Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач звернулася у суд з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позов мотивує тим, що 12 травня 2011 року уклала шлюб з відповідачем. У шлюбі у них народилось двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Сама матеріально утримує дітей та належним чином піклується про їхнє здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. З часу народження дітей відповідач не бере участі у їх вихованні та догляді, розвитком дітей не цікавиться, при цьому, має реальну можливість для цього. Отже, відповідач самоусунувся від своїх батьківських обов`язків, з дітьми не спілкується, участі у їхньому житті свідомо не приймає. Оскільки відповідач не підтримував нормальну атмосферу в сім`ї, не піклувався про побудову сімейних відносин, створив неможливі відносини для спільного проживання, а навпаки, зловживав алкоголем та наркотиками, то шлюб між ними було розірвано. У вересні 2014 року запропонувала відповідачу оформити договір між батьками про проживання, виховання та сплату аліментів на дітей. Спочатку він погодився, однак, коли документи були підготовлені нотаріусом, останній категорично відмовився від їх підписання. З 2014 року його місце проживання та перебування їй невідоме, матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає, у зв`язку з чим звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Фактично відповідач ніколи не був працевлаштованим, будучи при цьому працездатним, не брав участі у матеріальному забезпечення своїх дітей. За таких обставин змушена була перервати декретну відпустку та вийти на роботу. Після народження сина відповідач відмовився реєструвати його в органах РАЦСу, а тому протягом 9 місяців не мала змоги оформити сину свідоцтво про народження, а відповідно допомогу при народженні дитини. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.07.2017, яке набрало законної сили, прізвище дочки [PERSON] визначено як « [PERSON] ». Вважає, що встановлена винна поведінка та свідоме нехтуванням відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а тому з метою всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей змушена звернутись з даним позовом до суду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та просить їх задоволити. Зазначила, що відповідач взагалі не цікавиться ні навчанням, ні лікуванням, ні вихованням дітей. У нього існує заборгованість зі сплати аліментів. Дочка три роки не бачила батька, а син взагалі з ним не знайомий. Дочка займається професійно моделінгом, а відтак відповідач в подальшому може претендувати на утримання його за рахунок доньки. Протягом 2-х років немає жодного зв`язку з останнім. Відомо, що він перебував за кордоном. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про місце, день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на сайті "Судова влада" та рекомендованою кореспонденцією. Відзиву на позовну заяву не подав. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні позов та висновок органу опіки про доцільність позбавлення батьківських прав підтримала. Додатково зазначила, що під час обстеження житлових умов проживання дітей встановлено, що вони знаходяться на утриманні матері, умови проживання є належними. Діти проживають в хороших умовах, позивач здійснює повний догляд за ними. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] . ЇЇ батьками є [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.08.2015, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з копії рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 23.02.2015, таким вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] - [INFO] , в розмірі 550 гривень щомісячно, починаючи з 14.01.2015 і до досягнення дитиною повноліття. З копії витягу з рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради № 167 від 26.08.2015 вбачається, що таким надано дозвіл [PERSON] на реєстрацію народження дитини, яка народилась [INFO] в м. Дрогобичі Львівської області, присвоївши їй прізвище « [PERSON] », ім`я « [PERSON] », по-батькові « [PERSON] », у зв`язку з необхідністю у проведенні державної реєстрації народження дитини. Як вбачається з копії рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.10.2015, таким вирішено стягувати аліменти з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1000 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. З копії рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 08.04.2016 вбачається, що таким вирішено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішення набрало законної сили 22.04.2016. Відповідно до копії рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 17.07.2017 прізвище малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », без згоди батька дитини - [PERSON] . Відповідні зміни зобов`язано внести до актового запису про народження дитини [PERSON] . Рішення вступило в законну силу 31.07.2017. З копії будинкової книги на квартиру [ADDRESS] вбачається, що в такій, зокрема, зареєстрована позивач [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З заяви, адресованої [PERSON] 26.04.2019 на ім`я начальника Дрогобицького відділу поліції про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП вбачається, що остання просить вжити заходів щодо батька її дітей, а саме [PERSON] , який не виконує своїх батьківських обов`язків більше 4-х років. Невиконання обов`язків полягає у незабезпеченні необхідних умов життя, проживання, виховання дітей. З листа начальника Дрогобицького відділу поліції від 13.05.2019 вбачається, що встановити місце перебування [PERSON] виявилось неможливим. Копією довідки, виданої 08.04.2019 Дрогобицькою ЗОШ № 4 стверджується, що [PERSON] є ученицею 2-А класу зазначеного шкільного закладу. Батько дитини не цікавиться її навчанням та не з`являється на збори. Довідками лікаря - спеціаліста (сімейного лікаря) від 02.05.2019 за № 69 та 70 встановлено, що діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , часто хворіють, лікуються амбулаторно. Батько дітей до лікаря не звертався і не цікавився станом їхнього здоров`я. З розрахунку заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів за період з 14.01.2015 по 31.05.2017 вбачається, що така, станом на 31.05.2017 становить 5366,58 гривень. З розрахунку заборгованості по аліментах. від 03.05.2019 вбачається, що [PERSON] , станом на 01.05.2019 заборгував стягувачу [PERSON] аліменти в сумі 6000 гривень. З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 14.08.2019 вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Даний висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради № 193 від 16.08.2019. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні. Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що відповідач свідомо нехтує та взагалі відмовився від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей, не цікавиться їх долею протягом тривалого періоду часу, не підтримує жодного зв`язку близько двох років з їхньою матір`ю, участі у їх вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, тобто жодного контакту з дітьми не підтримує, що стверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі № 761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідач жодних спроб на відновлення відносин з дітьми не робив, тобто, він не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дітей, направлений на позитивний результат у їх долі. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати дітей, а тому позовні вимоги є обгрунтованими, законними та такими, що підлягають до задоволення. Враховуючи наведене та

Outcome: approved