Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом. Посилалась на те, що з 01.03.2010 року по 18.05.2013 року вона працювала на посаді завідувача аптеки №1 ОКП «Буковина-Фарм» та згідно наданої довідки про доходи за період роботи на вказаній посаді їй не виплачувалась надбавка за вислугу років з урахування стажу роботи у фармацевтичній сфері понад 20 років відповідно до п. 2 Порядку №1418. Вказувала на те, що відповідач не правомірно не виплачував їй вказану вище надбавка, оскільки відповідно до п. 1 та п. 3 Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.12.2009 року з подальшими змінами та доповненнями, її посада підпадає під категорію працівників яким виплачується надбавка за вислугу понад 20 років в розмірі 30 % посадового окладу, яка є обов'язковою виплатою і підлягає виплаті їй за період з 25.01.2012 року по 18.05.2013 року. У зв'язку з наведеним, просила стягнути з відповідача на свою користь надбавку до заробітної плати за вислугу років за період з 01.02.2012 року по 18.05.2013 року в розмірі 8778,60 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала та надала суду пояснення аналогічні його змісту. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що між профспілковим комітетом ОКП «Буковина-Фарм» та адміністрацією підприємства було укладено колективний договір, відповідно до положень якого виплата 30% надбавки за вислугу понад 20 років у фармацевтичній сфері відповідно до змісту Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.12.2009 року виплачується відповідним працівникам лише за наявності грошового підкріплення та у зв'язку з відсутність коштів на виплату такої надбавки її нарахування не проводилось та відповідно позивачу не виплачувалось, а тому просила відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Так, судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки позивача, остання в період з 01.03.2010 року по 18.05.2013 року працювала на посаді завідувача аптеки ОКП «Буковина-Фарм» (а/с 4). Відповідно до довідки про доходи [PERSON] за період роботи на посаді завідуючої аптеки №1 ОКП «Буковина-фарм», остання отримала заробітну плату в загальному розмірі 29262,02 грн. без урахування надбавки за вислугу років, оскільки відповідно до Розділу 3 п. 3.9 надбавка за вислугу років медичних та фармацевтичних працівників виплачується при наявності коштів (а/с 9-10). Як вбачається з п. 1,3 Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 року № 1418, дія цього Порядку поширюється на медичних та фармацевтичних працівників, які працюють на зазначених у пункті 3 цього Порядку посадах у будь-яких державних та комунальних установах, закладах, організаціях незалежно від підпорядкування і умови оплати праці яких визначаються відповідно до умов оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров'я, крім посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби України. Щомісячна надбавка до посадового окладу за стаж роботи понад 20 років встановлюється в розмірі 30 %. Надбавка за вислугу років виплачується керівникам закладів охорони здоров'я, їх заступникам з числа лікарів, заступникам головного лікаря з медсестринства, керівникам структурних підрозділів з числа лікарів, головним медичним сестрам, лікарям усіх спеціальностей, професіоналам з вищою немедичною освітою, що допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров'я, керівникам фармацевтичних (аптечних) закладів, їх заступникам, керівникам структурних підрозділів з числа провізорів і фармацевтів, провізорам усіх спеціальностей, фахівцям з базовою вищою та неповною вищою медичною і фармацевтичною освітою усіх спеціальностей та помічникам ентомолога. Відповідно до листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Чернівецькій області від 15.11.2013 року №024-П197/02-31 пункт 3.9 колективного договору, укладеного між адміністрацією і профспілковим комітетом ОКП «Буковина-Фарм» на 2012-2014 року, відповідно до якого передбачено виплату надбавки медичним та фармацевтичним працівникам залежно від стажу роботи в розмірах, зазначених в Постанові КМУ №1418 від 29.12.2009 року за наявності коштів суперечить вимогам ст. 97 КЗпП України та вказаній постанові Кабінету Міністрів України і погіршує в порівняні з чинним законодавством і угодами становище працівників, тому відповідно до ст. 16 КЗпП України є недійсним (а/с 12). Яке вбачається з пояснень представника відповідача в судовому засідання, остання визнала трой факт, що вислуга років позивача у фармацевтичній сфері становить більше 20 років, у зв'язку з чим відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України суд визнає дану обставину такою, що не підлягає доказуванню, окрім того в обґрунтування своїх заперечень проти позову представником відповідача не надано жодних та допустимих доказів підтвердження обставин на які вона посилається, зокрема щодо відсутності належного грошового підкріплення для нарахування та виплати надбавки за вислугу років [PERSON] відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 року № 1418. Частиною третьою ст. 94 КЗпП України передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до положень Закону України «Про оплату праці», зокрема ст. 2, передбачене, що надбавка за вислугу років є додатковою заробітною платою і входить до структури заробітної плати. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Таким, позов обґрунтований та підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved