Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про усунення перешкод, які чинить відповідач [PERSON] у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в якому зазначила, що вона є одноособовим власником квартири 15 у житловому будинку № 3 по вул.. Академіка Александрова в м.Запоріжжя. 02.06.2004 року вона зареєструвала своє право власності на вищезазначену квартиру, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер № 5967373, виданого ОП ЗМБТІ. В даній квартирі також зареєстровані та проживають її дочка- Лабунська [PERSON] та онук, відповідач по справі- Лабунський [PERSON]. На теперішній час вона є пенсіонеркою та інвалідом 3 групи, отримує лише пенсію, іншого доходу у неї немає. За весь час проживання в одній квартирі з дочкою та онуком, вона одноособово сплачує по всім рахункам за квартиру та житлово-комунальні послуги. Самостійно сплачувати комунальні рахунки за проживання всіх зареєстрованих в моїй квартирі їй важко. Останнім часом між нею та відповідачем, [PERSON], дуже погіршилися взаємовідносини на ґрунті непорозумінь та ставлення до життєвих проблем. Відповідач постійно ображає, принижує її честь та гідність, погрожує фізичною розправою та негативно впливає на взаємовідносини у сім'ї. Проживання однією родиною для неї стало нестерпним. В своїй квартирі вона перестала почуватися захищеною, вільною від посягань інших осіб, які не є власниками цієї квартирі. З 2013 року відповідач не проживає в квартирі, тому вона просить суд усунути їй перешкоди, які чинить відповідач [PERSON] у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою та зняття з реєстраційного обліку. У судовому засіданні позивачка наполягаючи на фактах, викладених у позовній заяві, просила суд задовольнити її вимоги у повному обсязі, з підстав, викладених у ньому. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлявся згідно ч.9\~ст.74 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявляв, заперечень проти позову не надавав. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Згідно\~із положенням\~статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням\~поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне.\~Отже, згідно із вимогами\~ЦПК України\~суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст.169,\~224 ЦПК\~України, за згодою позивача, суд\~\~\~\~ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи - Житлово-будівельний кооператив № 259 у судове засідання не з»явився, надав суду письмову заяву про слухання справи без участі його представника, а рішення ухвалити на розсуд суду. [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечувала. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, третьої особи, свідка [PERSON], яка підтвердила, що [PERSON] протягом 3-4 років в спірній квартирі не проживає, його речей немає , дослідивши надані у судовому засіданні письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав:: Законом припускається можливість застосування судової форми захисту цивільних справ та інтересів. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи зі змісту та розуміння цієї норми Закону, слід розуміти, що при тому існувало порушення цього права. Позивачка у судовому засіданні доводила суду, що саме діями відповідача були порушенні її права та інтереси. По встановленим ЦПК України нормам (ст.. 60 ЦПК України), кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК України. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності Аналогічні приписи містяться у ст.. 319 ЦК України, згідно якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Аналіз наведених норм діючого законодавства дає суду підстави вважати, що позивач набув права власності на квартиру № 15, яка розташована у житловому будинку №3 по вул. Академіка Александрова в м.Запоріжжя на підставах не заборонених законом. Згідно зі ст.. 321 ЦК України та ст.. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності на зазначену квартиру підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер № 5967373, виданого ОП ЗМБТІ. Відповідач [PERSON] є онуком позивача. Відповідно до довідки ЖБК №259 «Арматурщик 1» від 28.08.2015 року [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO], як онук власника квартири - [PERSON]. Під час розгляду даної справи зясовано, що відповідач не сплачує комунальні рахунки за проживання, ображає, принижує честь та гідність позивача, погрожує фізичною розправою та негативно впливає на взаємовідносини у сім'ї, постійно не проживає в спірній квартирі з 2013 року. Разом з тим, судом установлено, що позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності, т.я. відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні свого права, оскільки розпорядитися своєю власністю вона не може по причині реєстрації онука в даній квартирі. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку (квартири) визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право зайняти, визначається його власником. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання» від 11.12.2003 року зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Положення ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання" від 11.12.2003 року підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тобто, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності. Суд вважає, що позивачем обрано спосіб захисту порушеного права, який передбачено законом і відповідає змісту порушеного права. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За такими обставинами, оцінивши у сукупності докази та установленні фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі і доведені відповідними доказами. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, шляхом усунення перешкод, які чинить відповідач позивачу, як власнику майна.

Outcome: approved