Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 01.09.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 79-іт про підготовку спеціаліста, за умовами якого позивач взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів відповідача забезпечити фундаментальну професійну підготовку [PERSON] за спеціальністю «Інформаційна діяльність підприємства» освітньо-кваліфікаційного рівня «молодший спеціаліст», в період з 01.09.2013 року по 01.07.2016 року, та видати документ про освіту державного зразка, а відповідач зобов'язувався своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у строки, встановлені договором, загальна вартість освітньої послуги становить 22 200 грн. 10.12.2015 року [PERSON] був відрахований із числа студентів коледжу за неуспішність та пропуски занять без поважних причин, але відповідачем не виплачені кошти за навчання [PERSON] в сумі 5960 грн., в добровільному порядку заборгованість не погашена. А тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором від 01.09.2013 року в розмірі 5960 грн. та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому за згодою представника позивача суд вважав за можливе провести заочний розгляд даної справи на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що наказом № 246 від 23.08.2013 року студентами першого курсу Технолого-економічного коледжу Білоцерківського національного аграрного університету денної форми навчання за напрямами /спеціальностями/ за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб з 01.09.2013 року зараховано згідно з додатком ряд осіб, в т.ч. [PERSON], що стверджується копією цього наказу з додатком. З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2013 року між Технолого-економічним коледжем в особі директора [PERSON] /виконавець/ та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 79-іт про підготовку спеціаліста, за умовами якого виконавець бере на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника забезпечити фундаментальну професійну підготовку [PERSON] за напрямом 0305 «економіка та підприємство» за спеціальністю 503050201 «Інформаційна діяльність підприємства» освітньо-кваліфікаційного рівня «молодший спеціаліст», форма навчання -денна, строк надання освітньої послуги з 01.09.2013 року по 01.07.2016 року, що слідує з копії цього договору. Відповідно до п.п. 2.1, 2.3 договору виконавець взяв на себе зобов'язання надати замовнику освітню послугу на рівні державних стандартів освіти та видати документ про освіту державного зразка. Замовник зобов'язувався своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у строки, що встановлені договором /п.3.1 договору/. Відповідно до п.4.2 договору загальна вартість освітньої послуги становить 22 200 грн. Як вбачається з копії договору, він підписаний обома сторонами, тобто, відповідач був ознайомлений з умовами договору, погодився з ними, підписавши вказаний договір. В судовому засіданні також встановлено, що згідно наказу № 432 від 10.12.2015 року, копія якого є в матеріалах справи, студента [PERSON] було відраховано з числа студентів коледжу за неуспішність /академічна заборгованість з 12-ти навчальних дисциплін/ та пропуски занять без поважних причин. П.6.1 вказаного вище договору передбачено, що дія договору припиняється в т.ч. у разі відрахування замовника -фізичної особи з навчального закладу згідно з законодавством. Але заборгованість за навчання [PERSON] згідно договору до його відрахування становить 5960 грн., що стверджується довідкою про заборгованість за підписом директора та головного бухгалтера коледжу. На адресу відповідача коледжем направлявся лист від 11.02.2016 року з пропозицією сплатити заборгованість в добровільному порядку, який відповідачем було отримано 22.02.2016 року, про що свідчить копія листа та копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, заборгованість по даний час не сплачена. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За положеннями ч.1 ст.903 цього Кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем порушено умови договору щодо сплати коштів, обумовлених договором, в установлений строк. Як вказано вище в рішенні, плата за надання освітньої послуги передбачена в договорі, відповідач договір підписав без зауважень, що свідчить про те, що сторонами були погоджені всі істотні умови договору, в т.ч. і щодо розміру плати за договором. Згідно з ч.3 ст.42 Закону України «Про освіту» в редакції на дату укладення договору між сторонами по справі, навчання у вищих навчальних закладах державної форми власності оплачується державою, за винятком випадків, передбачених частиною четвертою статті 61 цього Закону, у вищих навчальних закладах інших форм власності - юридичними та фізичними особами. За ч.1 ст.43 цього Закону вищими навчальними закладами є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші. А положеннями ч.ч.1,4 ст.61 Закону передбачено, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Додатковими джерелами фінансування є: в т.ч. і кошти, одержані за навчання, підготовку, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів відповідно до укладених договорів. Таким чином, Законом України «Про освіту» дозволено вищим навчальним закладам укладати договори на підготовку кадрів та надавати освітні послуги за плату. Отже, з врахуванням всього вищенаведеного суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором в сумі 5960 грн. На підставі ст.ст.79, 88 ЦПК України, ст.4 Закону України "Про судовий збір" підлягають відшкодуванню на користь позивача з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. згідно платіжного доручення № 471 від 04.10.2016 року. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: approved