Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якій позивач просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 19.10.2013 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №880. Від шлюбу у сторін є малолітня донька [PERSON] , [INFO] .Підставою для позову є розбіжність поглядів з відповідачем на подружнє життя, сім`ю, погіршення взаємовідносин. З грудня 2018 року вони фактично припинили подружнє життя і з того часу проживають окремо. Позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Ухвалою суду від 11.03.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просить прізвище "[PERSON]" залишити без змін. Відповідач у судове засідання також не з`явився, але надав до суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог, та просить розглянути справу за його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У судовому засіданні встановлено, що 19.10.2013 року між [PERSON] до [PERSON] , було зареєстровано шлюб (а.с.11). Від сумісного проживання сторони мають малолітнього доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Як вбачається з позовної заяви [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю - позивачем [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, спору про розподіл майна та визначення місця проживання дитини у сторін на даний час немає. Згідно з статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України, передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104, частини третьою статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Позивач в заяві вказала, що сторони шлюбні відносини з грудня 2018 року фактично припинили, спільне господарство не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Відповідач у заяві визнав позовні вимоги в повному обсязі та підтвердив викладені в позовній заяві обставини. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, за таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. (а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: approved