Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» на його користь компенсацію за невиплачену заробітну плату за період з вересня2012 року по червень 2013 року та за невикористану відпусткув сумі 66225 грн. 88 коп., а також моральне відшкодування в сумі 100000грн. У судове\~засідання позивач не зявився, надіслав клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, проти чого і не заперечив і позивач, з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, зясувавши дійсні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивача 08.09.2009р. прийнято на посаду начальника пресово-кузовного цеху в ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 01.04.2011р. позивач переведений на відокремлений структурний підрозділ ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду начальника пресово-кузовного цеху. 05.06.2013р. позивач був звільнений згідно з п.1 ст. 37 КЗпП України за згодою сторін. За період вересень 2012р. по червень 2013р. робота підприємства значно погіршилась, заробітна плата виплачувалась з запізненням і не в повному обсязі . Вказане встановлено рішенням Франківського районного суду м.Львова від 19.06.17р.,яким вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" в користь [PERSON] невиплачену заробітну плату за період з вересня 2012 року по червень 2013 року в розмірі 53942,76 грн.та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільнені з 05.06.2013р. по 19.06.2017р. в розмірі 123\~342 грн., що становить загальну суму боргу 177\~284,76 грн. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідач в судове засідання не зявився, відзиву на позов та доказів на його спростування не подав. Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1 ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата- це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України Про оплату праці від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно- правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Згідно з ст. 2 Закону України Про оплату праці основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Положеннями статті 34 Закону України«Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2001 року). Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно тдо ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно до ч.3\~ст.23 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~- під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства України моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підставний та підлягає часткового задоволення та до стягнення підлягає 66 225грн. 88 коп. - компенсації за не виплачену позивачу заробітну плату за період з вересня 2012р. по червня 2013 р., та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості 2000 грн. моральної шкоди, а всього - 67225 грн. 88 коп. (шістдесят сім тисяч двісті двадцять пять) грн. 88 коп. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1600 гривень.

Outcome: approved