Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась з позовом до суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 08.12.20120 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що на підставі витягу з рішення Виконавчого комітету Дніпровської районної ради депутатів трудящих м.Києва № 334 від 10.07.1972 з [PERSON] було переоформлено особистий рахунок квартири [ADDRESS] на [PERSON] , яка є матір`ю позивачки. Однак [PERSON] померла [INFO] . На сьогодні, після смерті матері позивачка є власником особового рахунку. В зазначеній квартирі зареєстровані п`ять осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та малолітні діти позивачки. Відповідачка [PERSON] понад двох років не проживає в квартирі, комунальні та інші платежі за квартиру не сплачує, зареєстроване місце проживання залишила добровільно, повертатися не збирається, а тому просить позов задовольнити, оскільки реєстрація відповідача завдає додаткові витрати. Позивачка в судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи, однак підтвердження по вручення в матеріалах справи відсутнє, тому судом було оголошено виклик відповідача на сайті "Судова влада України". Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за її відсутності та не подано відзиву на позовну заяву. Третя особа в судове засідання не з`явилась, однак до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та просить задовольнити. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. Відповідно до Витягу з рішення Виконавчого комітету Дніпровської районної ради депутатів трудящих м.Києва №334 від 10.07.1972, переоформити особистий рахунок на громадянку [PERSON] , склад сім`ї 3 особи, мешкають по [ADDRESS] , трикімнатна квартира, площею 40,7кв.м. Судом встановлено, що квартира на даний час не приватизована. Судом установлено, що [PERSON] є мамою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис - 4763, дата видачі 05.01.1084. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане Деснянським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис - 1191. На даний час в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] (власник особового рахунку), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (діти позивачки). Згідно актів обстеження від 21.08.2019, 29.11.2019, 04.12.2020, 11.08.2021 зазначено, що в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] не проживає з 01.01.2018, не приймає участі в утриманні квартири та не сплачує комунальні послуги, акти складені та підписані [PERSON] , [PERSON] та засвідчені начальником ЖЕД -302. Відповідно до листа № 46-3700 від 19.11.2020 КП «Керуюча компанія з обслуговуванням житлового фонду Деснянського району міста Києва», зазначено, що за період з 01.01.2018 по 18.11.2020 громадянка [PERSON] до ЖЕК-302 з заявами про перешкоджання або створення неможливих умов проживання за адресою: [ADDRESS] - не зверталась. Відповідно ст. 71 ЖК України передбачає, що у разі відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідач не зверталась до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі, не надавала доказів поважних причин відсутності за зареєстрованим місцем проживання. Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає в квартирі за місцем реєстрації без поважних причин та не має наміру там проживати, а отже є підстави для визнання її такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Факт реєстрації в квартирі відповідача завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальної шкоди. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і вони підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 840,80грн.

Outcome: approved