Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з квітня 2007 року вона разом зі своєю сім`єю користується будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Вона підшукувала собі житло в м.Синельникове і звернула увагу на вищевказа\-ний житловий будинок. Візуально їй здавалося, що в ньому давно ніхто не проживає, так як будинок був без ремонту, з облупленими стінами і вікнами, а двір запущений. На її запитання жителі сусідніх будинків пояснили, що власник житлового будинку за даною адресою давно не проживає, а ключі від будинку зна\-ходяться у його товариша. Вона знайшла товариша власника будинку, він підт\-вердив інформацію про відсутність родичів, віддав їй ключі від будинку і сказав: «живи, якщо хочеш, претендентів більш нікого немає». Протягом всього часу володіння будинком позивач впев\-нилася, що на майно не претен\-дують інші особи, так як ніхто і ніколи не заявляв своїх прав на житловий будинок, вона добросовісно володіє будинком протягом 10 років, а тому просить визнати за нею право приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку набувальної давності. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. До початку судового засідання від представника відповідача - Синельниківської міської ради надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Проти позову не заперечує. При визнанні позову суд ухвалює рішенняв порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб згідно зі ст1 ЦПК України, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до роз'яснень, наданих в п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року №5, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. За змістом наведеної норми права позивач має довести, окрім безперервності, відкритості і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у нього відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння, відсутність інших осіб, які претендують на спірне майно. Частиною 1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом було встановлено, що позивач фактично володіє житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS], протягом 10 років, володіння є безперервним та відкритим, особи, які б претендували на спірний будинок, відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, повністю доведеними в судовому засіданні та підтвердженими документально, а тому вважає за необхідне їх задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved