Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON], про визнання особи, такою що втратила право користування житловим приміщенням . В позові вказує, що є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою с. Виженка Вижницького району Чернівецької області по вул. Головна,247. В даному житловому будинку проживає вона, [PERSON], її батько [PERSON] та неповнолітня дочка, [PERSON]. Однак згідно записів у погосподарській книзі Виженської сільської ради в її господарстві зареєстрований її колишній чоловік [PERSON]. З відповідачем та нею шлюб було розірвано 05.04.2013 року відповідно до рішення Вижницького районного суду від 05.04.2013 року. Відповідач перестав проживати у її господарстві ще 09.03.2010 року, оскільки переїхав проживати у господарство своєї матері в с.Банилів, де проживає і по даний час. Однак, [PERSON] при зміні місця проживання, не знявся з реєстрації, що перешкоджає їй, як власнику в повному обсязі здійснювати розпорядження своїм майном, оскільки при нарахуванні вартості комунальних послуг та державної субсидії , постійно виникає питання щодо складу осіб, які мешкають у даному житловому будинку. Просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою с. Виженка вул. Головна,247 Вижницького району Чернівецької області Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вказував на те, що коли проживав у шлюбі з позивачем, працював біля цього будинку допомагав робити ремонт . Заслухавши доводи сторін, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Слід зауважити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що позивач розірвала з відповідачем шлюб 05 квітня 2013 року, що підтверджується копією рішення суду Вижницького районного суду від 05.04.2013 році. Рішення набрало законної сили. В даному рішенні встановлено, що [PERSON] з 09 березня 2010 року переїхав проживати до матері в с.Банилів. На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 грудня 2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.02.2008 року позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою с. Виженка Вижницького району Чернівецької області по вул. Головна,247. Згідно копій погосподарських книг у житловому будинку по вул.Головна,247 с. Виженка зареєстровані батько позивача, [PERSON] та неповнолітня дочка, [PERSON], а також відповідач [PERSON], який не проживає в даному будинку на протязі семи місяців, що підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов та довідкою Вижицької міської ради Чернівецької області від 02.11.2017 року. З довідки Банилівської сільської ради від 21.11.2017 року за №1072 [PERSON] проживає за адресою [INFO] без реєстрації . Згідно пп.1-4 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до п.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до правил ст. ст. 163,72 ЖК України наймач або члени його сімї можуть бути визнані судом такими , що втратили право користування жилим приміщенням , зокрема за умови , що вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР " Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року", Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності та право приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Своїм не проживанням в зазначеному будинку відповідач обмежуює права позивача, як власника будинку. За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Крім того, позивач не наполягає на стягненні з відповідача судового збору.

Outcome: approved