Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 03 березня 2017 року між ними був зареєстрований шлюб у Ковпаківському районному у місті Суми відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 201. Від подружнього життя сторони неповнолітніх дітей не мають. Через деякий час після укладення шлюбу відповідач звільнився з роботи, почав систематично вживати алкогольні напої та застосовувати до позивача фізичну силу. Не дозволяв влаштовуватися на роботу, через що позивач була змушена позичати гроші у сусідів, адже грошей на постійне проживання не було. Забороняв роками телефонувати та спілкуватися із сином та батьками, а якщо й дозволяв, то лише для того, щоб позичити гроші. У зв`язку з чим,позивач вирішила підти від чоловіка та почати жити окремо. Вже тривалий час кожен із подружжя проживає окремо в різних містах, фактично сім`я припинила своє існування, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому позивач і звернулася до суду з позовом розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином. Згідно письмових заяв просила розгляд справи проводити без її участі. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, категорично наполягає на розірванні шлюбу, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а надання строку для примирення є недоцільним. Відповідач, який бере участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення Державної установи «Сумський слідчий ізолятор», заявлені позовні вимоги не визнав, категорично заперечив щодо розірвання шлюбу та просить етапувати його до Ічнянського районного суду Чернігівської області для надання можливості поспілкуватися з позивачем з метою примирення та збереження шлюбу. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03 березня 2017 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03 березня 2017 року (а.с.8). Від подружнього життя сторони неповнолітніх дітей не мають. Як встановлено в судовому засіданні спільне подружнє життя між сторонами припинено з 13 серпня 2020 року. Відповідно до\~статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою\~статті 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою\~статті 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою\~статті 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із\~статтею 111 СК України\~суд вживає\~заходів щодо\~примирення подружжя,\~якщо це\~не суперечить\~моральним засадам\~суспільства. У п. 10\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України "Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя"\~N\~11\~від 21 грудня 2007 року\~надано роз`яснення, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Закон не\~визначає,\~які саме\~заходи можуть\~застосовуватися судом\~для примирення\~подружжя,\~і це\~не випадково,\~оскільки такі\~питання можуть\~вирішуватися виключно\~у процесі\~розгляду конкретної\~справи. Сімейний кодекс України не містить переліку таких заходів, але в п. 5 ст. 191 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може зупинити розгляд справи про розірвання шлюбу і призначити подружжю строк для примирення (не більше шести місяців). Системний аналіз норм\~СК України\~вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі №442/6319/16-ц,/ постанова від 30 травня 2019 року. Позивач в позовній заяві та в письмових заявах, пов`язаних з розглядом справи стверджує, що не бажає в подальшому підтримувати сімейні стосунки з [PERSON] , шлюбні відносини між ними погіршилися, що призвело до їх фактичного припинення. Ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання також припинено, їхня сім`я існує лише формально. Крім того зазначає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам. Крім того, в судовому засіданні відповідач підтвердив, що позивач всіляко уникає з ним спілкуватися, фактично «втекла» та проживає в іншому місті, при цьому їй відомо про його перебування в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», проте, жодної спроби поспілкуватися, в тому числі приїхати до відповідача, позивач не вживає. \~Тобто підстав\~для вжиття судом заходів щодо примирення подружжя, в тому числі надання сторонам строку на примирення, суд не вбачає. Обмежень щодо пред`явлення позивачем позову про розірвання шлюбу, з урахуванням положень\~ст.110 СК України, не встановлено. За таких обставин, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що позивач категорично заперечує проти збереження їх сім`ї та наполягає на розлученні, мотивуючи протиправною поведінкою з боку відповідача, а відповідач в судовому засіданні не навів суду достатніх та обґрунтованих мотивів щодо необхідності та можливості вжиття заходів щодо примирення подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства та не порушували прав позивача, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, відсутність спільних неповнолітніх дітей, те що шлюбні стосунки фактично припинились з 13 серпня 2020 року і перебування їх у шлюбі носить виключно формальний характер, суд встановив справжнє прагнення позивача до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами - неможливе, перспектива відновлення родини втрачена, а збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення в даній справі, в зв`язку із чим даний позов і підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст.113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, позивач в своїй заяві від 16 грудня 2020 року просить відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] », тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу змінити позивачу прізвище на « [PERSON] ». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved