Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання за [PERSON] право власності на квартиру № 47 за адресою: м.Миколаїв, пров. Парусний, 11 А - в порядку спадкування за законом після смерті померлої 19 листопада 2015 року [PERSON] Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце повідомлявся судом через оголошення у газеті «Ріднє Прибужжя». Третя особа у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 13 листопада 1997 року між [PERSON] та відповідачем був укладений договір №405 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Договір №405 купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований на Товарній Біржі "Нерухомість-Сангай" у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за №405 від 13.11.1997 р., зареєстрованого в ММБТІ за р.№18505. 19 листопада 2015 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина. 30 грудня 2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса [PERSON], з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], проте нотаріусом 09.06.2016 року постановою відмовлено у видачі йому свідоцтва про право на спадщину, оскільки вищезазначений документ не може бути прийнятий в якості правовстановлюючого документу. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи №46/2015. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Враховуючи те, що позивач фактично прийняв спадщину, оскільки звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, суд приходить до висновку, що позивач має право на спадкування за законом як спадкоємець після смерті [PERSON] Враховуючи те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності. Враховуюче вищевикладене,на підставі ст. ст. 224, 228, ч.2 ст. 57, ст.220, 328, 655 ЦК України, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved