Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 15.07.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу металопластикових виробів. Відповідно до п.1.1. Договору позивач зобов»язався зняти розміри віконних отворів відповідача, виготовити, доставити та встановити вироби згідно із специфікацією, яка була погоджена відповідачем на 1 конструкції вікон. Згідно п. 2.1. Договору строк виготовлення та доставки продукції складає 20 робочих днів з моменту внесення передплати (яка буде внесена одночасно із підписанням договору). Відповідно до акту приймання-передачі на доставлену та встановлену металопластикову продукцію від 30.07.2013 року відповідач отримав продукцію у встановлений договором строк, претензій щодо її доставки та встановлення не мав. Відповідно до п.2.2. Договору загальна вартість заказу складає 2900,00 грн. Відповідно до договору відповідач сплатив передплату в сумі 400 грн., а залишок суми у розмірі 2500,00 грн. повинен був сплатити після доставки вікон, а саме 30.07.2013 року. Однак, в порушення умов договору, відповідачем було сплачено лише 400,00 грн. передплати, інших платежів відповідач не вчиняв, а тому повинен сплатити 2500,00 грн. основного боргу. Також позивач посилається на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов»язання і тому повинен сплатити йому крім суми основного боргу 3% річних з заборгованості, що складає 112,19 грн., втрати від інфляції в сумі 522,50 грн. та пеню 13\~650,00 грн. Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь основний борг в сумі 2500,00 грн., 3% річних у розмірі 112,19 грн., втрати від інфляції в сумі 522,50 грн. та пеню у розмірі 13\~650,00 грн. В судове засідання позивачка не з»явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, її представник надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність та в заочному порядку. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, тому суд відповідно до ч.4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивачки вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов»язків підставами виникнення цивільних прав та обов»язків є договори та інші правочини. Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Згідно до п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, 15.07.2013 року між ФОП [PERSON] (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу металопластикових виробів. Відповідно до п.1.1. Договору позивач зобов»язався зняти розміри віконних отворів відповідача, по цим розмірам виготовити, доставити та встановити вироби згідно із специфікацією, яка була погоджена відповідачем на 1 конструкції вікон. Згідно п. 2.1. Договору строк виготовлення та доставки продукції складає 20 робочих днів з моменту внесення передплати (яка буде внесена одночасно із підписанням договору). Відповідно до п.2.2. Договору загальна вартість заказу складає 2900,00 грн. Відповідно до п.2.4. Договору передоплата складає не менше 50% від загальної суми договору і вноситься після укладання договору. Сума, що залишилася, сплачується покупцем за фактом прибуття виробів на адресу покупця, що вказана в даному договорі. Згідно до Акту приймання-передачі на доставлену та встановлену металопластикову продукцію від 30.07.2013 року відповідач отримав продукцію у встановлений договором строк, претензій щодо її доставки та встановлення не мав. Відповідно до умов Договору відповідач сплатив позивачці передплату в сумі 400,00 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером від 15.07.2013 року. Залишок суми у розмірі 2500,00 грн. відповідач повинен був сплатити після доставки вікон, а саме 30.07.2013 року. Однак, в порушення умов договору, відповідач інших платежів не вчиняв, а тому має заборгованість по сплаті у розмірі 2500,00 грн. В зв»язку з зазначеним позивачем на адресу відповідача була направлена письмова претензія від 23.10.2013 року з вимогою в строк до 05.11.2013 року сплатити борг у сумі 2500,00 грн., перерахувавши її на її розрахунковий рахунок, вказаний в претензії, що виконано відповідачем не було. Повторно на адресу відповідача позивачем була направлена письмова претензія від 17.12.2013 року, в якій вона вимагала в строк до 31.12.2013 року сплатити борг у сумі 2500,00 грн., перерахувавши її на її розрахунковий рахунок, вказаний в претензії, що виконано відповідачем не було. З приводу неправомірних дій відповідача позивач 15.09.2014 та 03.11.2014 року зверталася з заявами до Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та прокуратури Бабкшкінського району м. Дніпропетровська. Зважаючи на те, що на час розгляду справи відповідачем не було сплачено позивачці заборгованість за вказаним Договором у сумі 2500,00 грн., ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Будь-яких доказів в спростування даних позовних вимог позивача відповідачем суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно до ч.2 цієї статті - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Згідно до ч. 2 цієї статті покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Відповідно до ч.3 у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. З огляду на вище встановлені судом обставини стосовно того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов»язання за договором, він повинен сплатити позивачці крім суми основного боргу 3% річних з заборгованості, втрати від інфляції та пеню. Встановлено, що втрати від інфляції, в межах заявлених позовних вимог, за період з 01.08.2013 по 31.12.2014 року складають суму 522,50 грн. і ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України 3% річних з заборгованості, в межах заявлених позовних вимог, за період з 31.07.2013 по 28.01.2015 року, складають суму 112,19 грн. і ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (період нарахування відсотків з 31.07.2013 по 27.01.2015 року, кількість днів 546, сума боргу 2500,00 грн., процентна ставка 3,00%). Відповідно до п.5.3. Договору купівлі-продажу металопластикових виробів від 15.07.2013 року за прострочення по кінцевому розрахунку покупця з продавцем після поставки металопластикових виробів на адресу покупця, покупець сплачує штраф в сумі 1% від неоплаченої суми за кожний прострочений календарний день. Встановлено, що пеня за прострочення розрахунку відповідача з позивачем після поставки йому металопластикових виробів за період з 31.07.2013 по 28.01.2015 року, в межах заявлених позовних вимог, відповідно до розрахунку позивача, не спростованого відповідачем, складає 13\~650,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основний борг в сумі 2500,00 грн., 3% річних з заборгованості в сумі 112,19 грн., втрати від інфляції в сумі 522,50 грн., пеня в сумі 13\~650,00 грн., а всього 16\~784,69 грн. Відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача, що свідчить про те, що відповідач на власний розсуд розпорядився своїми правами, що передбачено ст.10, ч.2 ст. 11 ЦПК України, тому справа розглядається на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved