Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до [PERSON], в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що їй на праві\~приватної власності\~належить 1/3\~частка \~квартири,\~ розташованої за адресою: Харківська область, с. Коробочкине, вул. Центральна (колишня Радгоспна)[ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований [PERSON],\~який з\~2003\~року в ній не проживає, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участі в спільному побуті, при цьому у неї з відповідачем немає жодних домовленостей з приводу користування вище вказаною квартирою, отже він вважається таким, що втратив це право. Позивач в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, до канцелярії суду від неї надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, розглянути справу у її відсутність (а.с. 17). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 14), про причини неявки суд не сповістив, заяву про розгляд справи без його участі суду не надав. Враховуючи клопотання позивача про розгляд справи без його участі, а також те, що відповідачем не надано без поважних причин в установлений судом строк відзиву на позовну заяву, суд вважає можливим провести судовий розгляд у відсутність незявившихся осіб та вирішити справу за наявними матеріалами, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,\~що позивачу на\~праві приватної\~власності належить\~1/3\~частка \~квартири,\~ розташованої\~за адресою:\~Харківська область,\~с.\~Коробочкине,\~вул.\~Центральна (колишня\~Радгоспна)[ADDRESS],\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~право власності\~на житло\~від 14.12.1999\~року,\~виданим Кочетоцьким\~державним виробничим\~управлінням житлово\~комунального господарства,\~зареєстрованого Чугуївським\~МДБТІ 27.01.2000\~року,\~реєстровий №\~487 (а.с. 6). Відповідач з 2003 року та по теперішній час у вище вказаній квартирі фактично не проживає, що підтверджується Актом від 26.11.2018 року, складеним депутатом Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, за підписами сусідів позивача (а.с. 7). Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, але майже 15 років в ній не проживає, його речей у даній квартирі немає, однак на нього продовжують нараховуватися комунальні платежі, які позивач вимушений сплачувати самостійно, участі в поліпшенні стану квартири за 15 останніх років відповідач не брав, позивач самостійно утримує житло в належному стані, здійснює його поточний ремонт. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Той факт, що в квартирі, співвласником якої є позивач, зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинен сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обовязків. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Таким чином, оскільки відповідач фактично в квартирі не проживає, не здійснює оплату за користування житловим приміщенням і за комунальні послуги, не несе інших витрат по її утриманню, враховуючи відсутність між позивачем та відповідачем письмових домовленостей стосовно проживання у вищевказаній квартирі, відповідач вважається таким, що втратив право користування квартирою. Відповідно до вимог\~ст.\~7\~Закону України\~"Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні" визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органів реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Для зняття відповідачів з реєстрації у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» необхідно отримати рішення суду про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Відповідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. На підставі викладеного,

Outcome: approved