Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, який обґрунтував наступним чином. Він, [PERSON], проживає в [ADDRESS], і є одним із трьох співвласників вказаної квартири. Іншими співвласниками цієї квартири являються [PERSON] та [PERSON]). [INFO] в м. Всеволожськ Ленінградської області, Росія, [PERSON], яка приходилась йому дружиною, померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яку він, [PERSON], прийняв в 6-ти місячний строк після смерті останньої. До складу спадкового майна увійшла частка квартири [ADDRESS], яка належала дружині [PERSON]. За життя померлою заповіт складений не був. У склад сім'ї спадкодавця, крім нього чоловіка, ще входить дочка [PERSON], яка відмовилась від прийняття спадщини своєї матері протягом строку, встановленого ст.. 1270 ЦК України, про що надала відповідну заяву нотаріусу, яка знаходяться серед матеріалів спадкової справи. Отже, він, [PERSON], є єдиним спадкоємцем за законом на майно, яке за життя належало спадкодавцю. Будучи спадкоємцем першої черги за законом об'єкт спадкування він прийняв шляхом подачі протягом 6-ти місяців з часу відкриття спадщини нотаріусу заяви про прийняття спадщини за місцем її відкриття. Крім цього, він постійно проживав у вищевказаній квартирі разом з дружиною на час відкриття спадщини. Проте вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування частки квартири він не має можливості, оскільки розмір частки нерухомого майна, яка належало померлій - невизначений, а тому нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, що розташована в [ADDRESS]. Ураховуючи те, що іншого порядку, поміж судового, чинним законодавством захистити його порушене право не передбачено, просив суд визначити частки співвласників спільної сумісної власності та визнати за ним право власності на частку, що залишилась після смерті дружини. В судове засідання позивач не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач в судове засідання також не з'явилась, в адресованій суду заяві вказала, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення, просила суд розгляд справи проводити без її участі. Ураховуючи те, що сторони не з'явились в судове засідання, скориставшись своїми правами, що передбачені ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів, що містяться у справі не здійснюючи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ст.169, 197 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Всеволожськ Ленінградської області, Росія, померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 05.06.2013 року управлінням РАГС адміністрації MO «Всеволожський муніципальний район» Ленінградської області. Після смерті [PERSON], в розумінні норм ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті вона за життя не зробила. До складу спадкового майна увійшла частка квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, яке видане 22 жовтня 1993 року Липовецькою районною державною адміністрацією на підставі розпорядження №281 від 22.10.1993 року, в силу якого, власниками квартири [ADDRESS] зазначено [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вказане Свідоцтво зареєстроване органами державної реєстрації у відповідності на час діючого тоді законодавства у Вінницькому обласному бюро технічної інвентаризації 12.11.1993 року у реєстрову книгу № 87/1. Факт належності нерухомого майна особам зазначеним у Свідоцтві про право власності на житло доведено також технічним паспортом на квартиру. На виконання роз'яснень викладених у п.24 постанови ПВС України від 30.05.2008 року за №7, судом було витребувано Спадкову справу до майна померлої [PERSON] №188/2013, відповідно до якої судом встановлено, що своїм правом на прийняття спадщини скористався позивач [PERSON], який приходився померлій чоловіком, що доведено свідоцтвом про укладення шлюбу та відмітками зробленими у паспортних документах. Дочка померлої [PERSON] надала нотаріусу заяву, в якій виявила намір відмовитись від належної їй частки у спадковому майні після смерті матері. За наведених обставин слід констатувати, що єдиним спадкоємцем за законом першої черги, згідно правил ст.1261 ЦК України, є чоловік померлої та позивач у справі [PERSON] Судом встановлено, що спадщину [PERSON] прийняв шляхом звернення до нотаріуса у визначений законодавцем шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, на що вказує заява відповідного змісту направлена позивачем в адресу нотаріуса за місцем відкриття спадщини, що міститься серед матеріалів Спадкової справи, а також шляхом постійного проживання із спадкодавцем, що доведено довідкою виданою 07.11.2013 року за №3243 Липовецькою міською радою, що узгоджується з приписами ст.1268, 1269, 1270 ЦК України. Проте постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу [PERSON] від 03.03.2014 року позивачеві було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки розмір частки квартири, яка належала померлій не визначений. На підставі ч. 1 ст. 369 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у прав власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст. 369 ЦК України). В силу ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними (ч.1). У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (абз. 1 ч.2). Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню(ч.4). Із здобутих у справі доказів судом встановлено, що квартира під [ADDRESS], є спільною сумісною власністю трьох осіб, частки кожного з них завідомо не визначені. У даному об'єкті власності наявний факт відсутності існування ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпоряджатися нею. Здійснити поділ нерухомого майна (квартири) за домовленістю між його співвласниками неможливо, оскільки один із співвласників помер, а за його життя договір про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, укладеним не був. Так як у разі поділу майна частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними й інше не встановлено домовленістю між ними та законом, суд дійшов до переконання, що співвласникам спільної сумісної власності належать рівні частки квартири у розмірі по 3/25 кожному(1/3 від 9/25), по 1/9 частці хліва кожному (1/3 від 1/3) та по 1/6 частці погреба кожному (1/3 від 1/2). Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У п.23 постанови ПВС України за №7 від 30.05.2008 року зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З даного питання ВССУ було висловлено правову позицію в Інформаційному листі від 01.03.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", де у п.3.4. зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись до суду із позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги ґрунтуються на нормах закону, а відтак підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 15,16, 368-372, 1226, 1216-1218, 1220-1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1273-1275 ЦК України, ППВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року ЦК України,

Outcome: approved