Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідача 321141,82 грн. заборгованість за договором позики від 02.12.2013, 79930,00 грн. основний борг, 64415,58 грн. - індекс інфляції, 84966,68 грн.- 50% річних від простроченої суми, 30609,87 грн. - проценти,61219,69 грн.- пеня, а також судові витрати в сумі 1200 грн. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням збільшення. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про дату, час і місце судового розгляду належним чином, надав заяву про відкладення розгляду справи. Згідно зі\~ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях, наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності відповідача, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Згідно письмової розписки, датованої 02 грудня 2013 року [PERSON] одержав в борг у [PERSON] 79930,00 гривень, що еквівалентно 10000 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на день 02.12.2013р., які зобовязувався повернути в строк до 31 грудня 2013 року. 01.12.2016\~року між\~[PERSON]\~та [PERSON] був укладений договір відступлення права вимоги № 5/161201, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за договором позики у вигляді розписки виданої боржником цементові 02 грудня 2013 року про отримання боргу у цедента 79930,00 грн. Згідно зі ст.ст.525,\~526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону і одностороння відмова від зобовязання чи зміна його умов не допускається. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст. ст.\~1046,1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами 02 грудня 2013 року був укладений договір позики. Згідно з вимогами\~ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, даючи правову оцінку розписці, написаною в контексті ст.ст.1046-1050 ЦК України, суд вважає, що вказана розписка є договором позики, оскільки в ній указані всі умови, в тому числі істотні, що притаманні договору позики. У договорі вказані його сторони: [PERSON] - позикодавець, [PERSON] - позичальник; предмет договору - грошові кошти; сума договору\~79930,00 гривень; порядок повернення позики та строки, до яких необхідно повернути суму позики - до 31 грудня 2013 року. До спірних правовідносин суд застосовує постанову Верховного суду України від 02 вересня 2015 року, відповідно до якої у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом, відповідно до ст.625\~ЦК України; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами відповідно до\~ст.1048 ЦК України. У постанові від 15.11.2010 року № 3-11гс10 Верховний Суд України зазначив, що аналіз\~ст. 625 Цивільного кодексу України\~вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання. Відповідно до ч.1\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом перевірені розрахунки позивача по нарахуванню 50% відсотків річних, пені та інфляційних витрат, вони є вірними, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг у сумі 321141,82 грн., яка складається з :79930,00 грн. основний борг, 64415,58 грн. - індекс інфляції, 84966,68 грн. - 50% річних від простроченої суми, 30609,87 грн. - проценти,61219,69 грн. пеня. Відповідно до ч.ч. 1, 3\~ст.13 ЦПК України\~\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч. 1\~ст. 5 ЦК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Відповідач належно повідомлений про час розгляду справи, своїм правом не скористався, проти вимог позивача заперечень не подав, наявність боргових зобовязань перед позивачем не спростував, як і наданого ним розрахунку. В свою чергу надані позивачем докази відповідно до ст.ст.76-78 ЦПК України\~є належними і допустимими. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з розміру вимог, які підлягають задоволенню, суд вважає необхідним стягнення з відповідача 1200,00 грн. судового збору на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved