Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди. Свої вимоги мотивував тим, що 23 липня 2019 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого [PERSON] (орендодавець) зобов`язався передати фізичній особі-підприємцю [PERSON] (орендареві) в строкове платне користування нежитлове приміщення, група приміщень [ADDRESS] , площею 131,8 кв.м, а орендар зобов`язався прийняти це майно, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення цього договору повернути орендоване майно орендодавцеві в належному стані. 28 жовтня 2019 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 23 липня 2019 року, відповідно до якого сторони за взаємною згодою домовились припинити дію Договору оренди нежитлового приміщення від 23 липня 2019 року з 28 жовтня 2019 року. На теперішній час відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором оренди. У зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди у розмірі 20 000,00 грн., яка складається із заборгованості за орендними платежами у розмірі 16 000,00 грн. та заборгованості за комунальні послуги у розмірі 4 000,00 грн.. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 23 липня 2019 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого [PERSON] (орендодавець) зобов`язався передати фізичній особі-підприємцю [PERSON] (орендареві) в строкове платне користування нежитлове приміщення, група приміщень [ADDRESS] , площею 131,8 кв.м, а орендар зобов`язався прийняти це майно, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення цього договору повернути орендоване майно орендодавцеві в належному стані (а.с. 6-9). Крім того, 23 липня 2019 року позивачем та відповідачем було складено та погоджено акт приймання-передачі нежитлового приміщення за Договором оренди нежитлового приміщення від 23 липня 2019 року (а.с. 10). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди у розмірі 20 000,00 грн., яка складається із заборгованості за орендними платежами у розмірі 16 000,00 грн. та заборгованості за комунальні послуги у розмірі 4 000,00 грн. На підтвердження позовних вимог надав суду договір про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 28 жовтня 2019 року, відповідно до якого сторони за взаємною згодою домовились припинити дію Договору оренди нежитлового приміщення від 23 липня 2019 року з 28 жовтня 2019 року (а.с. 12-13), акт приймання-передачі нежитлового приміщення за Договором оренди нежитлового приміщення від 23 липня 2019 року від 28 жовтня 2019 року (а.с. 14). Між сторонами виникли договірні правовідносини, предметом доказування є порушення чи невиконання умов договору. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном, як передбачено ч. 1 ст. 762 ЦК України, з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідно до ч. 5 ст. 762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ч.3 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату, до договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до п. 3 договору про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 28 жовтня 2019 року сторони домовились, що орендар зобов`язується сплатити заборгованість з орендної плати у розмірі 16 000,00 грн., а також сплатити заборгованість з комунальних послуг у розмірі 4 000,00 грн. в строк до 31 грудня 2019 року, а також сплатити всі необхідні податки та збори, в тому числі за раніше сплачені орендні платежі, відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з досліджених доказів, умови договору оренди відповідачем належним чином не виконані, в передбачені договором строки кошти не неповернуті. Будь-яких доказів на спростування наданого Позивачем позову, Відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов договору оренди. За встановлених обставин позовні вимоги [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди підлягають задоволенню повністю: стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , заборгованість за договором оренди від 23 липня 2019 року у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп., яка складається із заборгованості за орендними платежами у розмірі 16 000,00 грн. та заборгованості за комунальні послуги у розмірі 4 000,00 грн. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved