Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Давидівської об'єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок, під. літ. А-2, загальною площею 235,5 кв.м., господарську будівлю, під. літ. Б-1, ворота, яму вигрібну, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO]. померла позивача мати, [PERSON] після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої увійшов житловий будинок, під. літ. А-2, загальною площею 235,5 кв.м., з господарськими будівлями по [ADDRESS]. За життя мати позивача не встигла належним чином оформити право власності на житловий будинок, що унеможливлює ним реалізацію права на спадкування через нотаріальну контору. Спадкоємцями після її смерті є позивач, який проживав разом з нею на момент смерті та прийняв спадщину, брат та батько на спадкове майно не претендують, а отже лише через подання позову до суду може успадкувати належне майно спадкодавця. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак від його представника за дорученням [PERSON] надійшла заява про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задоволити. Представник відповідача Давидівської об'єднаної територіальної громади в судове засідання не з'явився, проте належним чином був повідомлений про судове засідання. Інші відповідачі в судове засідання не зявились, подали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність та про визнання позовних вимог. Відповідно до ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини, на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. Судом встановлено, що [INFO]. померла позивача мати, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], видане виконавчим комітетом Ямпільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, актовий запис за №20. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшлов житловий будинок А-2, 1989 року побудови, загальною площею 235,5 кв.м., господарська будівля, під. літ. Б-1, ворота, яма вигрібна, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що за життя спадкодавець не зареєстрував своє право власності на спірний житловий будинок. Проте на підставі рішення виконкому Пустомитівської районної Ради народних депутатів №45 від 18.01.1979р. та свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР №45 від 18.01.1979р., надано [PERSON] дозвіл на будівництво житлового будинку в с. Чишки та в подальшому останньою отримано будівельний паспорт. Судом встановлено, що згідно акту прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та господарських приміщень від 08.09.1988р.закінчений будівництвом житловий будинок та господарські приміщення на земельній ділянці [PERSON] в с. Чишки вважати прийнятим в експлуатацію. З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовленого 11.08.2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Бюро-Львів» вбачається, що дійсно під [ADDRESS] є житловий будинок А-2, загальною площею 235,5 кв.м. рік побудови 1989, при ньому господарська будівля Б-1, яма вигрібна в, ворота №1. На підставі наведеного, суд вважає доведеним, що за життя спадкодавець [PERSON] набула право власності на житловий будинок, господарські будівлі, споруди під [ADDRESS] на підставах, що не заборонені законом, тобто правомірно. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до положень ст. 100 та ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час виникнення права в моєї матері на вказаний будинок, громадяни могли мати у власності житловий будинок. А саме ст. 100 ЦК Української РСР визначалось, що в особистій власності громадян може бути зокрема і жилий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Зокрема ,статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлені особливості державної реєстрації прав на об'єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку. Документами, що підтверджують право власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди ,прибудови до них, що побудовані до 5 серпня 1992 року, і щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, є виписка із по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради(якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Окрім того судом встановлено, що за життя спадкодавець [PERSON] на випадок смерті своїм майном не розпорядилася, а тому спадкування її майна здійснювалось між спадкоємцями почергово за законом. Судом встановлено, що відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] були позивач, [PERSON] син спадкодавця та відповідачі - [PERSON], чоловік спадкодавця та [PERSON], син спадкодавця. Встановлено, що відповідачі від прийняття спадщини після смерті [PERSON] відмовились в користь позивача. Згідно приписів ст.548 Цивільного кодексу Української РСР (що діяв на момент смерті спадкодавця), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 Цивільного кодексу РСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, [PERSON] до дня смерті проживала в с. Чишки разом позивачем, а отже останній відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON], фактично вступивши в управління та користування спадковим майном. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Приписами ст.. 328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що спадкодавець [PERSON] на законних підставах набула право на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], а також те, що позивач вчинив усі дії, що свідчать про прийняття ним спадщини після смерті спадкодавця, також те, що ухвалення рішення в користь позивача не порушує прав третіх осіб, те що позивач у позасудовому порядку не має можливості здійснити спадкування, а також безумовне визнання позову відповідачами, [PERSON] та [PERSON], суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачами підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved