Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач, заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області який дії в інтересах держави, звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, Глушківської сільської ради Куп'янського району Харківської області, [PERSON], відповідно до якої просить суд: -визнати незаконним та скасувати рішення Глушівської сільської ради Куп'янського району Харківської області № 227-V11 від 22.12.2017, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1762га. (кадастровий номер [NUMBER]), вартістю 25700грн., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - скасувати рішення про державну реєстрацію від 17.01.2018 № 39237661, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 24418155 від 12.01.2018 про реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) за [PERSON]; - зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку загальною площею 0,1762 га. (кадастровий номер [NUMBER]), вартістю 25700грн., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; -стягнути судовий збір. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що в ході вивчення стану законності надання земельних ділянок державної власності, було встановлено, що рішенням Глушівської сільської ради Куп'янського району Харківської області № 227-V11 від 22.12.2017, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1762га. (кадастровий номер [NUMBER]), вартістю 25700 грн., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підставі зазначеного рішення державним реєстратором 12.01.2018 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за відповідачем [PERSON], про що внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39237661 від 17.01.2018. Згідно з інформацією державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майн, відповідач [PERSON] на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 28.09.2017 № 17906-СГ отримав безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 2,0000га. (кадастровий номер [NUMBER]) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Піщанської сільської ради Куп'янського району Харківської області за межами населених пунктів, що стало підставою для звернення позивача до суду з наступним позовом. Ухвалою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 19 грудня 2018 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідачі, також в судове засідання не з'явилися. Відповідно до наданих заяв просять суд розглянути справу у їх відсутність. Позовні вимоги визнають в повному обсязі, не заперечують проти їх задоволення. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. З'ясувавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази суд приходить до наступного. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Так судом встановлені наступні фактичні обставини. Так заявою від 01.12.2016 року підтверджується, що [PERSON] звернувся до голови Глушківської сільської ради Куп'янського району Харківської області з проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 0,1762 га.. Рішенням ХІІ сесії VІІ скликання від 06.12.2016 року за № 113- VІІ [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення в с. Глушківка віл . Вишнева, 30 Куп'янського району Харківської області для ведення особистого селянського господарства площею 0,1762 га.. Рішенням ХХІІІ сесії VІІ скликання від 22.12.2017 року за № 227- VІІ затверджено проект із землеустрою та передано безоплатно громадянину України [PERSON] для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] в приватну власність земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] площею 0,1762 га. за рахунок земель сільськогосподарського призначення. Інформацією державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, щодо суб'єкта за № 139712462 від 01.10.2018 року, підтверджується, що [PERSON] на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 28.09.2017 № 17906-СГ належить земельна ділянка площею 2,0000 га. (кадастровий номер [NUMBER]) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Піщанської сільської ради Куп'янського району Харківської області за межами населених пунктів. Крім того 12.01.2018 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку [NUMBER], про що внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39237661 від 17.01.2018, що також підтверджується зазначеною вище інформацією. ( а.с. 10-31). Частиною перша ст.16 ЦК України регламентує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 2 статті 19 Конституції України регламентує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Частина 4 ст. 116 ЗК України регламентує, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до ч. 1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Відповідно до ч. 3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з ч. 3 ст. 216 ЦК України правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Частина 3 статті 228 ЦК України регласнтує, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також зокрема до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Стааття 1213 ЦК України регламентує, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до ч. 2 статті 26 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пункт 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 № 3502/5 регламентує, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню насам перед як спосіб захисту прав та інтересів держави, оскільки наявними доказами підтверджено, що відповідач [PERSON] двічі реалізував своє право на безоплатну передачу йому земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, у зв'язку з чим рішення про передачу та державну реєстрацію земельної ділянки, яка знаходиться по [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] площею 0,1762 га. у власність відповідача [PERSON] є незаконними та підлягають скасуванню. Задоволення позову не порушує прав, свобод та інтересів відповідачів, а також інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір стягується з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved