Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог - Матіївська сільська рада Бахмацького району Чернігівської області, відділ Держгеокадастру у Бахмацькому районі Чернігівської області, Державна екологічна інспекція у Чернігівській області про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном, мотивуючи свої вимоги тим, що вона володіє земельною ділянкою та дачним будинком на території Матіївської сільської ради; садиба позивача розміщена осторонь основного масиву дачних будинків і до неї вела польова дорога, яка відхилялася від основної вулиці садового товариства і пролягала поміж двох озер; вищевказана польова дорога в 2013 році була перегороджена відповідачем воротами; окрім того, з дороги було вилучено гідротехнічне спорудження у виді труби, яка сполучала озера і забезпечувала позивачу проїзд до об»єкта власності; на даний час проїзд відсутній. З огляду на те, що [PERSON], ігноруючи права та інтереси сусідів та інших власників дачних ділянок, порушуючи права добросусідства створює позивачу перешкоди у здійсненні нею права власності, оскільки [PERSON] не має можливості вільно користуватися своєю земельною ділянкою у зв»язку з відсутністю проїзду та проходу до своєї садиби, з урахуванням уточнення позовних вимог [PERSON] просить зобов»язати відповідача усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на нерухоме майно шляхом знесення самовільно встановлених воріт у домоволодінні, що знаходиться в [ADDRESS] та встановлення проїзду шириною 5.30 м і стягнути з [PERSON] судові витрати. Представник позивача - адвокат Мироненко С.В. в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням їх уточнень в ході судового розгляду підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з вищевикладених підстав та додатково пояснив, що дії відповідача щодо встановлення воріт є незаконними; ворота зведені без одержання дозволів від відділу архітектури та органів, які здійснюють нагляд за дотриманням протипожежних вимог, що передбачено державними стандартами; внаслідок перекриття [PERSON] дороги, яка існувала дуже багато років, [PERSON] позбавлена можливості доїзду до належної їй земельної ділянки, а жителі дач - до озера, оскільки іншої безпечної дороги, ніж та, що перекрита відповідачем не має; інша дорога, що є в наявності і в прокладанні якої брав участь чоловік відповідача, в негоду постійно розмита і взагалі не придатна для проїзду автомобілями, оскільки самовільно викопавши 2 бетонні кільця з дороги, яку було перекрито, і вкопавши на місці новоствореної дороги, чоловік відповідача діяв без дотримання жодних стандартів і правил, тому усунення перешкод шляхом відкриття проїзду є необхідним не лише для позивача, а й для інших власників дач, розміщених неподалік та для простих громадян, які виявляють бажання відпочити біля водойми; до того ж встановлення воріт порушує права добросусідства, перешкоджає пожежним машинам доступ до озера, що зумовлює небезпеку для жителів дач у разі виникнення пожежі; члени товариства в 2013 році по питанню перекриття дороги зверталися до прокуратури Бахмацького району та до Матіївської сільської ради, але позитивного результату не отримали, в зв»язку з чим [PERSON] змушена була звернутися до суду, тому він просить захистити її право і зобов»язати відповідача усунути перешкоди у користуванні [PERSON] земельною ділянкою. Представник відповідача - адвокат Ковалюх В.М. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні і пояснив, що [PERSON] правомірно набула право власності на 2 земельні ділянки, одну приватизувавши, а іншу придбавши за договором дарування, укладеного із [PERSON]; право власності відповідача на земельні ділянки позивачем під сумнів не ставиться; при придбанні земельної ділянки, на якій встановлені ворота, жодних обтяжень чи застережень щодо проїзду через земельну ділянку не існувало; документально проїзд розміщений по [ADDRESS], де він існує фактично і ніким не перекритий; технічна документація на земельні ділянки розроблена і погоджена у встановленому законом порядку; межі земельних ділянок погоджені із суміжними власниками (користувачами), до того ж із земельною ділянкою позивача жодна земельна ділянка відповідача не межує, тому вважає, що встановивши ворота на власній земельній ділянці, відповідач жодним чином не порушила права позивача в тому числі і права добросусідства. Представник третьої особи - голова Матіївської сільської ради Побожий В.Б. в судовому засіданні пояснив, що в сільській раді відсутні оригінали документів, згідно яких проводився розподіл земель між членами товариства, є лише дві копії з різним розміщенням проїзду; про наявність оригіналу одного з планів садового товариства він дізнався в 2015 році під час проведення експертизи у даній справі; вважає, що проїзд до озера повинен бути в тому місці, яке відображено в оригіналі відповідного плану (схеми); запевнив, що погоджував межі земельної ділянки [PERSON] лише в частині їх суміжності із землями сільської ради, а не землями інших співвласників. Також Побожий В.Б. суду повідомив, що розподіл земель між членами садового товариства проводився примітивними засобами вимірювання, в тому числі за допомогою рулетки і це може пояснити розбіжність між площею земельної ділянки, яка була виділена [PERSON] товариством ( приблизно 0.06 га) і площею, яка закріплена в технічній документації та існує фактично (0.12 га); зауважив, що при розробці технічної документації на земельну ділянку [PERSON] існування проїзду, з приводу якого виник спір, документально визначено не було, хоча дорога в наявності фактично існувала; жителі дач в 2012 році зверталися до сільської ради з приводу перекриття Лініченками проїзду до озера, проте оригіналу плану садового товариства не надали. Окрім того, представник третьої особи пояснив, що [ADDRESS], в тому числі і проїзди на території дачного поселення не перебувають на обліку в сільській раді як дороги без асфальтного покриття, їх обслуговування та утримання не фінансується з бюджету сільської ради. Представники третіх осіб - відділу Держзгеокадастру у Бахмацькому районі Чернігівської області та Державної екологічної інспекції у Чернігівській області в судове засідання не з»явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що земельна ділянка, розташована в [ADDRESS], яку він в 2014 році подарував [PERSON], була виділена йому як члену садового товариства; площа земельної ділянки становила приблизно 0.06 га і про те, що наразі вона складає 0.12 га йому стало відомо в ході даного судового засідання; виготовленням технічної документації на земельну ділянку та процесом її приватизації в 2013 році займався не він особисто, а за дорученням - батько відповідачки. Окрім того, свідок пояснив, що на час розподілу земельних ділянок між членами товариства, дорога до озера існувала за декілька ділянок від його дачі, потім, приблизно в 1985 році, її вирішили прибрати і люди почали ходити до озера через належну йому земельну ділянку, внаслідок чого і виник проїзд, з приводу якого виник спір; особисто він паркану і воріт на території своєї земельної ділянки не встановлював, лише в 1985 році вкопав декілька стовпчиків; вважає, що проїзду не може бути, оскільки він не закріплений жодним документом і про це він неодноразово всім говорив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідачка доводиться йому дружиною і є власником двох земельних ділянок на території Матіївської сільської ради, одну з яких приватизувала, а другу придбала за договором дарування у [PERSON]; процедурою оформлення всіх документів при приватизації та укладанні договору займався батько відповідачки [PERSON], який на даний час покійний; жодних обмежень чи обтяжень щодо земельної ділянки, придбаної за договором дарування не існувало і не існує. Також свідок запевнив, що він не має жодного відношення до бетонних кілець, не демонтував і не укладав їх; ніякої дороги ні він, ні його дружина не перекривали, а лише обгородили власну земельну ділянку, в тому числі встановили ворота; станом на грудень 2013 року ворота вже були встановлені; до озера та до земельної ділянки позивача є декілька інших доріг, в тому числі польові, які придатні для використання і якими, у свій час, користувався він та його дружина до того, як [PERSON] подарував їм земельну ділянку. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він у відповідності до чинного законодавства розробляв технічну документацію на земельну ділянку по [ADDRESS]; під час розробки на вказаній ділянці була наїжджена польова дорога, яка не була відображена в жодному документі; будь-яких обмежень щодо земельної ділянки не існувало; межі були встановлені та погоджені згідно закону, претензій ні від кого із суміжних власників (користувачів) не надходило; оформленням документів займався [PERSON], всі підписи в документації належать йому; технічна документація погоджувалась з відповідними службами, зауважень ні від кого не було, що свідчить про те, що існування проїзду через земельну ділянку [PERSON] на момент розробки технічної документації не передбачалося жодним документом, а польова дорога - це тимчасова дорога і підстав відображати її в технічній документації на земельну ділянку у нього не було; в процесі роботи використовувалась копія плану розташування земельних ділянок, на котрій проїзд, з приводу якого виник спір, відсутній. Також свідок пояснив, що особисто він не був присутній при погоджені меж, а передав акт замовнику, щоб той самостійно узгодив всі питання із суміжними землевласниками (землекористувачами). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона була «казначеєм» садового товариства «Трудівник», яке було ліквідовано в 2003 році без правонаступника; документи товариства в архів не передавалися, більша частина з них була спалена, деякі залишились в неї, в тому числі оригінал плану садового товариства, на якому відображено проїзд між земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER]; свідок запевнила, що між ділянками [NUMBER] та [NUMBER] з 1985 року існував проїзд на так званий «півострів», що виник внаслідок збільшення кількості дачних ділянок і до якого був доступ лише через вказаний проїзд; спочатку між ділянками [NUMBER] та [NUMBER] була просто стежка, проте члени товариства вирішили облаштувати там дорогу, прийнявши на зборах відповідне рішення, оскільки попередня дорога між ділянкою [PERSON] і [PERSON], яка була закріплена на одному із планів розміщення ділянок, не відповідала вимогам пожежної безпеки; тодішні власники земельних ділянок [NUMBER] та [NUMBER] були не проти того, щоб між ними був проїзд; зібравши гроші, члени товариства придбали дві бетонні труби і вкопали їх, чим укріпили новостворену дорогу, попередньою узгодивши роботи з усіма відповідними службами. Також свідок пояснила, що відповідача на дачах вона ніколи не бачила, проте часто бачила її чоловіка [PERSON], котрий загородив проїзд, яким користувалися жителі дач і одного разу, пригнавши трактора, організував роботи з викопування бетонних кілець, одне з яких згодом було вкопане в створену ним же об»їздну грунтову дорогу, яка не придатна для використання; деякі жителі просили [PERSON] не загороджувати весь проїзд, а залишити їм 2 м дороги, щоб мати доступ до озера, проте проїзд було перекрито повністю, окрім того, захоплено більше 1 м основної дороги. Також, свідок запевнила, що всім членам товариства, в тому числі і [PERSON], виділялось приблизно по 0.06 га і чому площа земельної ділянки, яку він подарував [PERSON] становить 0.12 га - вона пояснити не може; жителі дач неодноразово зверталися до земельного відділу, прокуратури, сільської ради по питанню перекриття дороги, проте безрезультатно; оригіналу плану вона нікому не передавала і не показувала; відділу держгеокадастру надавала копію вищевказаного плану. Свідок [PERSON] суду пояснив, що 25-26 років тому він придбав дачу на території Матіївської сільської ради, якою користується на даний час; запевнив, що між земельними ділянками [PERSON] і [PERSON] завжди була дорога, допоки [PERSON] приблизно в грудні 2013 року не перекрили її, поставивши ворота; до того ж з даної дороги було демонтовано бетонні труби, одна з яких абияк вкопана на іншій польовій дорозі, яка, хоч і веде до озера, проте не придатна для проїзду автомобілями; хто і коли демонтував бетонні труби з дороги між земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER] і облаштовував об»їздну дорогу, свідок особисто не бачив, але запевнив, що роботи проведені халатно. Також свідок повідомив, що відповідач, перекривши дорогу, якою власники дач користувалися довгі роки, порушила права не тільки позивача, а й інших жителів селища, оскільки перекрила дорогу до водойми відпочиваючим, пожежникам, а також власникам розміщених на «півострові» земельних ділянок. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що коли [PERSON] з»явилися на дачному поселенні, то відразу перекрили дорогу, якою користувалися всі власники дач та відпочиваючі; з самого початку проїзд до водойми існував між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], але в 1986 році його закрили за рішенням членів товариства і створили нову дорогу між ділянками [NUMBER] та [NUMBER]; запевнила, що це була саме дорога, а не територія [PERSON], по якій він дозволяв проїзд. Окрім того, свідок повідомила, що бачила вже демонтовані бетонні труби, які в 1986 році укладалися членами товариства для облаштування дороги між ділянкою [NUMBER] та [NUMBER]; потім одна труба зникла, а іншу влітку 2014 року вкопали в об»їздну польову дорогу; роботами по укладанню вказаної труби керував [PERSON], при цьому на питання жителів дач, пояснював що він робить місток, говорив, що дасть ключі від своїх воріт, якими перекрив дорогу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дорога, яка існувала щонайменше 25 років і яку перекрили [PERSON], дуже потрібна власникам дач, оскільки веде до водойм; інша дорога до озір та річки є, але вона не придатна для використання; як демонтувались бетонні труби свідок не бачила, але вважає, що це справа рук «місцевої» людини; до того ж одного ранку влітку 2014 року вона була присутня при укладанні однієї із труб на об»їздній дорозі, яка мало ким використовувалась, бо була скоріше стежкою, ніж дорогою; роботами керував [PERSON], який повідомив, що укладає трубу; говорив, що дозволить ходити через його земельну ділянку. Також свідок запевнила, що раніше прохід до водойм був між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], а після того, як з»явилися дачі на «острові», то дорогу зробили між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON]; інша дорога, окрім тієї, що перекрита воротами та утворена із стежки, є, проте вона пролягає далеко попід лісом, що створює певні незручності. Свідок [PERSON] суду пояснив, що в кінці 80-х років він був головою садового товариства і брав участь в будівництві дороги, що вела до пляжу, зокрема в укладанні бетонних труб, які були придбані за рахунок внесків членів товариства; питання про створення вказаної дороги вирішувалось на зборах членів товариства, оскільки роботи потребували значних затрат з придбання піску, матеріалів, орендування техніки тощо; спочатку проїзд до пляжу та частини дач, що знаходяться окремо від основного масиву, був в іншому місці, а потім люди вирішили зробити його між ділянками [NUMBER] та [NUMBER]; також свідок повідомив, що його ділянка теж знаходиться на «півострові», але у зв»язку з незручним доїздом до неї, він дачею майже не користується і не може її продати; членам товариства виділяли приблизно по 0.06 га, більше виділити не могли; що було раніше: ділянка [PERSON], чи проїзд через неї - сказати не може. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він обіймає посаду начальника 15 ДПРП м.Батурина; одного разу, коли на дачах біля с.Матіївка виникла пожежа, то пожежна машина не змогла дістатися до водойм, що знаходяться неподалік, по причині того, що «новостворена» дорога, по якій рухалось авто, була не придатна для проїзду, оскільки щебінь просів під вагою автомобіля, внаслідок чого той перехилився і припинив рух; підвіз води був неможливий і пожежники змушені були гасити пожежу вручну. Також свідок повідомив, що облік природних водойм на даний час не ведеться; до водойм поблизу селища є інші дороги, одна з яких перекрита воротами, а інша веде в обхід за 10 км в одну сторону і в разі виникнення на дачах пожежі, рятувальники не зможуть оперативно здійснити її ліквідацію; проїзд, що перекритий воротами, є єдиним придатним проїздом для пожежної машини. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він був членом товариства і має дачу поруч із дачею, яка тепер належить [PERSON]; дороги, як такої, через земельну ділянку, яка колись належала [PERSON] - не було; з самого початку проїзд до водойм був між дачами [PERSON] та [PERSON], а потім [PERSON] приватизував існуючий на той час прохід і люди почали ходити та їздити через земельну ділянку [PERSON], допоки [PERSON] не стали власниками дачі і не перекрили дорогу воротами; зборів членів товариства з приводу перенесення проїзду до дачі [PERSON] не було. Також свідок запевнив, що особисто він, [PERSON], Гавриленко та інші жителі дач були проти того, щоб існував проїзд між дачами [NUMBER] та [NUMBER], оскільки ним користувався весь Бахмач і це створювало незручності власникам розташованих поруч земельних ділянок; до водойм попід лісом існує інша дорога, але вона не доглянута, тому всі хочуть їздити по тій, що пролягає через земельну ділянку відповідача, оскільки там дорога вже «накатана»; документального закріплення жодної із доріг свідок не бачив; вважає, що [PERSON] приватизувала свою земельну ділянку і обгородила її правомірно, оскільки проїзд по ній був незаконним і не передбачений жодним документом. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що на даний час він обіймає посаду в.о. начальника відділу держгеокадастру у Бахмацькому районі; при реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку, на якій розміщено ворота та паркан, проводилось відповідне погодження з усіма компетентними органами, в тому числі і з відділом архітектури; будь-яких обмежень чи обтяжень, що стосуються земельної ділянки, розташованої в с.Матіївка Бахмацького району, по [ADDRESS], зокрема розміщення ліній електропередач, встановлення сервітутів тощо у відділі держгеокадастру не зафіксовано; наявність вказаних обмежень та обтяжень встановлюється при розробці технічної документації; запевнив, що у разі проходження через вищевказану земельну ділянку дороги, передача її у власність відповідачу була б неможливою. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. На виконання ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з»ясуванню обставин справи. Оскільки відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, з огляду на те, що докази подаються сторонами, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, то судом неодноразово пропонувалося сторонам подати докази як на підтвердження позовних вимог, так і на підтвердження заперечень. Із наданих суду сторонами доказів встановлено наступне. Позивач [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] є власником земельної ділянки, площею 0.05 га, кадастровий номер - [NUMBER], з цільовим призначенням - для ведення садівництва, розташованої на території Матіївської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області (т.1 а.с.12). Згідно розпорядження Бахмацької районної державної адміністрації № 767 від 21.12.2012 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0.10 га для ведення садівництва на території Матіївської сільської ради (т.1 а.с.173). Також, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16960676 від 29.01.2014 року, відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0.12 га, з кадастровим номером [NUMBER], з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, розташованої в [ADDRESS]; підставою виникнення права власності є договір дарування земельної ділянки від 29.01.2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] (т.2 а.с. 1-3). Згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, розташованої в [ADDRESS], зокрема висновку про наявні обмеження на використання земельної ділянки, вбачається, що встановлена відповідність цільового призначення земельної ділянки до будівель, що розташовані на даній земельній ділянці; земельного сервітуту та обмеження на земельну ділянку, виходячи з вищевказаного - немає (т.1 а.с.165). За інформацією відділу держземагенства у Бахмацькому районі №01-25/245 від 17.08.2014 року, яка наявна в матеріалах вищевказаної технічної документації, вбачається, що обмеження на земельну ділянку, загальною площею, 0.12 га розташовану на території Бахмацького району, Матіївської сільської ради, [ADDRESS], у відділі не зареєстровані (т.1 а.с.165- зворотній бік). Згідно акта встановлення та погодження меж земельної ділянки, розташованої на території Матіївської сільської ради [ADDRESS] від 29.12.2012 року, який був складений за участі суміжних землевласників (землекористувачів), вбачається, що жодних претензій щодо правильності встановлення меж не зафіксовано (т.1 а.с.166). Як було встановлено в судовому засіданні і не заперечується учасниками провадження, на території належної відповідачу земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS], встановлені металеві ворота та огорожа. Згідно копії схеми розташування земельних ділянок по [ADDRESS], наданій Матіївською сільською радою, вбачається наявність проїзду як між земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER], так і між земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER] (т.1 а.с.88). Згідно архівного витягу № 05-05/160 від 11.08.2015 року, наданого архівним відділом Бахмацької районної державної адміністрації, вбачається, що в протоколі від 25.04.1978 року №10 засідання виконкому Бахмацької районної ради, зафіксовано, що розглянувши проект відведення земельної ділянки, площею 5 га для Бахмацького заводу «Хіммаш», установ і організацій м.Бахмач під закладку колективного саду робітників і службовців за рахунок землекористування колгоспу «ХХІ партз»їзд», висновок районного управління сільського господарства, виконком районної ради вирішив (рішення № 130) погодитись із вищевказаним проектом відведення земель та звернутись з проханням до виконкому Чернігівської обласної ради затвердити дане рішення ( т.2 а.с.20). Згідно копії рішення виконавчого комітету Бахмацької районної ради № 283 від 11.11.1986 року, вбачається, що за результатами розгляду заяв [PERSON], [PERSON], [PERSON] було вирішено фактично організовану проїжджу дорогу між садівничими ділянками [NUMBER] та [NUMBER] членів товариства [PERSON] та [PERSON] вважати недійсною, як утворену самовільно і таку, що не передбачена проектом організації території колективного саду, затверджену райвиконкомом 08.08.1978 року (т.1 а.с.87). Згідно повідомлення архівного відділу Бахмацької районної державної адміністрації № 05-05/159 від 11.08.2015 року, вбачається, що в архівному фонді Бахмацької районної ради Чернігівської області у протоколі № 17 засідання виконкому районної ради та у рішеннях виконкому районної ради з № 237 по № 252 за 08.08.1978 року рішення про затвердження проекту організації території колективного саду не виявлено (т.2 а.с.19.) Згідно повідомлення Чернігівського науково-дослідного та проектного інституту землеустрою від 08.09.2015 року № 409, вбачається, що в архіві інституту проект відведення земель Бахмацькому заводу «Хіммаш» та установам, організаціям м.Бахмач під закладку колективного саду робітників і службовців в постійне користування за рахунок несільськогосподарських угідь колгоспу «ХХІ партз»їзду» відсутній (т.2 а.с. 21). Згідно плану дільниці Батуринського садівничого товариства «Трудівник» (5.62 га), який підписаний головою товариства, районним архітектором, районним головним санітарним лікарем та районним пожежним інспектором, вбачається наявність проїзду між земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER], проїзд між земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER] відсутній. Судом встановлено, що вищевказаний документ зберігався у свідка [PERSON] і про його існування сторонам, державним органам та органам місцевого самоврядування не було відомо до літа 2015 року. Згідно повідомлення Матіївської сільської ради № 03-06/121 від 16.04.2015 року, вбачається, що оригіналу плану-схеми садівничого товариства «Трудівник» сільській раді не було передано (т.1 а.с.80). Згідно повідомлення відділу Держземагенства у Бахмацькому районі № 9-28-0.3-19232-15 від 17.04.2015 року, вбачається, що план-схема садово-дачного товариства заводу «Хіммаш», розташованого на території Матіївської сільської ради у відділі відсутня (т.1 а.с.89). За даними відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства від 23.04.2015 року № 02-19/19, вбачається, що плану-схеми вищевказаного товариства у відділі немає (т.1 а.с.91). Згідно рішення 22 сесії 5 скликання Матіївської сільської ради від 07.07.2009 року було прийнято до комунальної власності та поставлено на облік дороги без асфальтного покриття по населеним пунктам сільської ради відповідно складеного акта від 25.06.2009 року (т.1 а.с.215). Згідно акта обстеження вулиць по населеним пунктам території Матіївської сільської ради з метою постановлення їх на бухгалтерський облік від 25.06.2009 року, складеного за участі сільського голови, головного бухгалтера сільської ради, депутата сільської ради та заступника начальника районного дорожнього відділу, вбачається, що було обстежено дороги без асфальтного покриття в тому числі і по с.Матіївка з зазначенням їх назви, встановлення довжини, ширини та вартості. [ADDRESS] з відповідними провулками (проїздами) у вказаному акті не вказана (т.1 а.с.217). Згідно матеріалів інвентаризаційної справи на садовий будинок в с.Матіївка Бахмацького району Чернігівської області, по [ADDRESS], зокрема у схемі садибної ділянки із забудовами, зміни до якої внесено 18.09.2014 року, в експлікації під літером А-1 вказано садовий будинок, а під літером N - огорожу (т.2 а.с.29) Відомості про огорожу, ворота та хвіртку містить також і журнал зовнішніх обмірів на вищевказаний об»єкт (т.2 а.с.30). Згідно технічного паспорта на садовий (дачний) будинок [NUMBER] по [ADDRESS] в с.Матіївка, зокрема у схемі земельної ділянки та в характеристиці будинку, господарських будівель та споруд, наявні відомості про огорожу, ворота, хвіртку (т.2 а.с.16 - зворотній бік, 18 - зворотній бік). Згідно висновку експерта № 979/15-24 від 27.08.2015 року вбачається, що «земельна ділянка [NUMBER] з фасадної сторони огороджена металевою огорожею з профнастилу та хвіртки в з/б стовпах довжиною 19.85 м, висотою 1.9 м; металевими воротами в з/б стовпах довжиною 4.2 м та висотою 1.9 м; На плані садового товариства між земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER] вказаний проїзд шириною 5.3 м. Фактично встановлені металеві ворота, які перекривають проїзд та прохід до водойми, що привело до порушення ст.ст. 35, 51, 79, 91, 98, 103, 158 Земельного кодексу України, правил пожежної безпеки в України, затверджених наказом МВС України від 30.12.2014 року № 1417, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05.03.2015 року № 252/26697: утримання території, пункт 1.3; система протипожежного водопроводу, пункт 2.6. В матеріалах справи та технічній документації на земельну ділянку [NUMBER] відсутні рішення садового-дачного товариства та Матіївської сільської ради за рахунок яких земель відбулося збільшення земельної ділянки» (т.1 а.с.127-138). Експерт [PERSON], який надав суду пояснення в режимі відеоконференції вказав, що він робив висновок у даній справі на підставі ухвали Бахмацького районного суду від 16.03.2015 року; в ході проведення експертизи в порядку експертної ініціативи він поставив і дослідив також інші питання; запевнив, що відповіді на всі питання містяться не лише у розділі «Висновки», де він коротко їх виклав, а й у інших розділах наданого ним суду документа, де вони розписані детально; вказав, що відповіді на поставлені судом питання містяться на аркуші 20 його висновку, а на питання, поставлені в порядку експертної ініціативи - в тексті всього висновку. Також експерт повідомив, що на момент проведення ним експертизи у даній справі дорога з вулиці Дачної до земельної ділянки [PERSON] фактично існувала через рівчак із вкопаною трубою, але документально відображена не була; пояснив яким чином норми статей Земельного кодексу України, на які він послався у своєму висновку були порушені відповідачем внаслідок встановлення воріт; зауважив про відсутність протипожежного водопроводу на місці проведення дослідження; уточнив, що у своєму висновку мав на увазі порушення відповідачем п.п.п.6 п.п.2.1.п.2 Правил пожежної безпеки в Україні, а не п.2.6, як вказано у документі. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно положень ч.ч.1,2 ст.78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками; право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Положеннями п.а ч.1 ст.81 ЗК визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Згідно ч.1 ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.95 Земельного кодексу України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно зі до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] правомірно набула право власності на земельну ділянку, розташовану в с.Матіївка Бахмацького району Чернігівської області, по [ADDRESS] на підставі договору дарування, укладеного 29.01.2014 року з [PERSON]; технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж вищевказаної земельної ділянки розроблена згідно законодавства і не оскаржувалась позивачем. Разом з тим, в судовому засіданні не доведено, що воротами, зведеними на території земельної ділянки в с.Матіївка Бахмацького району Чернігівської області, по [ADDRESS], перекрито дорогу (проїзд) загального користування і єдиний доступ позивача до належної їй земельної ділянки, а відтак, порушено право [PERSON] на користування власним нерухомим майном та права добросусідства в розумінні ч.1 ст.103 ЗК України, оскільки ворота та паркан встановлені на належній відповідачу земельній ділянці право власності на яку [PERSON] набуто правомірно і дане право позивачем не оспорюється, а до земельної ділянки [PERSON] веде декілька інших доріг; питання про встановлення земельного сервітуту сторонами не порушувалось. Крім того, жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що на належній відповідачу земельній ділянці, розміщеній в [ADDRESS] є дорога (проїзд) загального користування, ні позивач, ні відповідач, ні треті особи суду не надали. Наданий суду представником позивача оригінал плану дільниці Батуринського садового товариства «Трудівник» (5.62 га), на якому передбачено проїзд між земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER], суд, оцінивши в сукупності з іншими доказами, не вважає підставою для задоволення позову, оскільки вказаний документ не узгоджується з іншими доказами по справі. До того ж про існування даного плану нікому не було відомо, він після ліквідації садового товариства з невідомих причин не був переданий відповідним державним органам, а зберігався у приватної особи до літа 2015 року. Також, суд не вважає таким, що доводить позовні вимоги [PERSON] висновок експерта № 979/15-24 від 27.08.2015 року, оскільки експерт не дав повних відповідей на питання, поставлені в ухвалі суду від 16.03.2015 року, зокрема щодо того, чи відповідає встановлення відповідачем паркану та воріт нормам ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» в розділах «Садибна забудова, «Протипожежні вимоги», не вказав які конкретно норми ДБН 360-92** порушені [PERSON] при встановленні паркану та воріт. До того ж експертом не надано конкретних і однозначних висновків з питань, поставлених в порядку експертної ініціативи: «який розмір земельної ділянки [NUMBER] був збоку [ADDRESS] до 2012 року?, чи існував проїзд між земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER] по [ADDRESS]» Клопотань про проведення додаткової чи повторної експертизи сторони не заявляли, хоча судом, у відповідності до положень ст.10 ЦПК України, неодноразово попереджались про наслідки вчинення чи не вчинення відповідних процесуальних дій. Посилання представника позивача на те, що при встановленні та погодженні меж земельної ділянки, яка розташована в с.Матіївка Бахмацького району Чернігівської області, по [ADDRESS] було допущено ряд порушень суд не вважає такими, що підтверджують позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], оскільки вказані посилання не стосуються предмету спору між сторонами, а право власності відповідача на вищевказану земельну ділянку та відповідна технічна документація із землеустрою позивачем не оскаржується. Також, суд вважає, що твердження представника позивача про те, що ворота самочинно встановлені відповідачем без отримання відповідних дозвільних документів, які свідчили б про відповідність такого зведення будівельним, землевпорядним і санітарним нормам, не доводить порушення відповідачем права позивача на користування нерухомим майном чи прав добросусідства по відношенню до [PERSON] Крім того, Верховним Судом України висловлена правова позиція, викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року по справі № 6-180цс14, яка полягає у тому, що за змістом частин четвертої і сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. До того ж позивачем та її представником не надано доказів здійснення відповідачем самочинного будівництва, оскільки згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України 24.05.2001 N 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за N 582/5773, не належать до самочинного будівництва: для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків: зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд, навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям полегшеної конструкції, погребів, входів в погреби, підпірних стін, воріт, хвірток, приямків, терас, ганків. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У порушенням вимог цих норм процесуального права позивач та її представник не надали суду належних та допустимих доказів того, що відповідач самочинно побудувавши ворота на власній земельній ділянці, через яку проходить дорога (проїзд) загального користування, порушує права добросусідства та права позивача як власника і створює перешкоди у користуванні, володінні і розпорядженні своїм майном. З огляду на відсутність доказів порушення відповідачем прав добросусідства та прав позивача на користування власністю з підстав, з яких було заявлено позов, суд приходить до висновку про відмову в його задоволенні. Окрім того, відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що витрати на правову допомогу відносяться до витрат, пов»язаних з розглядом справи, які у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами. Також, виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Суду в підтвердження понесених відповідачем витрат, пов»язаних з розглядом вказаної справи були надані: договір про надання юридичних послуг від 04.06.2015 року (т.1 а.с.104); додаткова угода до договору від 10.11.2015 року; квитанція до прибуткового касового ордера №12 від 04.06.2015 року про сплату [PERSON] адвокату Ковалюху В.М. на підставі договору про надання юридичних послуг від 04.06.2015 року 1500 грн.; квитанція до прибуткового касового ордера №27 від 01.10.2015 року про сплату [PERSON] адвокату Ковалюху В.М. на підставі договору про надання юридичних послуг від 04.06.2015 року 1500 грн.; квитанція до прибуткового касового ордера №32 від 24.11.2015 року про сплату [PERSON] адвокату Ковалюху В.М. на підставі договору про надання юридичних послуг від 04.06.2015 року та додаткової угоди від 10.11.2015 року 4305 грн.; акт наданих юридичних послуг адвоката від 24.11.2015 року, згідно якого загальна вартість послуг адвоката наданих [PERSON] складає 7305 грн. (т.2 а.с.22-26). Вказані судові витрати є витратами на правову допомогу. Як вбачається з розрахунку витрат та журналів судового засідання, правова допомога, яка була надана [PERSON] адвокатом Ковалюхом В.М. полягала в участі адвоката в судових засіданнях, яку він приймав протягом 9 год. 29 хв. (07.10.2015 року - 3 год.32 хв., 19.10.2015 року - 1 год. 11 хв., 29.10.2015 року - 1 год.21 хв., 10.11.2015 року - 1 год.49 хв., 24.11.2015 року - 1 год.36 хв.); наданні усних та письмових консультацій з юридичних питань - 1 год.; вивченні судової практики у справах щодо земельних спорів - 2 год.; участі у проведенні огляду земельних ділянок для проведення експертизи - 2 год.; поданні адвокатських запитів та отриманні відповідей на них - 1 год. Вартість 1 год. послуг визначена в 487.00 грн.; всього за актом від 24.11.2015 року правова допомога надавалась відповідачу адвокатом протягом 15 год. і загальна вартість послуг складає 7305 грн. У зв»язку з тим, що в матеріалах справи наявні документи в підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу в розмірі 7305 грн., з огляду на складність та обсяги матеріалів справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення вказаних витрат з позивача, оскільки, вони належним чином підтверджені і їх розмір не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах. На підставі викладеного та ст.41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.321, 328, 391 ЦК України, ст.ст.78, 81 ЗК України,

Outcome: approved