Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивачі у листопаді 2016 року звернулися до суду з названим позовом , в якому вказували, що 07.04.2014 року за вироком Володарського районного суду Київської області [PERSON] визнано винним та засуджено за ст.ст. 358 ч.3, 358 ч.4, 190 КК України. Вироком суду було встановлено факт вчинення [PERSON] злочину, а саме заволодіння майном, що належало їм [PERSON] та [PERSON], що спричинило їм матеріальну шкоду на суму 139859,00 грн. Окрім завданої внаслідок злочину матеріальної шкоди, їм було завдано і моральну шкоду. Позивачі просять суд стягнути з [PERSON] на їх користь матеріальну шкоду в розмірі 85288,36 грн., моральну ( немайнову) шкоду на користь [PERSON] в розмірі 38 690,00 грн., та на користь [PERSON] моральну ( немайнову) шкоду в розмірі 31900,00 грн. 16.01.2017 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] [PERSON] та позивача [PERSON] про зменшення розміру позовних вимог, якою просять суд стягнути з [PERSON] на їх користь матеріальну шкоду в розмірі 80277,79 грн., моральну ( немайнову) шкоду на користь [PERSON] в розмірі 5000,00 грн., та на користь [PERSON] моральну ( немайнову) шкоду в розмірі 5000,00 грн. Просили суд задоволити позовні вимоги та розглядати справу за їх відсутності ( а.с.59,60). Відповідач в судове засідання не з'явився. На адресу суду подав заяву , якою просить суд розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечував проти стягнення з нього матеріальної шкоди в розмірі 80277,79 грн., та моральну ( немайнову) шкоду на користь позивачів по 5000,00 грн.( а.с.61). Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб , які беруть участь у справі , чи у разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У разі визнання відповідачем позову суд відповідно до ст. 174 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з роз'яснень п.24 постанови Пленуму Верхового Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Окрім того у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України 18 грудня 2009 року № 14 від "Про судове рішення у цивільній справі" за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Суд ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію представника позивача [PERSON] - [PERSON], позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] викладені ними у відповідних заявах , що надійшли до суду та матеріалами справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. По справі встановлено, що 07.04.2014 року вироком Володарського районного суду Київської області [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України. Вироком суду встановлено, що [PERSON] шляхом обману [PERSON] та [PERSON] заволодів медом вагою 3607, 4 кг, вартістю 35 грн за 1 кг, на загальну суму 126259 грн, а також тарою, в якій мед знаходився, а саме: відрами з полімерного матеріалу, ємкістю 20 л в кількості 60 штук, вартістю 20 грн за 1 штуку; бідоном з полімерного матеріалу, ємкістю 40 л, в кількості 5 штук, вартістю 110 грн за 1 штуку; бідоном з полімерного матеріалу, ємкістю 20 л, в кількості 5 штук, вартістю 70 грн за 1 штуку; бідоном алюмінієвим, ємкістю 40 л, в кількості 25 штук, вартістю 460 грн за 1 штуку, на загальну суму 13 600 грн. Своїми злочинними діями [PERSON] завдав [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 139859 грн., що є великим розміром ( а.с.11-15). Відповідно до положень ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів, вина відповідача щодо завданої матеріальної шкоди повністю доведена вироком Володарського районного суду Київської області від 07.04.2014 року. Матеріали справи вказують, що відповідач заподіяв позивачам матеріальну шкоду на загальну суму 38690,00 грн. В добровільному порядку частково відшкодував заподіяну ним шкоду у розмірі - 5011,00 грн., залишок невідшкодованої шкоди становить 80277,79 грн. з розміром якої повністю погоджується відповідач, визнаючи позовні вимоги позивачів. Одночасно позивачі ставлять питання про стягнення з відповідача моральної шкоди, яку вони оцінили по 5 000 грн. для кожного. Задовільняючи вимоги в цій частині суд виходить із наступних міркувань. Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України). Статтею 1167 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, в даному випадку причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями відповідача та спричиненням моральної шкоди позивачам присутній та доведенню не підлягає, оскільки відповідач визнав позовні вимоги у повному розмірі. За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачів, на користь яких ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог ( за стягнення матеріальної шкоди розмір судового збору становить 1600 грн. та за стягнення моральної ( немайнової шкоди 1600 грн. , всього 3200 грн.).

Outcome: approved