Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], треті особи: [PERSON], Орган опіки та піклування державної адміністрації Червонозаводського району м. Харкова, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", у якій просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 10.09.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис №577 був зареєстрований шлюб між позивачем та [PERSON]. 22.12.2006 року, тобто за час шлюбу, між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого за всіма правами та обов'язками на сьогоднішній день є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») в особі Керуючого Центральним Відділенням «Харківське ГРУ» ЗАТ КБ «ПриватБанк» Самойленка О.О. був укладений Кредитний договір № НАН2GК01270046 від 22.12.2006 року. Кредитний договір був укладений з метою купівлі для родини квартири [ADDRESS] Відповідно до умов Кредитного договору Відповідач отримав від Банку кредитні кошти у розмірі 55 655,95 доларів США під 10,08 % річних та з кінцевим терміном повернення до 22.12.2026 року. 22.12.2006 року між відповідачем та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстр. № 6898, відповідно до якого [PERSON] продав, а відповідач прийняв у власність на умовах купівлі-продажу двокімнатну квартиру [ADDRESS] Того ж дня, 22.12.2006 року, між відповідачем та Банком був укладений Договір іпотеки № НАН2GК01270046 від 22.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстр. № 6901. Подружнє життя з відповідачем не склалося, і за спільною згодою шлюб було розірвано на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.05.2011 року. Місце проживання позивача та місце проживання її колишнього чоловіка [PERSON] зареєстроване за адресою спірної квартири: [ADDRESS] 26.07.2010 між позивачем та Банком було укладено договір поруки, згідно якого позивач поручилася за відповідача відповідати перед Банком за його зобов'язаннями за Кредитним договором. Згідно з п. 2.4.1 Кредитного договору, позичальник має право на дострокове погашення кредиту. 05.10.2012 року, користуючись наявним правом, позивач як поручитель за Кредитним договором, повністю погасила заборгованість відповідача перед Банком за Кредитним договором № НАН2GК01270046 від 22.12.2006 року, що не суперечить ст. 528 Цивільного кодексу України. Це підтверджується квитанцією про оплату заборгованості у розмірі 41 113,00 доларів США та довідкою Банку № 297023 від 08.10.2012 про відсутність заборгованості та повне погашення кредиту. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову не заперечував, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи ПАТ «КБ «ПриватБанк» проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи служби у справах дітей Червонозаводського району департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, просив рішення у справі прийняти на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, що беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.09.2005 року, шлюб розірвано 25.05.2011 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. 22.12.2006 року, тобто за час шлюбу, між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») в особі Керуючого Центральним Відділенням «Харківське ГРУ» ЗАТ КБ «ПриватБанк» Самойленка О.О. був укладений Кредитний договір № НАН2GК01270046 від 22.12.2006 року. Кредитний договір був укладений з метою купівлі квартири [ADDRESS] Відповідно до умов Кредитного договору відповідач отримав від Банку кредитні кошти у розмірі 55 655,95 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, та з кінцевим терміном повернення до 22.12.2026 року. 22.12.2006 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстр. № 6898, відповідно до якого [PERSON] продав, а відповідач прийняв у власність на умовах купівлі-продажу двокімнатну квартиру [ADDRESS] Того ж дня, 22.12.2006 року, між відповідачем та банком був укладений договір іпотеки № НАН2GК01270046 від 22.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстр. № 6901. Згідно довідки від 08.10.2012 року №297023, виданої Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», по угоді № НАН2GК01270046 від 22.12.2006 року заборгованість відсутня, кредит погашений. Окрім того, згідно до рішень Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.03.2013 року та апеляційного суду Харківської області від 21.08.2013 року, які залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.02.2014 року, визнано припиненими Кредитний договір № НАН2GК01270046 від 22.12.2006 року та договір іпотеки № НАН2GК01270046 від 22.12.2006 року. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини / навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо/ самостійного заробітку / доходу/. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Стаття 70 ч. 1 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При розгляді цього пору судом прийнято до уваги що сторони дійшли угоди щодо розподілу спільного майна, в якій натепер проживає позивачка та неповнолітня дитина. При цьому суд вважає, що такий розподіл спільного майна подружжя не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, у разі визнання права власності на спірну квартиру за позивачкою, права ПАТ «КБ «ПриватБанк» порушено не буде, оскільки наявність спору щодо стягнення заборгованості, згідно до ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.03.2013 року, та пояснень представників сторін, у судовому засіданні встановлено, що предметом вказаної цивільної справи є стягнення заборгованості за іншим кредитним договором №НАН2АК08970005. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема, у п. 19, 24, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК ( 435-15 ), оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Суду не надано доказів, що заборгованість за кредитним договором №НАН2АК08970005 виникла в інтересах сім'ї. Відповідно до ст.ст. 3,11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. У випадках встановлених законом, до суду можуть звертатися особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову. Питання судових витрат суд вирішує уу відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved