Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 8841, вчинений 17.05.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 11.09.2017р. та зареєстрований в реєстрі за № 18318, про стягнення з [PERSON], 16.06.1962р.н., ІПН [NUMBER], 49107, [ADDRESS], на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», код за ЄДРПОУ 00039019, 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, частини боргу по Кредитному договору за період з 21.10.2014р. по 21.02.2017р., яка складається з: - заборгованості за кредитом 65 361,15 дол. США; - заборгованості за відсотками за користування кредитом 84 012,29 дол. США. Сума частини боргу становить 149 373,44 дол. США та сума плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису. В обґрунтування позову вказав, що 11.07.2007р. між ним та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Жовтневого відділення [PERSON] обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ «Укрсоцбанк») був підписаний Договір кредиту № 1870, згідно якого [PERSON] надає [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти у сумі 74 000,00 дол. США (п. 1.1 Договору). Враховуючи, що фактично грошові кошти йому не видавались, [PERSON] 31.08.2009 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про визнання договору недійсним. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2012р. по цивільній справі № 2-2861/2011, яке набрало законної сили 13.02.2012р., визнано, зокрема, договір невідновлювальної кредитної лінії № 1870 від 11.07.2007р. укладений між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Жовтневого відділення [PERSON] обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» недійсним у частині зазначеного у договорі позичальника [PERSON]. Зазначене рішення суду набрало законної сили. Цим судовим рішенням, зокрема підтверджується, що кредитні договори між «позичальниками» (у даному випадку, 9 (девять) осіб та [PERSON]С.) та Банком були укладені фактично без створення юридичних наслідків через введення «позичальників» в оману про наявність дійсних осіб, які потребували у отриманні значних грошових сум. Незважаючи на це, за спливом 5 (пяти) років [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] для вчинення виконавчого напису про стягнення «наявної» заборгованості [PERSON] перед Банком, яка за підрахунком останнього начебто становить 149 373,44 дол. США.[PERSON] за цей час не направив позивачу жодної претензії з приводу наявної «заборгованості».Позивач вважає, що заборгованість, щодо якої вчинено виконавчий напис не є безспірноюза таких обставин відсутності його заборгованості перед Банком, у приватного нотаріуса [PERSON] були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості [PERSON] перед Банком, а також суми відсотків за користування кредитом, зазначені у виконавчому написі, є безспірними, а розрахунок боргу, здійснений відповідачем, щодо наявності грошового зобов'язання позивача є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог до позивача. 16.03.2018 року вказана заява прийнята до розгляду та відкрито спрощене провадження по справі. Ухвала від 16.03.2018 року направлена сторонам, а відповідачу та третім особам разом з позовом та доказами. Разом із позовом, позивач надав до суду заяву про забезпечення позову, відповідно якої просив зупинити стягнення, що здійснюється на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 11.09.2017 року за реєстровим №18318, що перебуває на виконанні у Шевченківського відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, виконавче провадження №55584843. Дану заяву ухвалою суду від 16.03.2018 року було задоволено. Представник відповідача відзив на позовну заяву суду не надав.Треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] та представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпро відзив на позовну заяву не надали, в судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши докази надані в обґрунтування доводів сторін, приходить до наступних висновків. 11.07.2007р. між мною та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Жовтневого відділення [PERSON] обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ «Укрсоцбанк») був підписаний Договір кредиту № 1870, згідно якого [PERSON] надає [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти у сумі 74 000,00 дол. США. 31.08.2009 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про визнання кредитного договору недійсним. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2012р. по цивільній справі № 2-2861/2011, яке набрало законної сили 13.02.2012р., визнано, зокрема, договір невідновлювальної кредитної лінії № 1870 від 11.07.2007р. укладений між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Жовтневого відділення [PERSON] обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» недійсним у частині зазначеного у договорі позичальника [PERSON]. Зазначене рішення суду набрало законної сили 13.02.2012 року. 11.09.2017р. ПАТ «Укросоцбанк» у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинив виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 18318, яким стягнуто з [PERSON], на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» частини боргу по Кредитному договору за період з 21.10.2014р. по 21.02.2017р., яка складається з: - заборгованості за кредитом 65 361,15 дол. США; - заборгованості за відсотками за користування кредитом 84 012,29 дол. США. Сума частини боргу становить 149 373,44 дол. США та сума плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису. 23.01.2018 року за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55584843 з примусового виконання Виконавчого напису нотаріуса № 18318 від 11.09.2017 року. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат»нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліку документів за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей15,16,18 ЦК України, ст.50,87,88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно з п. 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п. 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, нотаріусу, окрім іншого, повинні бути надані оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання. При вчиненні виконавчих написів приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] посилається на статтю 87 Закону України "Про нотаріат" та Перелік документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, але при цьому у нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку: доказиотримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання не меньше ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису. Доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем та третьою особою суду не надано. На день вчинення нотаріусом виконавчого напису № 18318 від 11.09.2017 року про стягнення заборгованості по договору кредиту № 1870 від 11.07.2007 року Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було винесено рішення по справі № 2-2861/2011 про визнання недійсним кредитного договору. Таким чином, Відповідач вчинив дії, спрямовані на безпідставне стягнення з позивача суми заборгованості по Договору кредиту. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню. У відповідності до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, позивач має право на відшкодування відповідачем понесених витрат щодо судового збору, сплаченого за подання позову в розмірі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved