Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду , відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно. Позовна заява мотивована тим, що 02 грудня 1999 року помер батько позивача [PERSON], про що Київським відділом реєстрації актів громадянського стану складено актовий запис про смерть №1497 від 08 грудня 1999 року. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої 1/12 частина домоволодіння за адресою: м.Донецьк, вул.Венгерська, б. 3-3 «А». \~ \~ \~ \~ В звязку з відсутністю підтвердження факту встановлення спадщини, нотаріусом було відмовлено у оформленні позивачеві права власності на спадкове майно. В судове засідання представники сторін не зявилися , суд, у відповідності до положень ч.2 ст.169 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі наданих письмових доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02 грудня 1999 року помер батько позивача [PERSON], про що Київським відділом реєстрації актів громадянського стану складено актовий запис про смерть №1497 від 08 грудня 1999 року. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої 1/12 частина домоволодіння за адресою: м.Донецьк, вул.Венгерська, б. 3-3 «А». \~ \~ \~ \~ Так, згідно свідоцтва про право власності за заповітом, виданого 28 квітня 1993 року, після смерті [PERSON] належне йому майно 1/6 частину домоволодіння за адресою: м.Донецьк, вул.Венгерська, б. 3-3 «А» успадкували [PERSON] та [PERSON]. До 19.01.1996 року правовідносини щодо реєстрації будинків регулювались Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства Української РСР, згідно п. 6 якої не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але не приєднані до них (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). При цьому, в Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом від 31.10.1975 року №45/5, вказано, що підтвердженням належності будинку можуть служити відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради депутатів трудящих. У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1258, ч.1 ст.1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Виходячи з вищенаведеного та

Outcome: approved