Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом та просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Таращанського районного суду Київської області від 21 червня 2016 року у справі №379//520/16-ц, збільшивши їх з 500 гривень до 1/4 частки доходів батька, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути з нього сплачений нею судовий збір. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Таращанського районного суду Київської області у справі № 379/520/16-ц (2/379/243/16) від 21.06.2016 вирішено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнього малолітнього сина, у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 13.05.2016 і до досягнення дитиною повноліття. Проте, з урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2019 році, швидкими темпами зростання цін, значного зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання дитини, попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає. На даний час дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшується потреба у її забезпеченні, а відповідач будь-якої іншої матеріальної допомоги не надає. Вважаючи, що за віком відповідач є працездатною особою, скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у збільшеному розмірі відповідач не має, а тому може їх сплачувати, остання звернулася до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні уточнений позов визнав повністю, проте зауважив, що окрім сплати аліментів він надавав позивачці на утримання сина добровільну допомогу. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, встановив. Позивач та відповідач з 16.12.2014 року перебували у шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області, актовий запис № 4, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 22.04.2016 року по справі № 379/414/16-ц (2/379/203/16), що набрало законної сили 03.05.2016 року шлюб розірвано. Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 21.06.2016 року по справі №379/520/16-ц (2/379/243/16), що набрало законної сили 02.07.2016 року стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі розмір 500 (п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 13 травня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Також, вказаним рішення разово стягнуто з відповідача [PERSON] , [INFO] на користь позивачки [PERSON] додаткові витрати на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 459,50 грн. Цього ж дня, Таращанським районним судом Київської області стягувачу видано виконавчий лист, який, на даний час, знаходиться на примусовому виконанні у Рокитнянському районному відділі державної виконавчої служби(а.с.16-18). На даний час, дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Великоберезянської сільської ради Таращанського району Київської області № 8 від 08.01.2020 року та перебуває на утриманні обох батьків (а.с.21-22), В зв`язку з тим, що на даний час дитина потребує значно більших матеріальних затрат у її забезпеченні, а той розмір аліментів, який на даний час сплачує відповідач не забезпечує нормального життєвого рівня дитини, враховуючи ст. 182 СК України, яка визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивачка звернулася до суду з даним позовом та вважає що аліменти повинні бути визначені у розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Так, згідно положень ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і. тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік" визначено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. В матеріалах справи відсутні докази скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я відповідача, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у збільшеному розмірі. Згідно ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Положеннями ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. За змістом зазначених норм права, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому, слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. При цьому, визначення способу стягнення аліментів є правом стягувача. Отже, в зв`язку із настанням об`єктивних обставин для зміни розміру аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Проте, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Положення ст. 192 СК України лише вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених в ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно якою вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Крім того, суд звертає увагу, що й надання батьком малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є його правом, атому не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 27.05.2020 справа № 712/4702/19. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги грунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. Отже, за наведених обставин, суд вважає, що розмір стягуваних із відповідача аліментів має бути змінено та стягнуто аліменти у розмірі, визначеному позивачкою. В зв`язку з цим належить відізвати раніше виданий виконавчий лист. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору, у розмірі 420,40 грн. Решта сплаченого судового збору позивачем підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved