Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 01.08.2017 року мотивуючи тим, що він є власником частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який знаходиться у м. Біла Церква, по 2- му провулку Лазаретному під номером 6, яку ним було придбано на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою 16.01.1988 року за р. № 3-191 у [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 08.04.1994 року документ, що посвідчував належність частини житлового будинку, йому змінено на свідоцтво про право власності, яке видане Білоцерківським міським відділом житлово-комунального господарства. Право власності на належну йому частину житлового будинку зареєстровано відповідно до вимог законодавства в редакції виникнення таких прав. Іншим співвласником житлового будинку є [PERSON], яка померла 30 листопада 2011 року. Право власності на належну [PERSON] частину житлового будинку зареєстровано відповідно до вимог законодавства в редакції виникнення таких прав. Спадкоємцем її майна є [PERSON]. При оформленні свідоцтва про право власності на спадкове майно померлої [PERSON] на частину житлового будинку № 6 по другому провулку Лазаретному в м. Біла Церква, спадкоємця [PERSON] повідомлено про те, що весь житловий будинок № 6 по другому провулку Лазаретному, в м. Біла Церква обтяжений арештом. Про це [PERSON] повідомив і йому. Такі обтяження зареєстровані Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою 16.08.2004 року за № 1240593, підстава такого обтяження ухвала Народного суду м. Біла Церква від 28.10.1983 року б/н., власник який обтяжується [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна виданого 24.11.2016 року номер 73844207. На момент винесення ухвали Народного суду м. Біла Церква 28.10.1983 року та до теперішнього часу, такого власника, як [PERSON] в житловому будинку № 6 по другому провулку Лазаретному в м. Біла Церква не має, що підтверджується довідкою КП КОР «Південне БТІ» від 26.04.2017 року № 820. На момент внесення запису 16.08.2004 року про обтяження житлового будинку № 6 по другому провулку Лазаретному в м. Біла Церква, частина будинку уже належала йому згідно договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом тієї ж нотаріальної контори, яка зареєструвала обтяження, що суперечило б вимогам законодавства в редакції на час посвідчення угоди та на теперішній час. Правові документи на іншу частину житлового будинку [PERSON] також оформлені до внесення запису про обтяження житлового будинку. Тобто, при внесенні арешту до єдиного реєстру заборон, нотаріус повинен був перевірити, що [PERSON], на майно якої накладено арешт, не є власником житлового будинку чи його частини, та врахувати той факт що права на майно виникли у нього в 1988 році, у [PERSON] в 1999 році та в 2003 році, попередивши їх про існуючий арешт, однак цього зроблено не було, у зв'язку з чим у нього виникли перешкоди у здійсненні права володіти та розпоряджатись своїм майном. Позивач просить усунути йому перешкоди в користуванні житловим будинком по провулку Лазаретному 2, буд. 6 що у м. Біла Церква Київської області, шляхом вилучення з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження - арешт зареєстрований в реєстрі номер 1240593, 16.08.2004 року, реєстратором Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, згідно ухвали Народного суду м. Біла Церква від 28.10.1983 року на цілий будинок за адресою Київська область, м. Біла Церква, провулок Лазаретний 2, буд. 6 31.08.2017 року позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги та просить звільнити з під арешту майно у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: провулок Лазаретний 2, буд. 6 що у м. Біла Церква Київської області, шляхом вилучення з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження зареєстрований в реєстрі номер 1240593, від 16.08.2004 року, реєстратором Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, згідно ухвали Народного суду м. Біла Церква від 28.10.1983 року на цілий будинок. Позивач [PERSON] та представник позивача, за довіреністю у справі, [PERSON] в судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи за сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена, шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий курєр», причини неявки суд не повідомила, заперечення на позов до суду не надала. Представник третьої особи, Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, в судове засідання не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заперечення на позов до суду не надав. Тому, на підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи думку позивача та представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З урахуванням положень статей 55, 124 Конституції України та відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України і ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, проте лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а юрисдикція судів поширюється на всі відносини, що мають правовий характер. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Звертаючись до суду з позовом, позивач мотивував свої вимоги тим, що накладення арешту на майно: житловий будинок по провулку Лазаретний 2, буд. 6 що у м. Біла Церква Київської області, порушуються його права, як власника майна. Так, з матеріалів справи вбачається, що власником частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який знаходиться у м. Біла Церква, по 2- му провулку Лазаретному, 6, є [PERSON], який придбав на підставі договору купівлі-продажу у [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстрованого за № 3-191 від 16.01.1988 року, посвідченого Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою, що підтверджується довідкою комунального підприємства Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» від 26.04.2017 р. № 820 (а. с. 11) та замінено на свідоцтва про право власності на 1/2 частину будинку від 08.04.1994 року (а.с. 10), видане Білоцерківським управлінням житлово-комунального господарства, на підставі рішення Білоцерківського міськвиконкому від 31.03.1994 року № 80 про розрахунок часток у будинку. Власником іншої частини житлового будинку по 2-ому провулку Лазаретний, буд. 6 у м. Біла Церква є [PERSON], яка померла 30 листопада 2011 року,що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7) та право власності на належну [PERSON] частину житлового будинку було зареєстровано, за спадкоємцем її майна, а саме [PERSON], що підтверджується копією довідки приватного нотаріуса від 19.05.2017 року № 244/01-16, згідно якої [PERSON] прийняв спадщину після померлої 30.11.2011 року його матері [PERSON] (а.с. 9). Також, встановлено, що обтяження на житловий будинок було зареєстроване Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою 16.08.2004 року за № 1240593, на підставі ухвали Народного суду м. Біла Церква від 28.10.1983 року б/н., власник який обтяжується [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна виданого 24.11.2016 року номер 73844207(а.с. 12). Судом встановлено, що на момент винесення ухвали Народного суду м. Біла Церква 28.10.1983 року та до теперішнього часу, [PERSON] в житловому будинку № 6 по 2-ому провулку Лазаретний в м. Біла Церква не проживає та за нею не зареєстровано право власності на вказане майно, що підтверджується довідкою КП КОР «Південне БТІ» від 26.04.2017 року № 820 (а.с. 11). Позивач звертався із запитами до Білоцерківського міськрайонного суду та до Київського обласного державного нотаріального архіву, про надання копії ухвали Народного суду від 28.10.1983 року, однак було надано відповіді про те, що відомості щодо накладення арешту відсутні ( а.с.22-27). Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Статтями 391, 392 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачено що внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування у разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. Відповідно до приписів ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 серпня 1976 року "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved