Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що 17 липня 2014 р. між чоловіком позивача, [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено Договір довічного утримання (догляду), який посвідчено 17.07.2014 р. Русских С.Б., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі під № 1780 (серія НАВ 344518). За умовами зазначеного Договору довічного утримання (догляду), [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру під [ADDRESS], яка належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності ([NUMBER]), виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 07.02.2005 р. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER]. Від часу укладання Договору довічного утримання (догляду), [PERSON] не відвідувала позивачку та не проживала за адресою: [ADDRESS], так як мала власне помешкання за адресою: [ADDRESS] де була зареєстрована та проживала зі своєю сім'єю. 03 березня 2016 р., в зв'язку з тим, що [PERSON] не виконувала свої обов'язки згідно умов Договору довічного утримання (догляду) та відсторонилася від надання матеріального забезпечення та догляду, [PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси із позовною заявою про розірвання договору довічного утримання (догляду). 13 січня 2017 р. згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/3144/16-ц, Договір довічного утримання (догляду) від 17.07.2014 р. за реєстраційним номером 1780 укладений між [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. Після набрання законної сили рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/3144/16-ц, з метою оформлення спадщини, після смерті чоловіка [PERSON], позивачка звернулась до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Русских С.Б. з заявою про прийняття спадщини. 05 вересня 2017 р. [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом у відповідності до якого остання успадкувала після смерті свого чоловіка квартиру під [ADDRESS]. Однак, як [PERSON] стало відомо після отримання довідки про склад сім'ї та прописки за № 75 від 29.05.2017 р. в обслуговуючій організації - ЖБК «Ленінський-25», що відповідач [PERSON] 15.09.2016 р. зареєструвала своє та своєї малолітньої дитини, [PERSON] місце проживання за адресою: [ADDRESS]. Факт не проживання відповідачів за зазначеною адресою з 15.09.2016 р. (дата реєстрації за даною адресою) підтверджується актом складеним «11» вересня 2017 р. комісією у складі Голови ЖБК «Ленінський-25» [PERSON] та сусідів [PERSON] ([ADDRESS]) та [PERSON] ([ADDRESS]). Не проживаючи на спірній жилій площі, не маючи ніякого відношення до неї, не несучи ніяких витрат на утримання жилої площі, відповідачі втратив право користування нею. Наявність реєстрації відповідачів в даній квартирі, змушує позивача сплачувати більшу плату за користування житловим приміщенням та комунальні послуги, що ставить його в складне матеріальне положення, що і стало причиною звернення до суду із вказаним позовом. Враховуючи зазначене в позовній заяві, позивач просив його позов задовольнити та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 04 жовтня 2017 року, було відкрито провадження по справі та ухвалою суду від 29 січня 2018 року закінчено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті позову. Представник позивача надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на його задоволенні. Відповідачі в судове засідання не прибули, хоча про розгляд справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили, відгуків та заперечень на позов не надали. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів. З'ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17 липня 2014 р. між чоловіком позивача, [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено Договір довічного утримання (догляду), який посвідчено 17.07.2014 р. Русских С.Б., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі під № 1780 (серія НАВ 344518). (а.с. 5,6). За умовами зазначеного Договору довічного утримання (догляду), [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру під [ADDRESS], яка належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності ([NUMBER]), виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 07.02.2005 р. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть [NUMBER]. (а.с. 7). 03 березня 2016 р., в зв'язку з тим, що [PERSON] не виконувала свої обов'язки згідно умов Договору довічного утримання (догляду) та відсторонилася від надання матеріального забезпечення та догляду, [PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси із позовною заявою про розірвання договору довічного утримання (догляду). 13 січня 2017 р. згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/3144/16-ц, Договір довічного утримання (догляду) від 17.07.2014 р. за реєстраційним номером 1780 укладений між [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. (а.с. 8-13). Після набрання законної сили рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/3144/16-ц, з метою оформлення спадщини, після смерті чоловіка [PERSON], [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Русских С.Б. з заявою про прийняття спадщини. 05 вересня 2017 р. [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом у відповідності до якого [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка квартиру під [ADDRESS]. (а.с. 14). Однак, як [PERSON] стало відомо після отримання довідки про склад сім'ї та прописці за № 75 від 29.05.2017 р. в обслуговуючій організації - ЖБК «Ленінський-25», що відповідач [PERSON] 15.09.2016 р. зареєструвала своє та своєї малолітньої дитини, [PERSON] місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Факт не проживання відповідачів за зазначеною адресою з 15.09.2016 р. (дата реєстрації за даною адресою) підтверджується актом складеним «11» вересня 2017 р. комісією у складі Голови ЖБК «Ленінський-25» [PERSON] та сусідів [PERSON] ([ADDRESS]) та [PERSON] ([ADDRESS]). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" - громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, визнавши [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловою площею в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved