Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS] та є її квартиронаймачем. У квартирі також зареєстровані та проживають чоловік позивача, її діти та онуки. Крім того, в квартирі зареєстрована її донька - [PERSON] , яка у 2005 році добровільно забрала свої речі і виселилась з квартири та не проживає в ній із вказаного часу, не виконує обов`язків, не сплачує квартирної плати та не сплачує комунальні послуги, у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 21.01.2021 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити з підстав викладених в ньому. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча викликалась неодноразово рекомендованими листами з повідомленням про вручення, які повернулись на адресу суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню за наступних обставин. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з позивачем в квартирі зареєстровані: [PERSON] ,1953 року народження, [PERSON] , 1986 року народження, [PERSON] , 1988 року народження, [PERSON] , 2017 року відповідач - [PERSON] , 1977 року народження, що вбачається з довідки ОСББ «вул. Шевченка 107» від 28.08.2020 року (а.с. 6). Відповідно до актів від 16.12.2018 року та 28.08.2020 року затверджених головою правління ОСББ «вул. Шевченка 107» [PERSON] та складених за свідченнями голови правління голови правління [PERSON] , сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживає за вказаною адресою останніх 15 років (а.с. 7,8). Допитані в судовому засідання в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що дочка позивача - [PERSON] - [PERSON] зареєстрована однак фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] більше 10 років, з яких причин їм не відомо. Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На підставі ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.ст. 319,321,391 ЦК України, власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Слід зазначити, що згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved