Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 14 березня 2001 року. На даний час в належному йому на праві приватної власності житловому будинку зареєстрований, але не всилявся та не проживає відповідач [PERSON] Наявність кровного споріднення власника будинку та відповіда відсутня, тобто не має підстав для визнання відповідача членом сім»ї позивача, а тому останній і просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явився з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, а також не надав заперечень щодо суті позову і не повідомив про поважність причин неявки в судове засідання. Позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв"язку з цим, суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно копії свідоцтва про право власності на житловий будинок № 43 від 14 березня 2001 року вбачається, що Прилуцька міська рада посвідчує, що об»єкт в цілому, який складається з житлового будинку з надвірними будівлями розташований в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON], свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Прилуцької міської ради взамін свідоцтва № 4508 на право власності на житловий будинок від 25.04.1995 року (а.с.5) Згідно копії домової книги для прописки громадян, що проживають в житловому будинку по [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] значиться зареєстрованим в даному житловому будинку. Згідно актів 024/4-09 №2007, 024/4-09№263, 024/4-09№263, 024/4-09№263 комісії комітету самоорганізації населення №4 мікрорайону М»ятно-дослідної станції вбачається, що в житловому будинку [ADDRESS] зареєстрований, але фактично ніколи не проживав [PERSON] (а.с. 7-10) Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає достовірно встановленим, що [PERSON] не проживає та не проживав в вищезазначеному житловому будинку, а тому позов про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки відповідач перешкоджає позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. На підставі викладеного,

Outcome: approved