Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Відповідач є власником приміщення за адресою: [ADDRESS] . Оплату за отримані за вищезазначеною адресою послуги відповідач належним чином не здійснював, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 746,41 грн. За заявою позивача було винесено судовий наказ, який 04.01.2019 був скасований. Після скасування судового наказу боржником було сплачено суму заборгованості. Просить стягнути з відповідача інфляційні збитки в сумі 354,04 грн та 3% річних у сумі 35,75 грн. Від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги не визнають у повному обсязі. Зазначає, що позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості. За заявою відповідача судовий наказ був скасований. Після скасування судового наказу відповідач самостійно сплатив суму основного боргу. Проте зазначає, що ця дія не пов`язана з визнанням боргу. Зазначене мотивує тим, що у грудні 2018 року відповідач випадково дізнався стосовно нього відкрито виконавче провадження на підставі судового наказу про стягнення з нього заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 746,41 грн, інфляційних втрат у сумі 184,14 грн, 3 % річних у сумі 63,47 грн, судового збору в сумі 689 грн, що в загальній сумі становить 1683,02 грн. Одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження виконавчого провадження внесено відомості до Єдиного реєстру боржників. 25.06.2018 була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Скасувавши судовий наказ, відповідач вимагав від державного виконавця закрити виконавче провадження та виключити відомості стосовно нього з Єдиного реєстру боржників. Проте отримав відмову, мотивовану тим, що з технічних причин державний виконавець не має можливості виключити відомості з Єдиного реєстру боржників. 01.02.2019 відповідач сплатив на користь позивача суму основного боргу - 746,41 грн. 10.03.2019 відповідач надіслав до Міністерства юстиції України лист з проханням роз`яснити, як виключити його дані з Єдиного реєстру боржників, на що отримав відповідь про те, що з 15.04.2019 року відомості виключені. Тобто відповідач сплатив суму основного боргу лише для того, щоб відомості стосовно нього видалили з Єдиного реєстру боржників, оскільки це порушувало та обмежувало його права як власника нерухомого майна та завдавало шкоду його діловій репутації. Наявність боргу відповідач не визнає. Зазначає, що позивач не надав доказів існування встановлених та урегульованих правовідносин між сторонами, позивач є лише балансоутримувачем будинку, де знаходяться нежилі приміщення відповідача. Позивачем не надано доказів надання належної якості та обсягу послуг з утримання будинків і споруд, прибудинкових територій. Крім того, відповідач неодноразово направляв позивачу заяви про неналежне виконання умов договору та про відсутність допомоги при зверненні, на які позивач не відреагував. Вважає, що надані позивачем як докази наявності заборгованості довідка та розрахунок заборгованості, зроблений власною бухгалтерською службою, не заслуговують на увагу, оскільки такі докази не підтверджують надання відповідних послуг та не відображають тарифи, за якими вони нараховані. Крім того, копія розрахунку не завірена належним чином. Договір за спірний період не укладався. Просить застосувати строк позовної давності; визнати недопустимим доказом копію розрахунку заборгованості; у задоволенні позову відмовити. Представник позивача надав відповідь на відзив, відповідно до якого зазначає, що сплата відповідачем заборгованості розглядається як визнання факту її існування. Звертають увагу, що предметом спору є стягнення інфляційних збитків та 3 % річних від суми заборгованості, яка була добровільно сплачена відповідачем. Зазначає, що відповідач не звертався до позивача з проханням скласти акт-претензію, як це передбачено ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у випадку, якщо споживач вважає, що виконавцем порушено умови договору. Розірвання договору в односторонньому порядку неможливо, оскільки слід брати до уваги складові послуг, їх періодичність та порядок надання. Послуги надавалися всьому житловому будинку, а не одноособово конкретному споживачу, всі співвласники житлових і нежитлових приміщень несуть солідарну участь в оплаті за ці послуги залежно від своєї частки у майні будинку. Тобто позивач забезпечує утримання будинку та прибудинкової території, а не особисто приміщення відповідача. Обов`язком споживача є оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Споживачі зобов`язані укласти договір. Позивач та відповідач є учасниками правовідносин з надання житлово-комунальних послуг. Крім того, зазначає, що тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для власників (орендарів) нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках) у м. Кривому Розі містяться в додатку до рішення виконкому міської ради від 27.11.2011. Складові послуг, їх періодичність та порядок надання споживачам детально розшифровуються в Наказі Держкомітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» та в Наказі Держкомітету України з питань житлово-комунального господарства № 150 від 10.08.2004 «Про затвердження примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень,будинків, споруд». Крім того, помісячна інформація про виконані роботи із зазначенням назви послуги, об`ємів та вартості робіт публікується на сайті Криворізького ресурсного центру, який є офіційним інформаційним ресурсом м. Кривого Рогу. Позивачем було надано послуги на загальну суму 746,41 грн за період з 01.08.2015 по 01.03.2016. Таким чином, позивач надав послуги своєчасно, безперебійно та належної якості, що підтверджується картками собівартості та відсутністю прохань щодо складання акту-претензії. Також звертає увагу на безпідставність посилань відповідача на те, що копія розрахунку є неналежним доказом, оскільки до позову додано оригінал. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Інгулецького районного суду місті Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представники сторін у судовому засіданні підтримали позиції, викладені в заявах по суті. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Товариство з обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011» на підставі договору від 18.11.2013, укладеного між ним та Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради, виконує функції управителя багатоквартирними будинками Інгулецького району м. Кривого Рогу (а.с. 6, 41). Відповідач є власником нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , є споживачем послуг, які надає позивач за зазначеною адресою. Позивачем надавалися послуги за адресою: [ADDRESS] за період з 01.08.2015 по 01.03.2016 (а.с. 42-48). Відповідач вчасно оплату за надані послуги не здійснював, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.08.2015 по 01.03.2016 у розмірі 746,41 гр (а.с. 7). За заявою позивача було винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «УЮТ-2011» заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, який 04.01.2019 був скасований (а.с. 9). Після скасування судового наказу відповідачем у лютому 2019 року сплачено заборгованість у сумі 746,41 грн (а.с. 7). На виконанні Інгулецького ВДВС перебувало виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного судового наказу. 25.06.2018 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. 15.04.2019 начальником Інгулецького ВДВС скасовано постанову державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу та державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Відомості про [PERSON] в Єдиному реєстрі боржників відсутні (а.с. 32). Позивачем здійснено нарахування інфляційних збитків у розмірі 354,04 грн та 3% річних у розмірі 35,75 грн (а.с. 8). Правильність нарахування 3 % річних та інфляційних збитків від інфляції підтверджуються розрахунками. Розмір наданого позивачем розрахунку відповідачем та його представником не спростовано. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають із правових наслідків неналежного виконання зобов`язань зі сплати наданих послуг. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2, 3 ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом(ст. 322 ЦК України). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача (п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що відповідач порушив свій обов`язок зі своєчасної оплати комунальних послуг, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Сплата відповідачем заборгованості після скасування судового наказу не позбавляє позивача права на застосування наслідків порушення зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що сплата відповідачем заборгованості свідчить про визнання ним боргу. Посилання відповідача та його представника на те, що заборгованість сплачена з метою виключення відомостей про відповідача з Єдиного реєстру боржників, суд вважає голослівним. Заборгованість була сплачена після скасування судового наказу, а відомості з Єдиного реєстру боржників виключено в результаті скасування судового наказу. Незадоволення відповідачем якістю наданих позивачем послуг не узгоджується зі сплатою ним заборгованості. Таким чином, вимоги позивача є законними та обґрунтованими. Вимогу представника відповідача визнати недопустимим доказом копію розрахунку суд вважає безпідставним з огляду на те, що в матеріалах справи наявний оригінал розрахунку, а не копія. Щодо посилання представника відповідача на сплив позовної давності суд дійшов таких висновків. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 ЦПК України. Пунктом 3 частини 2 статті 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості. Ураховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання ТОВ «УЮТ-2011» заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Оскільки позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу у 2016 році, строк позовної давності не пропущений. Посилання представника відповідача на те, що до вимог позивача застосовується позовна давність в один рік суд відхиляє з огляду на таке. До правових наслідків порушення зобов`язання застосовується загальний строк позовної давності у три роки. Інфляційні збитки та три проценти річних від простроченої суми не є вимогами про стягнення неустойки (штрафу, пені), а тому до таких вимог не застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Таким чином, оскільки позивач свої обов`язки з надання житлово-комунальних послуг виконував, відповідач оплату послуг здійснив з порушенням строків, що є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір.

Outcome: approved