Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 12844,26грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 19271,32коп. та моральної шкоди в розмірі 2000,00грн. зазначивши в позовній заяві, що 26 вересня 2000 року його було прийнято на роботу до ВАТ «Запорізький завод високовольтної апаратури» на посаду слюсаря-ремонтника третього розряду. Внаслідок перетворення ВАТ «Запорізький завод високовольтної апаратури», його майно, права та обовязки з 10 квітня 2011 року перейшли до Командитного товариства запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов і компанія». 14 червня 2016 року позивача було звільнено за його власним бажанням. У відповідності до ст. 116 КЗпП України, відповідач був зобовязаний в день звільнення, виплатити йому всі належні йому суми, однак розрахунок з ним не проведений по теперішній час. Вважає свої права порушеними, та просить стягнути з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 12844,26грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 19271,32грн. та моральної шкоди в розмірі 2000,00грн. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд стягнути з відповідача належну йому заробітну плату, середній заробіток за час затримки розрахунку просив стягнути у розмірі 19271,32коп. Також пояснив суду, що діями відповідача йому завдано моральної шкоди, оскільки він змушений був брати гроші у борг та постійно обмежувати себе у придбанні товарів першої необхідності. Представник відповідача проти позову заперечував частково з підстав викладених у письмових запереченнях на позовну заяву. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: 26 вересня 2000 року позивача було прийнято на роботу до ВАТ «Запорізький завод високовольтної апаратури» на посаду слюсаря-ремонтника третього розряду. Внаслідок перетворення ВАТ «Запорізький завод високовольтної апаратури», його майно, права та обовязки з 10 квітня 2011 року перейшли до Командитного товариства запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов і компанія». 14 червня 2016 року позивача було звільнено за його власним бажанням відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України. Факт і строки трудових відносин підтверджуються записами в трудовій книжці позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні, підприємство має виплатити працівнику всі належні йому сум, а про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При звільненні і до теперішнього часу відповідач належного розрахунку не провів і жодних сум не виплатив. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата в розмірі 12844,26грн., відповідно до довідки КТ «ЗЗВА» №173 від 08.11.2016року. Відповідно до ч. 3 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власники або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. З огляду на те, що відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні, стягненню на користь останнього підлягає середній заробіток за кожен день затримки розрахунку, виходячи з середньоденного доходу позивача, який складав 253,57грн., та становить, за період з 15.06.2016р. по 03.10.2016р. - 19271,32грн. Відповідно до частини 1 ст. 237-1 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязані відшкодувати завдану ними моральну шкоду працівнику. Ст. 23 ЦК України зазначають, що особа мас право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Тому суд, вважає заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 2000,00грн. законними та обґрунтованими та такими, що відповідають вимоги розумності і справедливості, оскільки внаслідок тривалої і систематичної не виплати належних сум заробітної плати, позивач зазнавав моральних страждань повязаних з відсутністю грошових коштів для існування. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору за вимогами майнового і немайнового характеру в розмірі 1102,40грн.

Outcome: approved