Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтуванні своїх позовних вимог покликається на те, що шлюб між нею та відповідачем було зареєстровано 18 жовтня 2008 року у Чернилявській сільській раді Яворівського району Львівської області, актовий запис №8. Від спільного подружнього життя з відповідачем [INFO] у них народився син [PERSON]. Подружнє життя з відповідачем не склалося, оскільки у них різні погляди на спільне сімейне життя та на шлюб. Між ними постійно виникали сварки, непорозуміння з приводу різних побутових дрібниць. З 2016 року вони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Просить розірвати шлюб, оскільки, такий носить формальний характер. Після розірвання шлюбу бажає залишитися на прізвищі "[PERSON]". В судове засідання позивач не з'явилася, на адресу суду надіслала заяву в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини своєї неявки, хоч належно був повідомлений про час та місце слухання справи, клопотання щодо слухання справи у його відсутності суду не надіслав. З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності та згідно ст.ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України, постановити заочне рішення, проти чого не заперечила позивач. Як вбачається, з позовної заяви, відповідач проживає за адресою: [ADDRESS], саме на цю адресу були скеровані виклики до суду, а тому слід вважати що рекомендоване повідомлення про виклик його в судове засідання вручене, що підтверджується підписом про отримання такого. Згідно ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 18 жовтня 2008 року у Чернилявській сільській ради Яворівського району Львівської області, актовий запис №8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 18 жовтня 2008 року. Від спільного подружнього життя у сторін [INFO] народився син [PERSON], що свідоцтвом про народження шлюб, серії [NUMBER] від 10 квітня 2009 року. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка та припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст.110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Беручи до уваги п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року про практику застосування судами про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Враховуючи вищевикладене, що сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивач повністю втратила почуття любові до відповідача, а тому спільне подружнє життя з відповідачем є не можливе. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому його слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу, прізвище позивачу слід залишити «[PERSON]». На підставі наведеного,

Outcome: approved