Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом та пені зазначивши, що 20 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11348595000 від 20. 05. 2008 року з наступними змінами, внесеними договором про внесення змін №3 від 22.05.2009 року. Згідно з умовами вказаного Кредитного Договору позивач надав відповідачу-1 кредит у сумі 24000,00 доларів США, а відповідач зобовязався щомісячно повертати наданий кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 445,00 доларів США, а з 22.05.2009 року погашати кредит відповідно до графіку погашення кредиту та повернути кредит не пізніше 19.05.2017 року, якщо не застосується інший термін повернення кредиту. За користування кредитними коштами відповідач-1 зобов`язався сплатити проценти у розмірі 13,50 % річних кожного місяця, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк у подвійному розмірі. На виконання зобовязань відповідача -1 за вищевказаним Кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № 11348595000-П від 20.05.2008 року, згідно з яким відповідач -2 зобов`язалася відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем -1 усіх зобовязань, що виникли з Кредитного договору. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем -1 договірних зобов`язань за станом на 19.01.2015 року відповідач -1 перед позивачем має заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідачів у судовому порядку солідарно. Вважаючи порушеними свої права та інтереси позивач звернувся з даним позовом до суду. Разом з тим, до початку розгляду справи по суті, відповідач - 1 звернувся до суду з зустрічним позовом до позивача про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитний договір № 11348595000 від 20. 05. 2008 року. У звязку з неодноразовими неявками позивача за зустрічним позовом та його представника у судові засідання, причини яких судом визнано неповажними, ухвалою суду від 04.11.2015 року зустрічний позов відповідача 1 було залишено без розгляду. Представник позивача у судове засідання з`явився, надав пояснення, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідачі та їх представник у судове засідання з`явилися, надали пояснення, згідно з якими позовні вимоги не визнали, в задоволенні позову просили відмовити. В судове засідання від 04.11.2015 року відповідачі та їх представник не зявилися, причини неявки судом визнані неповажними. З урахуванням наданих сторонами пояснень та неодноразових неявок у судові засідання відповідачів без поважних причин, суд ухвалив продовжити розгляд справи за даної явки. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], відповідно до наданого [PERSON] Банком України Дозволу № 75 - 2 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1 4 частини другої та частиною четвертою статі 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з додатком до цього дозволу, на підставі Банківської ліцензії № 75 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5 11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11348595000 від 20. 05. 2008 року з наступними змінами, внесеними договором про внесення змін №3 від 22.05.2009 року. Згідно з умовами вказаного Кредитного Договору позивач надав відповідачу - 1 кредит у сумі 24 000,00 доларів США, що визнав у судовому засіданні відповідач 1 та згідно з умовами цього ж кредитного договору відповідач 1 зобовязався щомісячно повертати наданий кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 445,00 доларів США, а з 22.05.2009 року погашати кредит відповідно до графіку погашення кредиту та повернути кредит не пізніше 19.05.2015 року, якщо не застосується інший термін повернення кредиту. За користування кредитними коштами відповідач - 1 зобов`язався сплатити проценти у розмірі 13,50 % річних кожного місяця, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк у подвійному розмірі. Відповідно до п. 1.1 договору про внесення змін № 3 до Договору про надання споживчого кредиту № 11348595000 від 20. 05. 2008 року, сторони домовились про зміну кінцевого терміну повернення Кредиту за Договором, а саме Позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 19 травня 2017 року, якщо тільки не буде застосований інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору. Згідно з абз. 4 п. 1 . 3. 1. Кредитного Договору за користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін [PERSON] автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою у розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п. 1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, саме з наступного дня після дня несплати або неповної сплати платежу встановленого у Договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості. У відповідності до п. 1. 4 Кредитного Договору кредит надається Позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника), а саме на: споживчий кредит. Крім того, згідно з п. 12. 1 Кредитного Договору визначено, що Сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у п. п. 2.3, 4.9,5.3, 5.5,5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 цього Договору та направленням Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов за цим Договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення про дострокове повернення кредиту від Банку, при цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення Банку чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку. На виконання зобовязань відповідача - 1 за вищевказаним Кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № 11348595000 - П від 20.05.2008 року, згідно з яким відповідач -2 зобов`язалася відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем - 1 усіх зобовязань, що виникли з Кредитного договору. Цього ж дня, а саме: 20.05.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачами було укладено іпотечний договір, згідно з яким Іпотекодавці передали в іпотеку Іпотекодержателю квартиру № 78, що у будинку № 75 по вул. Полтавській у місті Кіровограді. У звязку з невиконанням умов Кредитного Договору № 11348595000 від 20. 05. 2008 року відповідачі, за станом на 19.01.2015 року перед позивачем мають заборгованість по кредиту та процентам у розмірі 13 316, 11 доларів США, а також по пені у розмірі 4 928,53 грн., з яких: 12 511, 55 дол. США заборгованість за кредитом, у тому числі 2 798,89 дол. США прострочена заборгованість за строк з 24.03.2014 року по 19.01.2015 року; 804, 56 дол. США прострочена заборгованість за процентами за строк з 22.07.2014 року по 31.12. 2014 року; 4012,30 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 28.03 2014 року по 19.01. 2015 року; 916, 23 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 24.05.2014 року по 19.01.2015 року. 21.11.2014 року на адресу відповідачів: [ADDRESS] позивачем направлялися вимоги про виконання умов вказаного вище Кредитного Договору, які отримані відповідачами, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. Проте на вимоги Банку, відповідних заходів реагування відповідачами вжито не було. Статтею 19 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит це будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надане в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. У статті 2 зазначеного вище Закону дається визначення поняття коштів, згідно якого кошти це гроші у національній, іноземній валюті чи їх еквіваленті. . Судом встановлено, що банк при укладенні спірного договору мав банківську ліцензію на право здійснювати банківські операції, визначені ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та Дозвіл на право здійснення операцій, визначених ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність». Підпунктом в пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлено, що Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції, а саме операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Більше того, п. 5 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» визначає, що одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії. Таким чином, в силу підпункту в пункту 4 та п. 5 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» одержання кредитів в іноземній валюті резидентами України є правомірним, а тому посилання позивача на порушення вимог ст. 3 цього ж нормативно-правового акту є безпідставним. Окрім цього, щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, а саме на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті. У звязку з цим операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії (аналогічної думки підтримується [PERSON] України у листі від 07.12.2009 р. № 13-210/7871-22612). Відповідно до п. 5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління [PERSON] банку України від 17 липня 2001 року за № 275 письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року за № 15-93. Відповідно до п. 2.3. вищевказаного Положення за умови отримання письмового дозволу [PERSON] банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України. Судом встановлено, що позивачем була отримана банківська ліцензія та дозвіл [PERSON] банку України на здійснення операцій з валютними цінностями, то, відповідно, банк має право здійснювати операції щодо розміщення іноземної валюти. Згідно з п. 1.5. Положення про порядок видачі [PERSON] банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою [PERSON] банку України від 14.11.2004 року № 483, використання іноземної валюти на території України платежу як засобу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За статтями 526, 612 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ст. 611 ЦК України передбачає, що в разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені Договором або Законом. Ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити борг, а також відсотки. За ст. ст. 1049-1050 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позичкодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась на його банківський рахунок. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Повноваження представника банку на укладення правочинів, підтверджені в судовому засіданні довіреністю від 29.01.2007 року, виданою на імя начальника відділення АКІБ «УкрСиббанк» № 390 [PERSON]. Суд враховує ту обставину, що [PERSON] погодився з умовами кредитного договору, скріпив його своїм підписом та вчинив дії на виконання їх умов, отримавши від банку суму кредиту в доларах США, які повинен повернути банку на умовах, визначених у кредитному договорі № 11348595000 від 20. 05. 2008 року, відповідно до ст. 1049 ЦК України. З урахуванням вищевикладеного суд відхиляє доводи представника відповідача, що при укладанні Кредитного Договору з боку працівників банку на Позичальника здійснювався психологічний тиск, оскільки під час розгляду справи здійснення такого тиску на не доведено. Таким чином, позивачем свої зобовязання за умовами кредитного договору № 11348595000 від 20. 05. 2008 року, виконані в повному обсязі. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1,2 ст.554 ЦК України). Частиною першою статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтується на законі та є такими, що підлягають задоволенню. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved