Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що 08.11.2012 року Ужгородським міськрайонним судом шлюб між [PERSON]І та [PERSON] розірвано. За час шлюбу у нас народилась дочка [PERSON] 11.10.2011 народження. 05.08.2012 року Ужгородським міськрайонним судом у справі №2/712/49 постановлено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON]І аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку [PERSON], щомісячно починаючи з 19.07.2012 р. і до досгнення ним повноліття. 11.07.2013 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду відповідача позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] Починаючи з березня 2016 року по теперішній час відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання та виховання їх спільної дитини. Вказане підтверджується довідкою від 20.04.2017 року №10-141/17 виданою Ужгородськи ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Крім цього, внаслідок захворювання дитини з діагнозом "Тетрада Фалло" (вроджена вада серця) позивачка несе додаткові витрати на постійне лікування та обстеження. Вказане підтверджується консультативними висновками від 26.10.2016 та від 23.02.2017 року. Як позивачці відомо на даний час відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, без постійного місця роботи, а тому просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини щомісячно в твердій грошовій сумі, яку просила визначити у розмірі по 2000 (дві тисячі) грн. до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд такий задовільнити. Відповідач до судового засіданні не зявився, про час та місце розгляду спраив повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положеннямст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши та оцінивши зібрані докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що 05.08.2012 року Ужгородським міськрайонним судом у справі №2/712/49 постановлено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON]І аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку [PERSON], щомісячно починаючи з 19.07.2012 р. і до досягнення нею повноліття. 11.07.2013 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду відповідача позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] Починаючи з березня 2016 року по теперішній час відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання та виховання їх спільної дитини. Вказане підтверджується довідкою від 20.04.2017 року №10-141/17 виданою Ужгородськи ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 2 і 3 статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05. 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, значне погіршення матеріального становища батька, зміна сімейного стану можуть бути підставами для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3ст.181 СК України).Стаття 192 СК Українитільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 СК Українизміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Таким чином, у разі зміни матеріального становища та сімейного стану платника аліментів, він має право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 05.02. 2014 р. (справа № 143 цс 13). Так, згідно ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихстаттею 184 цього Кодексу Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON]І про збільшення розміру аліментів .

Outcome: approved