Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначила, що є власником житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] З 2003 року у вказаній квартирі була зареєстрована відповідач - дружина сина позивача, яка фактично у вказаній квартирі не проживала, оскільки разом із сином позивача постійно проживали спочатку в будинку її батьків, а потім - в будинку по [ADDRESS] Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04.02.2013 року відповідачці було виділено у власність частину вказаного житлового будинку. На даний час відповідач проживає за іншою адресою, але з реєстрації за вказаною адресою не знятий. Визнання відповідача такою, що втратила право користування будинком позивача необхідний позивачу у зв'язку з тим, що дії відповідача обмежують право позивача володіти, користуватись та розпоряджатись належною йому нерухомістю Посилаючись на те, що відповідач більше одного року без поважних причин не проживає в квартирі, що належить позивачу - позивач просив визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, підтвердивши, що тривалий час не реалізовує свого права на проживання в житлі позивача, оскільки фактично проживає в іншому житлі. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав третіх осіб та є підставою для задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, свідчення [PERSON] та [PERSON], які вказали, що відповідач взагалі не проживала в квартирі позивача, а лише була там зареєстрована, дослідивши наявні у справі матеріали (акт депутата про встановлення факту не проживання від 16.07.2014 року; копію договору купівлі-продажу від 22.08.1992 року; копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 03.08.2010 року; довідку асоціації співвласників багатоквартирних будинків м. Баштанка від 08.07.2014 року № 462; копію технічного паспорту на квартиру; копію виконавчого листа Баштанського районного суду Миколаївскої області від 11.01.2013 року про вселення відповідачки; копію рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04.02.2013 року; копію будинкової книги; довідку Баштанського районного сектору УДМС України в миколаївській області від 05.08.2014 року № 563 про реєстрацію відповідача), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що позивачу належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] Відповідач з жовтня 2003 року зареєстрована у вказаній квартирі, але понад рік в ній не проживає, оскільки постійно проживала в іншому житлі. Вказані дії відповідача обмежують право позивача володіти, користуватись та розпоряджатись належною йому нерухомістю. Між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідача житловим будинком позивача, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачем та відповідачем договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі) і відсутні будь-які дані про досягнення між сторонами домовленостей по всім істотним умовам договору найму житла (предмет, строк, плата). Згідно з ч. 1 ст. 311 та ст. 391 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК України. Згідно з вимогами ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрована в квартирі по [ADDRESS] та з моменту реєстрації відповідача у вказаному будинку вона набула право користування цією квартирою, але понад рік не реалізовує його і по теперішній час фактично проживає за іншою адресою та будь-яких правочинів стосовно володіння та користування житловим будинком позивача відповідач не укладала, тому реєстрація відповідача у будинку позивача неправомірно обмежує його правомочності по користуванню та розпорядженню належним йому майном. У зв'язку з наведеним відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] При цьому, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Внаслідок задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved