Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до Дніпровської міської ради в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила встановити факт родинних відносин між [PERSON], яка померла [INFO], та її племінником [PERSON], а також визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] на 1/3 частину квартири площею 61,9 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, вищевказана квартира належала на праві часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла, спадкоємцем останньої був її племінник [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх прав. Між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] чоловік позивача помер та 07 грудня 1999 року за заявою позивача було заведено спадкову справу до майна померлого [PERSON] Проте постановою державного нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири, оскільки у спадкоємця [PERSON] не виникло права власності на спірну частину квартири. [INFO] померла співвласниця квартири [PERSON], яка є матір'ю позивача та яка успадкувала 1/3 частину спірної квартири. Отже на даний час не встановлено право власності на 1/3 частину квартири, яка належала [PERSON], а після її смерті - [PERSON]. Позивач вважає, що вона є єдиним спадкоємцем зазначеної частини квартири, а також є співвласником квартири, безперервно проживає в ній та несе витрати по її утриманню. Враховуючи вищевикладене, позивач вимушена звернутися до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2018 року відкрито провадження по справі за даною позовною заявою за правилами загального позовного провадження. Позивач та її представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача Гущина М.С. у судовому засіданні просила вирішити позов на розсуд суду. Представник третьої особи Третьої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, до початку судового засідання представник надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Вислухавши позивача, представника позивача [PERSON], представника відповідача Гущину М.С., свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши наявні докази, судом встановлені наступні фактичні обставини. Позивач є донькою [PERSON] (а.с.172). 28 червня 1967 року позивач уклала шлюб з [PERSON] (а.с.172). [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с.146,186). 25 квітня 1994 року Державним підприємством «Авіаагрегат» видано свідоцтво про право власності на житло, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], на праві спільної часткової на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). [INFO] померла [PERSON] (а.с.10). З 03 серпня 1992 року по день смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], зі складом сім'ї на день смерті [PERSON], [PERSON] та позивач (а.с.95). [INFO] помер [PERSON], після смерті якого позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме на 1/3 частину квартири [ADDRESS] (а.с.11,76,79). [INFO] померла [PERSON] (а.с.171). Після смерті останньої позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом стала власником ще 1/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с.179). 10 жовтня 2017 року позивач звернулася до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], померлій [INFO], спадкоємцем якої був її племінник - [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с.89). Постановою державного нотаріусу Третьої дніпровської державної нотаріальної контори від 10 листопада 2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частина квартири [ADDRESS] після померлого [PERSON] через те, що нею не були надані документи, які є доказом родинних відносин між [PERSON] та її племінником [PERSON] (а.с.100). Інформація щодо актового запису про народження [PERSON] та [PERSON] в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутня (а.с.100). Вжиті державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори заходи з метою встановлення родинного зв'язку між [PERSON] та [PERSON] результатів не дали (а.с.81-88). Згідно архівної довідки, виданої Державним архівом Херсонської області 01 жовтня 2018 року, [PERSON] народився [INFO] та його батьками зазначені [PERSON] і його дружина [PERSON] (а.с.145). Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивач є її свекрухою, а померла [PERSON] тітка її померлого свекра, знає, що батько свекра був рідним братом [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є двоюрідною тіткою померлого [PERSON] Пояснила, що [PERSON] проживала в квартирі [ADDRESS] аж до самої смерті. Позивач разом з її чоловіком доглядали за нею, крім того позивач займалася похованням померлої. Бабуся свідка завжди розповідала їй, що [PERSON] є сестрою дідуся [PERSON], [PERSON] називав [PERSON] тіткою. Вирішуючи позовну позовні вимоги про встановлення факту родинних відносин судом враховується наступне. Пунктом 1 ч.1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Також із роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Встановлення вказаного факту позивачу необхідно для визнання права власності на спадкове майно. За наведених обставин, враховуючи досліджені судом письмові докази, які узгоджуються між собою та з яких вбачається, що [PERSON], який помер [INFO], являється рідним племінником [PERSON], яка померла [INFO], вимоги позивача про встановлення факту родинних відносин підлягають задоволенню. Вирішуючи позовну позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно судом враховується наступне. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом до майна померлого [PERSON], спадщину після його смерті прийняла та їй було видано свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом на 1/3 частину спірного домоволодіння. Ще на 1/3 частину вказаної вище квартиру позивач спадщину не оформила, оскільки її чоловік за життя спадкові права на 1/3 частину квартири, яку прийняв у спадщину, після померлої [INFO] рідної тітки [PERSON], не оформив. Відповідно до пунктів 4, 5 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Статтею 524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. За правилами ст. ст. 548,549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом цього може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки на ім'я померлого, іменних цінних паперів, квитанцій про оплату комунальних та інших послуг, обов'язкового страхування майна та інших документів, виданих на ім'я померлого, на майно, користування, управління і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього. Відповідно до ст. ст. 529 - 531 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємцями за законом першої черги були в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні зі спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Із заявами про відмову/прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO], до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа до майна померлої не відкривалась та свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом не видавалися (а.с.73). Оскільки спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин вимоги книги шостої "Спадкове право" ЦК України в редакції 2003 року згідно пунктів 4, 5 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст.ст. 1258, 1264 ЦК України в редакції 2003 року, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України). Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO], з цього часу ніхто зі спадкоємців, визначених ст. ст. 529 - 531 ЦК УРСР в редакції 1963 року, в тому числі держава, її не прийняли і вона залишилася відкритою. 01січня 2004 року набрав чинності ЦК України в новій редакції, який значно розширив коло спадкоємців за законом і надав спадкоємцеві право спадкувати після смерті тітки як спадкоємцю четвертої черги та за правом представлення. Факт прийняття [PERSON] спадщини, який згідно ч.3 ст. 1266 ЦК України мав право на спадкування за правом представлення тієї частки спадщини, яка належала б за законом його батькові (братові спадкодавця), якби він був живим на час відкриття спадщини, підтверджується тим, що він на час смерті спадкодавця [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований в спірній квартирі (а.с.95). Батько [PERSON] - [PERSON], помер [INFO], після смерті якого із заявами про відмову/прийняття спадщини до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа до майна померлого не відкривалась та свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом не видавалися (а.с.167). Отже, [PERSON] є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном останньої. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач згідно ст. 1261 ЦК України належить до першої черги спадкоємців за закономщодо майна спадкодавця [PERSON], позовні вимоги в частині визнання права власності на спірну 1/3 частину квартири також підлягають задоволенню. Таким чином, пред'явлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved