Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що 31.03.2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір кредитної лінії № 1725-ЧД, згідно з яким позичальник отримав грошові кошти в розмірі 160000 грн. В якості забезпечення належного виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором 31.03.2008 року було укладено договір поруки між АТ «Банк «Фінанси та Кредит», [PERSON] та поручителем [PERSON], згідно з яким остання зобов'язалася перед банком в повному обсязі відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту, сплаті відсотків, комісії за користування кредитом та передбачені кредитним договором штрафних санкцій. В якості забезпечення належного виконання зобов'язання був укладений іпотечний договір № 1725-ЧД від 31.03.2008 року, відповідно до якого [PERSON] передав банку в іпотеку квартиру № 19, що знаходиться в будинку під номером 16/1 по вул. Руднєва в м. Черкаси. У зв'язку з тим, що позичальник неналежним чином виконував умови кредитного договору, по кредитному договору почала нараховуватись пеня та наявна була прострочена заборгованість. Позивачем як поручителем було сплачено банку по кредиту всього 117 480,92 грн. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.04.2015 року у справі № 712/16623/14-ц в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договором кредитної лінії № 1725-ЧД від 31.03.2008 року в сумі 117 480,92 грн. звернуто стягнення на 1/2 частини предмету іпотеки, а саме: квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], шляхом визнання права власності на зазначене майно за [PERSON] за ціною в сумі 103660 грн., що складає 1/2 частини ліквідаційної вартості квартири, передбаченої договором іпотеки. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.04.2014 року визнано право власності за [PERSON] на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. При підготовці документів для реєстрації права власності за позивачем по вищевказаному рішенню суду, були отримано відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з яких вбачається, що постановою державного виконавця Гармаш С.М. Соснівського ВДВС ЧМУЮ від 08.08.2014 року № 43694072 та постановою Центрального ВДВС ЧМУЮ від 17.05.2013 року було накладено арешт на квартиру № 19 що знаходиться в будинку під номером 16/1 по вул. Руднєва в м. Черкаси. Таким чином, наявність вищевказаних постанов про арешт іпотечної квартири також перешкоджають у виконанні рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.04.2015 року та рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.04.2014 року шляхом реєстрації права власності за позивачем. Просить суд, звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS]. До початку розгляду справи представник позивача [PERSON] скерував письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позов підтримав, просив його задовльнити. Відповідачі [PERSON] та представник Соснівського відділу ДВС ЧМУЮ в судове зсідання не з"явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник Центрального відділу ДВС ЧМУЮ [PERSON] скерувала письмові заперечення проти позову, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, справу розглядати за її відсутності. У зв"язку з неявкою сторін фіксация судового процесу технічними щасобаим не здійснювалася. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підялгає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.03.2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір кредитної лінії № 1725-ЧД, згідно з яким позичальник отримав грошові кошти в сумі 160000 грн. В якості забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 31.03.2008 року було укладено договір поруки між АТ «Банк «Фінанси та Кредит», [PERSON] та поручителем [PERSON], згідно з яким остання зобов'язалася перед банком в повному обсязі відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту, сплаті відсотків, комісії за користування кредитом та передбачені кредитним договором штрафних санкцій. В якості забезпечення належного виконання зобов'язання був укладений іпотечний договір № 1725-ЧД від 31.03.2008 року, відповідно до якого [PERSON] передав банку в іпотеку квартиру № 19, що знаходиться в будинку під номером 16/1 по вул. Руднєва в м. Черкаси. У зв'язку з тим, що позичальник неналежним чином виконував умови кредитного договору, по кредитному договору почала нараховуватись пеня та наявна була прострочена заборгованість. Позивачем як поручителем було сплачено банку по кредиту всього 117 480,92 грн. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.04.2015 року у справі № 712/16623/14-ц в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договором кредитної лінії № 1725-ЧД від 31.03.2008 року в сумі 117 480,92 грн. звернуто стягнення на 1/2 частини предмету іпотеки - квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], шляхом визнання права власності на зазначене майно за [PERSON] за ціною 103660 грн., що складає 1/2 частини ліквідаційної вартості квартири передбаченої договором іпотеки. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.04.2014 року у справі № 712/6355/13-ц визнано право власності за [PERSON] на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. З державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що постановою державного виконавця Гармаш С.М. Соснівського ВДВС ЧМУЮ від 08.08.2014 року № 43694072 та постановою Центрального ВДВС ЧМУЮ від 17.05.2013 року було накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Належність переліченого вище майна саме позивачу підтверджено наявними в матеріалах справи доказами - рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.04.2014 року № 712/6355/13-ц та від 01.04.2015 року у справі № 712/16623/14-ц . У ході розгляду справи суду не надано та не добуто належних і допустимих доказів того, що спірне майно не належить позивачеві, а подані ними документи сфальшовані, недійсні чи підробні. Згідно з ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Частиною 1 ст. 55 Закону передбачено, що державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит державного виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває в них, та майно чи кошти, які вони мають передати боржнику. Частиною 1 ст.57 Закону встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Отже, як вбачається з перелічених норм закону, державний виконавець має право вчиняти дії в межах виконавчого провадження тільки відносно майна боржника, тобто при вчиненні будь якої дії щодо майна чи коштів, він повинен впевнитись, що вони належать боржнику у виконавчому провадженні. В даному випадку арешт органами ДВС накладений на майно, яке не належить боржнику по виконавчим провадженням, чим порушують право власності на вказане майно позивачки. Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 2 цієї статті передбачено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржник. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно п.2 ч.2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень (виникнення або припинення) здійснюється на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, вважає, що позовні вимоги обгрунтовані, а тому підлягають до задоволення. Арешт квартири, яка фактично належить позивачці, перешкоджає їй у повній мірі реалізувати своє право власності на спірне майно.

Outcome: approved