Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, обґрунтовуючи підставність позову таким. З 15 листопада 2008 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В позовній заяві позивач вказує, що позивач на даний час перебуває на військовій службі за контрактом, отож отримує заробітну плату, однак коштів на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Самотужки, вона не має можливості забезпечити дітям їх першочергових життєвих потреб хоча б у мінімальному обсязі. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними як батьками дітей - не досягнуто. Інших аліментних зобовязань відповідач не має. Ураховуючи наведене, позивач просить суд присудити з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач не з'явилась, однак в заяві, яку адресувала суду позовні вимоги підтримала зіславшись на обставини викладені в позовній заяві, просила суд її задовольнити, а розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був оповіщений про день та час розгляду справи за адресою зареєстрованого місця проживання наданою за відомостями адресно довідкового підрозділу, а також за місцем роботи. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин чи розгляду справи у його відсутності до суду не направив. Ураховуючи те, що позивач скористалась правами, що передбачені ч.2 ст.158 ЦПК України, а неявку відповідача суд визнає неповажною, відтак не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи та усі зібрані у справі докази в їх сукупності, яким дав належну оцінку, прийшов висновку про таке. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 15 листопада 2008 року виконавчим комітетом Скитківської сільської ради, Липовецького району, Вінницької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 8 та видано свідоцтво про шлюб серія 1-АМ № 068585 ( а. с. 4). Подружжя має двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на що вказують свідоцтва про їх народження серія 1-АМ № 168734 та серія 1-АМ № 275832. (а.с. 5, 6). Як слідує із довідки виданої виконавчим комітетом Скитківської сільської ради, Липовецького району Вінницької області від 05.05.2016 року за №199, яка надана [PERSON] її діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проживають разом з нею за адресою: село Скитка, вулиця Ольшанського, 9, Липовецького району, Вінницької області, та знаходяться на її утриманні (а.с. 7). Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 2 СК України та згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» ( п. 17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Зібрані у справі докази підтверджують обставини щодо того що діти проживають біля матері, що дає їй право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дітей. Обставини щодо офіційного працевлаштування відповідача, а відтак отримання ним регулярного доходу у виді заробітної плати, відсутності інших аліментних зобов'язань, відповідач, а також щодо наявності інших обставин, що мають істотне значення, на пропозицію суду наведену в ухвалі від 23 травня 2016 року не спростував та не надав. Ураховуючи встановлені судом обставини та обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, суд вважає, що відповідач спроможний виплачувати аліменти на утримання спільних із позивачем неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня предявлення позову. За встановлених обставин, суд дійшов до переконання про задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує, що згідно Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору за п. 3 ч. 1 ст.5 цього закону, а тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог за ставками щодо вимог майнового характеру. На підставі ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved