Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

\~\~\~\~ Позивач звернулася до суду з позовною заявою, яку уточнила , до Прокоф»єва [PERSON] про стягнення грошової компенсації в розмірі 66667,00 грн. (шістдесят шість тисяч шістсот шістдесят сім гривень 00 копійок), в якій просила стягнути з відповідача [PERSON]»єва [PERSON] на користь позивача [PERSON]»євої [PERSON] грошову компенсацію вартості частки позивача [PERSON]»євої [PERSON] в автомобілі MERCEDES-BENZ 308 D, державний номер [NUMBER], двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], колір жовтий, 2001 року випуску в розмірі 66 666,00 грн., оскільки станом на 25.10.2012 року, тобто на час продажу, автомобіль MERCEDES-BENZ 308 D, державний номер [NUMBER], двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], колір жовтий, 2001 року випуску належав позивачу [PERSON]»євій [PERSON] та відповідачу [PERSON]»єву [PERSON]. \~\~\~\~ В обґрунтування уточненої позовної заяви вказує, що з 01.01.2004 року по вересень 2012 року позивач та відповідач проживали разом однією сім»єю як чоловік та дружина. У квітні 2008 року під час спільного проживання відповідач придбав автомобіль MERCEDES-BENZ 308 D, державний номер [NUMBER], двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], колір жовтий, 2001 року випуску. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.08.2014 року питання щодо вищевказаного атомобіля не вирішувалося. Станом на момент подання уточненого позову тобто 04.10.2016 рік ринкова вартість автомобіля становить 100 000\~грн.. \~\~\~\~ Позивач проживає з дитиною інвалідом\~дитинства ,яка потребує постійного нагляду, через що позивач не має змоги працювати. Позивач не має можливості користуватись вказаним майном , і оскільки автомобіль неподільна річ звернулась до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON]»єва Н.Л. , допитана також і в якості свідка, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Пояснила, що автомобіль було придбано за спільні кошти , під час проживання сім»єю позивача та відповідача, також кошти на автомобіль надавали батьки позивача, а отже спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. І оскільки відповідач продав автомобіль без відому позивача то вона має право на компенсацію вартості автомобіля відповідно її частини. Позивач вказує, що разом з нею проживає дитина інвалід дитинства, яка потребує постійного лікування , догляду та турботи, а тому її частка повинна бути 2/3 частини, а позивача 1/3 частини вартості проданого автомобіля, а тому просить стягнути з відповідача 66666,00 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, надав пояснення відповідно позову. Далі надав суду заяву про закінчення розгляду справи за його відсутності. Відповідач [PERSON]»єв А.В. в судовому засіданні як відповідач так і в якості свідка , суду пояснив, що позовні вимоги він не визнає повністю, пояснив що в квітні 2008 року він придбав спірний автомобіль за 10000 дол. США, офіційцно на той момент він не працював, гроші йому надала його мати 5000 дол. та позичив [PERSON] 5000 дол. на чотири роки, при купівлі автомобіля позивач не була присутня. Він користувався автомобілем, а потім продав його братові, брат віддавав кошти за автомобіль частинами. На момент коли потрібно було віддавати кошти [PERSON] в 2012 році, коштів не було і тому відповідач переоформив машину на [PERSON] в рахунок повернення боргу. Відповідач погодився, що вартість автомобіля 100000 грн. Далі відповідач надав суду заяву про закінчення розгляду справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що відповідач придбав автомобіль за кошти батьків, а отже це особисто його автомобіль, крім того позивачем не доведено, що автомобіль було придбано під час цивільного шлюбу. Позов не визнає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що в 2008 році мати відповідача попросила в борг гроші 5000 дол. США, на 3-4 роки. Свідок позичила. Коли прийшов строк віддавати в 2012 році , мати відповідача сказала, що коштів немає. Тоді свідок сказала, щоб віддали їй машину в рахунок боргу. В листопаді 2012 року на неї було переоформлено спірну машину та вона її забрала. За скільки відповідач придбав машину свідок не знає. Суд 01 11 2017 року розглядає справу, у відповідності до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справ, вислухавши доводи сторін , покази свідків, та надані докази, суд\~приходить до наступного: Згідно ч.3ст.10 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.2ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 01.01.2004 року по вересень 2012 року позивач та відповідач проживали разом однією сім»єю як чоловік та дружина, що підтверджується рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.08.2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.12.2014 року залишено в силі. Згідно ч. 3\~ст. 61 ЦПК України\~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином обставини, які встановлені судовим рішенням не підлягають доказуванню. У квітні 2008 року під час спільного проживання відповідач придбав автомобіль MERCEDES-BENZ 308 D, державний номер [NUMBER], двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], колір жовтий, 2001 року випуску. Згідно відповіді на запит Центру надання послуг пов»язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Кривий Ріг та Криворізького району в Дніпропетровській області, встановлено, що автомобіль MERCEDES-BENZ 308 D, державний номер [NUMBER], двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], колір жовтий, 2001 року випуску був зареєстрований за гр. [PERSON]»євим [PERSON] та 25.10.2012 року знятий з обліку для подальшої реєстрації. На теперішній час автомобіль MERCEDES-BENZ 308 D, державний номер [NUMBER], двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], колір жовтий, 2001 року випуску зареєстрований на підставі довідки-рахунку серії ДПІ 766496 від 25.10.2012 року за гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає в м. Кривому Розі по бул. Європейський , 18/11. Тобто 25.10.2012 року відповідач продав спірний автомобіль третій особі без згоди та відому позивача. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.08.2014 року вирішувалося питання щодо іншого спільного майна подружжя, але питання щодо атомобіляMERCEDES-BENZ 308 D, державний номер [NUMBER], двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], колір жовтий, 2001 року випуску не вирішувалося. Роз'ясненням, які надані Пленумом Верховного Суду України в п. 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», відповідно до яких, вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а\~\~за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Ринкова вартість автомобіля становить 100000\~грн., сторони погодилися з даною вартістю автомобіля, тобто його вартість не оспорюється. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюється положеннями\~статті 65 СК України. Норми\~СК України\~у статтях\~57,\~60\~встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є:1) час набуття такого майна,2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття),3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма\~статті 60 СК України\~вважається правильно застосованою. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 23,24\~постанови від 21 грудня 2007 року №11 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб , розірвання шлюбу , визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства , з'ясувати джерело і час його придбання . До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя, та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї ( ч.4\~ст. 65 СК України). Отже, з 01.01.2004 року по вересень 2012 року позивач та відповідач проживали разом однією сім»єю як чоловік та дружина. Спірний автомобіль MERCEDES-BENZ 308 D, державний номер [NUMBER], двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], колір жовтий, 2001 року випуску був придбаний в 2008 році, тобто під час проживання сторін, як чоловіка та жінки однією сім»єю. Джерелом набуття автомобіля були спільні кошти подружжя, адже жодного допустимого доказу, що автомобіль було придбано за особисті кошти відповідача , судом не встановлено, а відповідачем не надано. Що стосується мети придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя, то встановлено, що автомобіль використовувався тільки відповідачем, але не через те, що його було придбано для відповідача, а тому, що позивачеві не надавалася змога ним користуватися. Отже суд приходить до висновку, що автомобіль MERCEDES-BENZ 308 D, державний номер [NUMBER], двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], колір жовтий, 2001 року випуску є спільною сумісною власністю подружжя. Частиною першою\~ст. 70 Сімейного кодексу України\~передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 70 ч. 2,3 Сімейного кодексу України, при вирішенні спору про поділ майна\~суд\~може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення\~сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне\~майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням\~суду\~частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також\~непрацездатні\~повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як вбачається з матеріалів справи з позивачем проживає дитина інвалід з вродженою вадою серця, Прокоф»єва [PERSON], [INFO], яка потребує лікування, а розміру аліментів не достатній. А отже у суду є підстави для відступу від засад рівності часток подружжя, передбачених ч.ч. 2,3\~ст. 70 Сімейного кодексу України\~, а тому частки в спірному майні подружжя в цьому випадку мають бути 2/3 позивача та 1/3 відповідача. \~\~\~\~ Згідно п. 25Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5ст. 71 СКщодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбаченихст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. \~\~\~\~ Відповідно до ч.1, 2, 4, 5\~ст. 71 СК України\~майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускаються лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. \~\~\~\~ Відповідно до\~ст.364 ЦК України\~якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. \~\~\~\~ При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок відповідної грошової суми. \~\~\~\~ Згідно роз»яснень п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім»ї, або приховав його то вартість такого майна враховується при поділі». Така ж позиція викладено в ухвалі ВССУ від 02.03.2016 року (6-34684ск15), один з подружжя може вимагати від іншого частину вартості майна, яке було відчужене без згоди та проти волі іншого. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4\~ст. 60 ЦПК України). У цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії» вказує, що хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов'язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень. Європейський суд з прав людини також наголошує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи (рішення у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні з позовом до суду судовий збір не сплачувала, то такий збір необхідно стягнути за ставками на день звернення з позовом до суду - 910.27 грн. за позовну заяву з відповідача на користь держави. Крім того, позивач сплатила 1550 грн. та 900 грн. за послуги адвоката, що підтверджено актами розрахунків та квитанціями . та просить стягнути їх на її користь з відповідача. Крім того , в ході розгляду даної справи ухвалою суду від 14 травня 2015 року\~\~було задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, та накладено арешт на автомобіль MERCEDES-BENZ 308D, державний № AE6635НВ, двигун № [NUMBER], кузов WDB9036121R274565, який належить [PERSON],\~ [INFO], РНОКПП [NUMBER], яка зареєстрована за адресою:50038,\~\~\~\~ [ADDRESS]. Відповідно до ст. 154 ч 6 ЦПК України ... суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи, що автомобіль знаходиться у власності третьої особи, по справі винесено рішення, суд вважає за можливе скасувати заходи забезпечення позову. \~\~\~\~ На підставі викладеного і

Outcome: approved