Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

позивач звернулася до суду з названим позовом стверджуючи, що від спільного подружнього життя із відповідачем мають дочку [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження записаний відповідач [PERSON] Після народження дитини, за вини відповідача, який зловживав спиртними напоями, шлюб між ними було розірвано. З моменту розірвання шлюбу, батько [PERSON], ніколи не був ініціатором зустрічі із своєю донькою, не відвідував та не спілкувався з нею, не вітав з днем народження, не цікавився та не цікавиться її життям та навчанням, не бере участі у її вихованні, не проявляє до неї щонайменшої батьківської турботи тим самим усунувшись від виховання дитини. Просить суд постановити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги викладені в заяві до суду та просить суд їх задовольнити. В обгрунтування своїх вимог пояснила, що одразу після народження доньки, разом із відповідачем вони переїхали проживати у квартиру її батьків. Однак, в зв'язку з перебуванням у квартирі важко хворого батька, якому було важко бачити постійно п'яного її чоловіка, вони вимушені були переїхати проживати до батьків відповідача. Але після того, як [PERSON] сильно її побив під час годування дитини, вона забрала власні речі та речі доньки та разом з нею, виїхала до своїх батьків. Зрозумівши, що спільного майбутнього із відповідачем у них не буде, вона наприкінці жовтня місяця звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 18 серпня 2008 року шлюб між ними було розірвано і оскільки [PERSON] повністю втратив інтерес до дочки, матеріально її утримувати не допомагав, ініціативи щодо побачень з дитиною не проявляв, окрім її наполегливості на зустрічі, життям та здоров'ям дитини не цікавився в зв'язку з чим, вона також звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, який був повністю задоволений. З часом, вона познайомилася з іншим чоловіком, з яким одружилася та народила ще двох дітей. Сім'я є повноцінною, де панує любов та повага один до одного, дочка [PERSON] дуже любить її другого чоловіка називаючи його своїм татом, а останній проявляє до доньки батьківську любов та ласку. Під час останніх зустрічей доньки із [PERSON], ініціатором яких як завжди була вона, [PERSON] не проявляла своєї ніжності та любові до свого батька, а навпаки, намагалася від нього заховатися називаючи його по імені. Вважає, що своєю поведінкою, відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки в зв'язку з чим, просить суд позов задовольнити. Допитаний в судовому засіданні відповідач [PERSON] вважає, що його колишня дружина чинить йому перешкоди в спілкуванні з дитиною не допускаючи його до неї. Проте, які дії він вчиняв для того, щоб мати можливість бачитися з дитиною, пояснити не зміг. Заперечуючи проти заявленого позову, представник відповідача [PERSON] суду пояснив, що неможливість приймати участь у вихованні онуки [PERSON] пов'язана з тим, що їхня колишня невістка виїхала на постійне місце проживання до м. Києва де має іншу сім'ю. Оскільки їхній син є хворим та має другу групу інвалідності, а сам він здійснює догляд за сином, вони не взмозі відвідувати онуку, приймати участь у її вихованні, надавати матеріальну допомогу. Вважає заявлений позов безпідставним, позовні вимоги не обгрунтованими в зв'язку з чим, просить суд в позові відмовити. Представник 3-ої особи служби у справах дітей та сім'ї Баришівської районної державної адміністрації Київської області Ілляш Юлія Вікторівна суду пояснила, що [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], по відношенню до якої не виконує належним чином своїх прямих обов'язків, викладених в ст. 150 Сімейного кодексу України. Службою у справах дітей та сім'ї Баришівської районної державної адміністрації зроблено висновок, що батько дитини не бере участі у вихованні доньки, не забезпечує матеріально і не цікавиться її життям, а тому, з метою захисту інтересів малолітньої, вважають за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON]. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, думку прокурора, який вважає, що обставин, передбачених ст.164 СК України для позбавлення [PERSON] батьківських прав, не має, що є підставою для відмови в позові, дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов підлягає до повного задоволення виходячи з наступних міркувань. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.11 Закону України « Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного , інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Судом встановлено, що 10 червня 2006 року Баришівським районним відділом РАЦС Баришівського районного управління юстиції Київської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації шлюбів 06 червня 2006 року зроблено відповідний запис за № 58 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]. Від спільного подружнього проживання у сторін [INFO] народилася донька [PERSON], батьком якої в актовому записі про народження записаний [PERSON] ( а.с. 7 ) 19 листопада 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 141 від 2008 року ( а.с.10 ) . Згідно з вимогами ч.2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Діючий Сімейний кодекс України розкриває не тільки зміст батьківських прав, але дає повний перелік обов'язків матері та батька у вихованні дитини. Ці обов'язки та права знайшли своє вираження в ст.ст. 150, 151, 153-157 СК України. Всі вони разом декларують такі обов'язки батьків, як виховання дітей, піклування про їх фізичний розвиток, можливість стати достойним громадянином України, їх матеріальне утримання, захист прав і свобод своїх дітей тощо. Так, частинами 2,3,4 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 2 статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усiх дiях щодо дiтей, незалежно вiд того, здiйснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соцiального забезпечення, судами, адмiнiстративними чи законодавчими органами, першочергова увага придiляється якнайкращому забезпеченню iнтересiв дитини. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). В матеріалах справи ( а.с.8 ) є висновок органу опіки та піклування Баришівської районної державної адміністрації щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON], оскільки це відповідає інтересам дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та ухиляється від їх виконання по відношенню до своєї дитини, не цікавиться станом її здоров'я, навчанням та розвитком, а сама поведінка батька вказує на те, що він не має жодного бажання в подальшому займатися вихованням, утриманням та належним доглядом за своєю дочкою, не цікавиться її подальшою долею та життям. При цьому, суд критично ставиться до пояснень представника відповідача - його батька [PERSON] про те, що вони не мали змоги приймати участь у вихованні [PERSON], оскільки остання, разом із матір'ю проживала в м. Києві, а вони, в зв'язку із незадовільним станом здоров'я сина, не мали змоги від'їздити до столиці для спілкування з онукою. Такі твердження представника відповідача, суд розцінює як намагання батька виправдати відносини його сина до своєї дочки, його байдуже ставлення до її життя та розвитку. Так, в судовому засіданні досліджувалися докази, які на думку суду, безпосередньо спростовують посилання представника відповідача щодо безпорадного стану його сина, який через свою хворобу, як про це стверджувалося, не міг виїжджати за межі населеного пункту, де він проживає. Дійсно, як вбачається із виписки історії хвороби № 1030 щодо [PERSON], після отриманої ЗЧМТ у останнього періодично виникали приступи епілепсії. Однак, це не заважало йому після прийняття ліків, за згодою батьків залишати квартиру, та без їх догляду, реально оцінюючи свій фізичний стан, вживати спиртні напої. Дані твердження суду підтверджуються долученою до справи довідкою-характеристикою депутата Баришівської селищної ради Л.В. Борзак, який вказує на те, що [PERSON], порушуючи заборону лікарів, вживає алкоголь в зв'язку з чим, має життєві негаразди. Підтвердженням цьому є вирок Баришівського районного суду Київської області від 02.11.2011 згідно якого, [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'янінні вчинив розбійний напад. Оцінивши за своїм внутрішнім переконанням всі здобуті в ході судового засідання докази суд приходить до переконання, що питання позбавлення батьківських прав щодо своєї доньки, відповідача [PERSON] зовсім не бентежить. Це більше стосується його батьків, яким не байдужий моральний облік їхнього сина. При цьому суд вважає, що інтереси своєї онуки в даному випадку, її психічний розвиток відходять на задній план Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю позивачки та бабою [PERSON]. При її спілкуванні із вчителем, де навчається онука, остання розповіла, що Настя майже не реагує та неадекватно відзивається на прізвище Карпенко, наполягаючи, що її прізвище Олійник. З цього приводу, вони були на консультації у лікаря-психолога, який підтвердив негативне ставлення онуки до прізвища Карпенко. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що онуку [PERSON], вони із чоловіком дуже люблять. Проте, із-за важкого матеріального стану та в зв'язку із незадовільним станом її здоров'я та здоров'я сина, належної уваги їй приділити не мають можливості хоча дуже цього хочуть. Сукупність приведених в судовому засіданні доказів, їх оцінка переконують суд, що не дивлячись на ту обставину, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, яка може бути застосована до батьків, виходячи в першу чергу із інтересів самої дитини суд вважає, що позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] повинні бути задоволені.

Outcome: approved