Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до Нижньоселищенської сільської ради про визнання права на узаконення самочинного будівництва в порядку спадкування. Позов мотивовано тим, що 24 серпня 2004 року помер батько позивача - [PERSON]. Після його смерті спадщину прийняла [PERSON] - його дружина, і мати позивача. До складу спадкового майна батька позивача входила 1/2 частка житлового будинку за адресою с. Нижнє Селище, вул. Тиха, 9, право власності на яку посвідчувалось свідоцтвом про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 101, виданим на підставі рішення виконкому Нижньоселищенської сільської ради від 28 серпня 2000 року. Житловий будинок з надвірними будівлями був зареєстрований на праві спільної часткової власності за [PERSON] та [PERSON] по 1/ 2 частці в Хустському підприємстві технічної інвентаризації. 06 березня 2006 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/ 2 частку зазначеного житлового будинку. Будинок загальною площею 56,1 кв. м, побудований з саману, складався з двох житлових кімнат площею 34 кв. м, до житлового будинку належали надвірні побудови та споруди: літня кухня, сарай, вбиральня, огорожа, колодязь. Після смерті батька позивача, мати реконструювала будинок, збудувавши на місці старого житлового будинку новий. Однак будівництво здійснювалось без належного дозволу чи належно затвердженого проекту забудови, внаслідок цього будівництво є самочинним. 21 квітня 2015 року мати позивача [PERSON] померла. Узаконити самочинне будівництво не встигла. Самочинно реконструйований будинок за адресою с. Нижнє Селище вул. Тиха, 9, загальною площею 264 кв. м, складається з 5 житлових кімнат площею 92,3 кв. м, допоміжних приміщень площею 172,4 кв. м, побудований з цегли керамічної, до житлового будинку належать надвірні побудови та споруди: сарай, убиральня, літня кухня, ворота, огорожа, колодязь питний, колодязь питний. Оскільки внаслідок самочинної перебудови виник об'єкт нерухомості, який в результаті таких дій втратив тотожність із тим, на який батьками позивача раніше було отримане свідоцтво про право власності, і позивач не може оформити право на спадщину цього будинку у нотаріуса. Відповідно до частини 2 статті 376 ЦК України об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, не є об'єктами права власності. Разом з тим у інших нормах статті 376 ЦК України ( у частині 3 та у частині 5) передбачені можливі правові способи визначення правового режиму самочинно спорудженого на земельній ділянці будинку, будівлі, споруди та інших об'єктів. Так, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 статті 376 ЦК). Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на вимогу визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, передбачене ч.ч. 3 та 5 статті 376 ЦК України, переходить до спадкоємців особи, яка здійснила самочинне будівництво. За роз'ясненнями, викладеними у п. 3.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24/753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 7 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». За змістом зазначених роз'яснень спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із частинами 3, 5 ст. 376 ЦК і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (статті 1216, 1218 ЦК). Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3, 5 ст. 376 ЦК є суб'єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до норм статей 1216, 1218 ЦК (абз.14 п. 3.2). Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини згідно з ст. 1218 ЦК України входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зважаючи на те, що позивач належним чином прийняла спадщину за заповітом своєї матері, до неї перейшли всі права та обовязки спадкодавця, які належали їй на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок її смерті, в тому числі майнове право вимагати визнання права власності на самочинне збудоване майно за адресою Закарпатська область, Хустський район, село Нижнє Селище, вулиця Тиха, 9 на своє ім'я у порядку спадкування після смерті матері. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 р. у справі N 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як "право очікування", є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту є визнання права. Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. На підставі наведеного позивач просить суд визнати за нею право на вимогу визнання права власності на самочинне будівництво житлового будинку за адресою с.Н.Селище,вул.Тиха,9 у порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої 21.04.2015 року. В судове засідання позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник Нижньоселищенської сільської ради сільський голова [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає і не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В порядку, передбаченому ст. ст. 158, 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, без фіксування судового процесу і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. Встановивши обставини та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з наступних підстав. Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. За таких підстав позовні вимоги підлягають до задоволення. Враховуючи наведене,

Outcome: approved