олени Анатоліївни встановлено, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] спадкова справа не заводилася. За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною п`ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Відповідно дост.549 ЦК Української РСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня її відкриття він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або подав нотаріальному органу заяву про прийняття спадщини. Окрім того, згідно ст. 523 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Оскільки спадкодавець не мала в Україні зареєстрованого місця проживання, і зважаючи на те, що свідоцтво про смерть не може підтверджувати місце відкриття спадщини, то місцем відкриття спадщини є місцезнаходження належного їй нерухомого майна. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку може застосовуватись, як спосіб захисту, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивачем доведена відсутність можливості в нотаріальному порядку оформити право на спадкове майно, що є підставою для звернення до суду за захистом права в судовому порядку, зокрема й шляхом його визнання. З урахуванням вищенаведеного, суд вбачає законні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] за законом, який прийняв спадщину оскільки фактично вступив у володіння майном, позивачем підтверджено належними доказами обставини, викладені в позовній заяві, та відсутність можливості вирішення даного спору в нотаріальному порядку. Представник відповідача позов визнала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved