Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до[PERSON], третя особа: служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування вказаного позову вказувала на те, що перебувала в шлюбі з [PERSON] з березня 2008 року. Від вказаного шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. За час спільного сімейного життя відповідач неодноразово ображав позивачку, підривав її авторитет та принижував її гідність. 31 жовтня 2014 року шлюб з відповідачем було розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва. З вересня 2013 року сторони не проживають разом. Дитина проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] і знаходиться повністю на її забезпеченні. Батько дитини проживає в Російській Федерації. Після розлучення відповідач, як батько дитини, жодним чином не допомагає дитині, не займається вихованням, розвитком дитини, жодним чином не приймає участь у житті дитини, не цікавиться здоров'ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує сина. Син не отримує від батька жодного подарунка на свята. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться життям, не відвідував і не відвідує його вдома, в школі, що підтверджується відповідними письмовими доказами. Після припинення сімейних відносин, Відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, які покладені на нього чинним законодавством та нормами моралі. Відповідач абсолютно не допомагає матеріально утримувати спільну дитину, не цікавиться її життям, не приймає жодної участі у вихованні та розвитку, не спілкується з тином. За час окремого проживання, відповідач жодного разу не бачився з сином. Позивачка вважає, така поведінка відповідача яскраво свідчить про умисне ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків та реалізацію прав, про повну відсутність необхідності у нього спілкуватися з дитиною, її виховувати та приймати участь у її житті. Син не згадує про батька і не вважає його значимою особою в своєму житті. Враховуючи таку поведінку відповідача та абсолютну байдужість у відношенні до сина, позивачка вимушена звертатися з відповідним позовом до суду, щодо позбавлення батьківських прав, так як батько-відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків. Наскільки мені позивачці відповідач має регулярний і стабільний дохід. Адже має постійне місце роботи. Водночас він зобов'язаний нести витрати по утриманню дитини на придбання їжі, одягу, шкільного приладдя тощо. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги за викладеними в позові обставинами, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судові засіданні не з'являвся, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки не повідомляв. Представник прокуратури Деснянського району м. Києва в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи: служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в наданій суду заяві просили розглядати справу за відсутності представника третьої особи та прийняти рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини. Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує позивачка, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з урахуванням висновків третьої особи про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, з 07.03.2008 року по 20.10.2014 року позивачка [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони мають сина: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6). Відповідно до заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20.10.2014 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.7). Відповідно до Акту ЖБК «Автотранспортник-10» від 26.05.2015 року [PERSON], [INFO] проживає в [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до довідки ЖБК «Автотранспортник-10» від 05.01.2016 року [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Як вказувала позивачка в судовому засіданні відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню сина, не цікавиться його здоров`ям, не надає матеріальну допомогу, не піклується про нього. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також інших документів, які стосуються справи. Служба у справах дітей Деснянської районної державної адміністрації надала до суду Висновок № 102/03/31-4592 від 23.05.2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його малолітнього сина: [PERSON], [INFO] (а.с.49,50). За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до вимог ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батька обов'язків не виконує, він не спілкується з дитиною, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавиться його долею, не відвідує, не турбується про фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на виховання, тобто останній у цілому ігнорує факт споріднення з дитиною. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов'язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. На підставі вищенаведеного, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved