Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з майна. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що з 2003 року позивач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS]. В 2016 році, бажаючи подарувати дану квартиру і перебуваючи у кабінеті приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рильської Л.С., вона дізналась, що на її квартиру постановою №45-Л/А прокурора Харківського району м. Києва 16.03.1996 року був накладений арешт. Підстави для її винесення були відсутні, оскільки ні вона, ні її чоловік під судом і слідством не були, кримінальних діянь не вчиняли, кримінальні справи відносно них не порушувались. Згідно листа Першої Київської державної нотаріальної контори копія постанови у них не збереглась. Звернувшись до Київської місцевої прокуратури №2, [PERSON] отримала відповідь, що зняти арешт немає можливості, так як відсутня копія даної постанови і невідома кримінальна справа, за якою було винесено дану постанову. За таких обставин просить зняти арешт з вказаної квартири, оскільки він перешкоджає здійсненню права власності позивачці, а крім того, був накладений незаконно, так як на момент винесення даної постанови 16.03.1996 року дана квартира не належала на праві власності, а перебувала у державній власності і не була приватизована. Представник відповідача Київської місцевої прокуратури №2 Стрільчук Н.О. в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що у суду відсутні підстави для зняття арешту з квартири позивачки, оскільки відсутня сама постанова про накладення арешту, а також відсутні дані по якому провадженню був накладений арешт на зазначену квартиру. Представник відповідача Першої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, а у направленому листі до суду відповідач просив розглянути справу у відсутність свого представника та прийняти рішення згідно чинного законодавства України (а.с.50). Представник відповідача Міністерства юстиції України в судове засідання також не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, а у направленому запереченні до суду вказаний відповідач просив розглянути справу у відсутність свого представника та прийняте рішення залишити на розсуд суду (а.с.29-32). Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. У відповідності до ч.4, ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначає ч.1, ст.321 ЖК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні, 4 березня 2003 року відділом приватизації державного житлового фонду Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації було видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] (а.с.36). 8.04.2003 року дане свідоцтво було зареєстроване в КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на нерухоме майно" за №3073 (а.с.36, зворот. бік). Викладену інформацію підтвердило у своїй інформаційній довідці 2.08.2016 року те ж комунальне підприємство (а.с.37). Дана квартира є однокімнатною, ізольованою жилою площею 17,4 м2, загальною площею 38,8 м2, яка розташована на 1 поверсі 16-типоверхового будинку, про що йдеться у технічному паспорті квартири (а.с.4-5). Як наголошує ч.2, ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, [PERSON] 8.04.2003 року набула права власності на вказану квартиру у встановленому законом порядку. Як вбачається із інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 4.08.2016 року (а.с.3) постановою №45-Л/А прокурора Харківського району м. Києва 16.03.1996 року був накладений арешт на квартиру [ADDRESS], власником якої є [PERSON] Даний арешт був зареєстрований 26.10.2004 року за №1412731 реєстратором Першою Київською державною нотаріальною конторою. Оцінюючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що постанова №45-Л/А, винесена прокурором Харківського району м. Києва 16.03.1996 року, є незаконною, оскільки на дату її винесення вказана квартира не була приватизованою, перебувала у державній формі власності, і зрозуміло, не належала [PERSON] на праві власності, а накладення арешту на майно можливе тільки за умови, якщо воно належить особі на праві власності. Крім того, зазначений вище арешт був зареєстрований Першою Київською державною нотаріальною конторою тільки 26.10.2004 року, тобто через 8 років і 6 місяців після винесення даної постанови. Як роз'яснює п.2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 3.06.2016 року №5 „Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Як вбачається із відповідей Київської міської прокуратури та Київської місцевої прокуратури №2 надати копію постанови №45-Л/А прокурора Харківського району м. Києва від 16.03.1996 року не надається можливим в зв'язку з відсутністю інформації щодо номеру кримінальної справи та особи обвинуваченого (а.с.52-53). Крім того, згідно книг вхідної кореспонденції постанова №45-Л/А прокурора Харківського району м. Києва від 16.03.1996 року у Київській місцевій прокуратурі №2 не зберігається (а.с.84). Згідно відповідей Департаменту інформаційних технологій МВС України від 6.09.2017 року та Головного слідчого управління Національної поліції України від 20.09.2017 року за обліками ДІТ МВС України відомості відносно [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO] відсутні (а.с.80), вказані особи до кримінальної справи не притягувались, не знятої чи не погашеної судимості не мають, в розшуку не перебувають (а.с.82). Відповідно до номенклатури справ Першої Київської державної нотаріальної контори за 1996 рік термін зберігання документів, на підставі яких були накладені (зняті) арешти на майно, складає 3 роки, тому постанова №45-Л/А від 16.03.1996 року не збереглась (а.с.61). За змістом відповідей Дарницького і Дніпровського районних судів м. Києва в період з 1995 по 1998 роки справ відносно [PERSON] не зареєстровано і судом не розглядалось (а.с.62; 71). Згідно ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Аналізуючи докази, надані сторонами по справі, суд приходить до висновку, що оскільки представник позивача довів у судовому засіданні обставини безпідставного перешкоджання позивачу у здійсненні нею права власності на її квартиру, а відповідачі, включаючи і Київську місцеву прокуратуру №2, не довели суду обґрунтованість винесення постанови №45-Л/А від 16.03.1996 року та необхідність її дії на даний час, приймаючи незаконність її винесення, описану вище, тому вказаний арешт зі спірної квартири необхідно зняти, задовольнивши таким чином позовні вимоги.

Outcome: approved