Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, посилаючись на те, що в ВДВС Компаніївського РУЮ в Кіровоградській області, на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 14.09.99 року № 2-3, про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дітей. З 01.01.2006 року, за відповідачем утворилась заборгованість по сплаті аліментів у вигляді різниці між мінімальним розміром аліментів, встановленого Законом та фактичною їх сплатою. Листом ВДВС Компаніївського РУЮ в Кіровоградській області від 22.10.2013 року № 7980, її повідомлено, що 14.02.2011 року [PERSON] отримано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів згідно рішення суду в сумі 8 992,35 грн., про що свідчить його особистий підпис. Згідно наданих до відділу звітів відділу освіти Компаніївської РДА про здійсненні відрахування із заробітної плати [PERSON], залишок заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.10.2013 року становить 4 512,22 грн. В обгрунтування позову посилається на ч. 1 ст. 196 СК України, п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". При цьому, вважає, що за загальним правилом форма вини - умисел чи необережність значення не має. У даному випадку необхідно виходити із презумпції вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти на утримання дітей та прострочила виконання зобов'язання, яка і повинна доказувати протилежне. Причини утворення заборгованості відповідача по сплаті аліментів вже з'ясовані судами, при розгляді справи за позовом останнього до неї, про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, визначення розміру сплачуваних аліментів в твердій грошовій сумі та за її зустрічним позовом, про стягнення заборгованості по аліментах і пені за несвоєчасну їх сплату. Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 09.11.2010 року у вищезгаданій справі, переглянутим 27.01.2011 року Апеляційним судом Черкаської області, яким стягнуто з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 2 503 грн. 33 коп., (з 22 липня по 3 листопада 2010 року), встановлено наступне: ...заборгованість за аліментами утворилась з вини відповідача [PERSON], оскільки він знав про наявність обов'язку сплачувати аліменти за вищевказаним виконавчим листом, але належним чином цей обов'язок не виконував, доказів своєї непрацездатності, у визначеному законом порядку не надав, не працевлаштований. Не надав доказів про неможливість працевлаштування (відмови в прийнятті на роботу тощо), отримує дохід від здачі в оренду земельної ділянки (паю), сім'ї та утриманців не має, що визнається боржником.... ...Таким чином, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості по аліментах у платника, наявності його вини, а тому вимога позивача за зустрічним позовом про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів є правомірною... В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Розмір пені за прострочення сплати аліментів з моменту вручення ВДВС Компаніївського РУЮ в Кіровоградській області відповідачу чергового розрахунку суми заборгованості є наступним: період прострочення з 15.02.2011 року по 01.10.2013 року, розмір пені - 1%, сума заборгованості - 4512,22 грн., сума пені за один день прострочення - 45,12 грн., кількість днів прострочення - 960 днів, сума пені за період прострочення - 43317,31 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з 15.02.2011 року по 01.10.2013 року, в сумі 43317,31 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю та пояснила, що відповідач свідомо ухиляється від сплати алемнтів та пені, хоча має можливість їх сплатити. Вважає, що відповідач має можливість сплатити заборгованість по аліментах та пеню за їх несвоєчасну сплату. Крім цього позивач підтримала подані нею письмові пояснення по позову відповідно до яких, заперечення відповідача спростовуються наступним. Так, посилаючись на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 27.01.2011 року у справі № 2-377/10, відповідач стверджує, що борг зі сплати аліментів в сумі 8680 грн. 53 коп. не підлягав стягненню з нього на користь [PERSON], тому що в задоволенні цієї позовної вимоги судом, при цьому відповідач не зважив на те, що в задоволенні вимоги про стягнення означеної суми заборгованості було відмовлено з тих підстав, що вона вже є визначеною державним виконавцем та перебуває на виконанні (завершальній стадії цивільного процесу), тобто у задоволенні стягнення заборгованості було відмовлено з метою уникнення подвійного стягнення. В той же час, рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.01.2011 року у справі № 2-377/10 залишено без змін рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 09.11.2010 року у вищезгаданій справі, в частині відмови в задоволенні позову [PERSON] до неї про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, визначення розміру сплачуваних аліментів в твердій грошовій сумі. Тому з яких міркувань виходить відповідач, зазначаючи про те, що його мовляв звільнено від обов'язку погасити заборгованість по аліментах є незрозумілим. Посилання відповідача на те, що жодним судовим рішенням не встановлено, що у період з 15.02.2011 року по 01.10.2013 року за ним виник «період прострочення» по сплаті аліментів, також є абсурдним, оскільки в позові не йдеться про зазначений період виникнення заборгованості. В позові йдеться про заборгованість яка виникла ще з 2006 року, розмір та період виникнення якої встановлений судовими рішеннями, що набрали законної сили, а розрахунок розміру пені за прострочення сплати аліментів в позові наведено починаючи з моменту вручення ВДВС Компаніївського РУЮ в Кіровоградській області відповідачу чергового розрахунку суми заборгованості. Що ж стосовно посилання відповідача на спеціальну позовну давність в один рік, визначеною ч. 2 ст. 258 ЦК України і її сплив щодо позовних вимог, зауважує наступне. По-перше, відповідно до ч. 1 ст.20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків передбачених ч. 2 ст.72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст.139 цього Кодексу. Отже, на правовідносини, які регулюються ст. 196 СК України, не поширюється дія норм цивільного кодексу про позовну давність. По-друге, навіть якщо припустити що до даних правовідносин застосовується позовна давність, то її пропуск в даному випадку виключений, так як відповідач щомісяця перераховує їй заборгованість по аліментах, про що свідчить виписка банку по її картрахунку. За приписами ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. В судове засіданя відповідач [PERSON] не з»явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду подав заяву від 28.04.2014 року про розгляд справи у відсутності відповідача та заперечення проти позову відповідно до яких позовні вимоги до нього не визнає в повному обсязі та вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Він та позивач є батьками двох дітей - доньки [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO]. За рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області у справі № 2-3/1999 від 19.01.1999 р. з нього на користь позивача стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, починаючи з 4.01.1999 року по 1.05.2008 року, а з 01.05.2008 року по 11.03.2011 року в розмірі 1/4 частини - на утримання дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] 13.09.2010р. Він звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, визначення розміру стягуваних аліментів в твердій грошовій сумі. Під час розгляду справи по суті він уточнив позовні вимоги та просив суд звільнити його від сплати боргу за аліментами, який мав місце станом на 01.11.2010 року в сумі 8680 грн. 53 коп., зменшити суму пені за прострочення сплати аліментів до 200 гривень та визначити розмір стягуваних аліментів в твердій грошовій сумі 200 грн. на місяць. 11.10.2010 року [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до нього про стягнення заборгованості по аліментах і пені за несвоєчасну їх сплату, просила суд стягти з нього на її користь заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.01.2006 року по 01.07.2010 року в сумі 8680 грн. та пеню в сумі 8920,94 грн. за період з 01.07.2010 року по 11.10.2010 року. 09.11.2010 року Монастирищенський районний суд Черкаської області, розглянувши справу № 2-377/10 ухвалив рішення по суті позовних вимог. Суд відмовив у задоволенні його позову до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, визначення розміру сплачуваних аліментів у твердій грошовій сумі, стягнув з нього на користь [PERSON] заборгованість зі сплати аліментів в сумі 8680грн. 53 коп., та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 8421 грн. 28 коп, в задоволенні позову в іншій частині - відмовив. 27.01.2011 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області, переглянувши справу № 2-377/10 в апеляційному порядку, ухвалила рішення, яким задовольнила апеляційну скаргу частково та змінила рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру пені, що підлягає стягненню з нього на користь [PERSON], відмовила в задоволенні позову [PERSON] до нього про стягнення заборгованості по аліментах, зменшила стягнутий судом розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів до 2503 грн. 33 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Таким чином, станом на 01.11.2010 року борг зі сплати аліментів в сумі 8680 грн. 53 коп.не підлягав стягненню з нього на користь [PERSON], тому що в задоволенні цієї позовної вимоги судом було відмовлено. Лише за період з 22.07. по 03.11.2010 року він повинен був сплатити за рішенням суду пеню (неустойку) в сумі 2503 грн. 33 коп. Позивач вказує, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася в період з 01.01.2006р., а її розмір станом на 11.03.2011 року складає 8992,35 грн. При цьому позивач посилається на лист ВДВС Компаніївського РУЮ у Кіровоградській області № 7980 від 22.10.2013 року, як на доказ обгрунтування свого розрахунку. У листі ВДВС Компаніївського РУЮ № 7980 від 22.10.2013 року вказується: «Згідно розрахунку державного виконавця заборгованість зі сплати аліментів згідно рішення суду станом на 01.11.2010 року склала 8680,54грн» Саме у стягненні з нього на користь [PERSON] боргу за аліментами в такій сумі (8680,53 грн.) було відмовлено рішенням суду апеляційної інстанції від 27.01.2011 року. В листі вказано, що з вказаного вище розрахунку державного виконавця вбачається, що боржником [PERSON] аліменти за період з 01.11.2010 року по 11.03.2011 року, згідно наданих боржником до відділу квитанцій сплачені в повному обсязі. Тому, державним виконавцем даний період в суму заборгованості по аліментам не враховано. Тут же: «Крім того, повідомляємо, що боржником [PERSON] розрахунок заборгованості зі сплати аліментів згідно рішення суду в сумі 8992,31 грн. отримано 14.02.2011 року про, що свідчить його особистий підпис». В обгрунтування заперечень посилається на ч. ст. 61 ЦПК України. Вважає, що посилання на наявність у нього заборгованості в сумі 8992,35 грн. станом на 01.11.2010 року у листі ВДВС Компаніївського РУЮ № 7980від 22.10.2013 року суперечить обставинам, встановленим судовим рішенням у цивільній справі № 2-377/10 від 27.01.2011 року, згідно якого станом на 01.11.2010 року у нього малася заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON].в сумі 8680,53 грн., у стягненні якої з нього позивачу за зустрічним позовом [PERSON] судом було відмовлено. Виходячи з викладеного, стверджує, що на час досягнення донькою [PERSON] повноліття - станом на 11.03.2011 року, він не мав заборгованості зі сплати аліментів за перід з 01.11.2010 року по 11.03.2011 року та що на стягнення заборгованості з виплати аліментів в сумі 8680,53 грн. з нього [PERSON] не мала права. Відповідно, не повинна нараховуватися неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів, так як за період з 01.11.2010 року по 11.03.2011 року така заборгованість відсутня, а за період з 22.07. по 03.11.2010 року неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів з нього стягнута за рішенням суду від 27.01.2011 року. Мотивуючи доведеність факту його вини в утворенні заборгованості зі сплати аліментів з посиланням на рішення суду від 27.01.2011 року, позивач автоматично переносить текст цього судового рішення на події, які виникли пізніше у період з 15.02.2011 року по 01.10.2013року. Жодним судовим рішенням не встановлено, що у період з 15.02.2011 року по 01.10.2013 року, виник «період прострочення» та що мала місце в цей час заборгованість зі сплати аліментів з його вини і який її розмір, адже він працював і стягнення аліментів здійснювалося з його заробітку без його втручання. У розрахунку позивач наводить суму заборгованості з виплати аліментів 4512,22 грн. Але станом на 15.02.2011 року він не мав заборгованості зі сплати аліментів. За таких обставин, обрахування розміру пені з несплачених аліментів є сумнівним. Окрім того, період нарахування пені з 15.02.11 року по 01.10.2013 року - 960 днів - не обгрунтовується жодною нормою права. Якщо станом на 15.02.2011 року на думку позивача він мав борг зі сплати аліментів, то пеня (неустойка) могла нараховуватися лише протягом спеціальної позовної давності в один рік, визначеною ч. 2 ст. 258 ЦК України. Сплив позовної давності відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Приймаючи до уваги наведене, прошу відмовити у задоволенні позову [PERSON] до нього про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів за безпідставністю вимог. Разом з запереченнями подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково та виходить з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Судом встановлено, що згідно розрахунку державного виконавця відділу ДВС Компаніївського РУЮ № 7980 від 22.10.2013 року ( доданий позивачем до позову) заборгованість по аліментах відповідача станом на 11.03.2011 року складала 8992,35 грн. ( а.с. 6-9). В ході проведених виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що боржник працює та отримує заробітну плату у відділі освіти Компаніївської РДА. Державним виконавцем 05.04.2011 року у відповідності до вимог чинного законодавства направлено відповідну постанову для подальшого відрахування із заробітної плати боржника заборгованості зі сплати аліментів в сумі 8992,35 грн. Згідно наданих до відділу звітів відділу освіти Компаніївської РДА про здійсненні відрахування із заробітної плати [PERSON], залишок заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.10.2013 року становить 4512,22 грн. Посилання відповідача [PERSON] на те, що в нього взагалі відсутня заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 8680 грн. 53 коп., оскільки в задоволенні її стягнення було відмовлено рішенням апеляційного суду Черкаської області, спростовується самим текстом рішення апеляційного суду Черкаської області від 27.01.2011 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, визначення розміру сплачуваних аліментів в твердій грошовій сумі та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах і пені за несвоєчасну їх сплату, відповідно до якого в задоволенні вимоги про стягнення означеної суми заборгованості було відмовлено з тих підстав, що вона вже є визначеною державним виконавцем та перебуває на виконанні у відділі ДВС, тобто у задоволенні стягнення заборгованості було відмовлено з метою уникнення подвійного стягнення. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, будь-яких інших доказів того, що у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів позивачу сторонами суду не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. Відповідач клопотання про витребування доказів не заявляв, хоча суд виконав вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України та сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Відповідач заперечував взагалі існування заборгованості по аліментах та не оспорював таким чином конкретний розмір заборгованості означений державним виконавцем в розрахунку заборгованості по сплаті аліментів відповідача від 22.10.2013 року. Крім цього, слід зазначити, що згідно вищеописаного рішення апеляційного суду Черкаської області, залишено без змін рішення Монастирищенського районного суду від 09.11.2011 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, визначення розміру сплачуваних аліментів в твердій грошовій сумі та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах і пені за несвоєчасну їх сплату, в частині відмови позивачу [PERSON] в позові про скасування заборгованості по аліментах, що також на думку суду, в сукупності з вищеперерахованими доказами, доводить наявність заборгованості відповідача по сплаті аліментів. При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.( ч.1 ст. 196 СК України). Право стягувача на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів виникає з часу повідомлення державним виконавцем про наявність заборгованості по аліментах та про строк її погашення, та з цієї ж дати проводиться нарахування пені за кожен день прострочення виплати заборгованості до її повного погашення. Боржник належним чином повідомлявся про наявність заборгованості в сумі 8992,35 грн., що стверджується розрахунком відділу ДВС Компаніївського РУЮ ( а.с. 6- 9). Аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісяця, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Позивач розраховує суму пені за період з 15.02.2011 року по 01.10.2013 року, виходячи з суми заборгованості - 4512,22 грн. Судом встановлено, що згідно розрахунку державного виконавця № 7980 від 22.10.2013 року, з 05.04.2011 року у відповідності до вимог діючого законодавства державним виконавцем направлено відповідну постанову для подальшого відрахування із заробітної плати боржника заборгованості зі сплати аліментів в сумі 8992,35 грн. Тобто, фактично державним виконавцем 05.04.2011 року встановлено той факт, що боржник працевлаштований, а тому суд вважає, що періодом для розрахунку пені, за обставин офіційного працевлаштування боржника та отримання ним заробітної плати, необхідно обраховувати з 15.02.2011 року по 05.04.2011 року, та з суми заборгованості у розмірі 8992,35 грн. за наступною формулою : 8992 грн. 35 коп. :100%х50 днів (15.02.2011 року-05.04.2011 року) = 4496 грн. 17 коп. Позивач не надала суду доказів того, що відповідач зумисно ухиляється від сплати заборгованості по аліментах та інших обставин, які б свідчили про наявність вини відповідача в несплаті заборгованості по аліментах в період з 05.04.2011 року по 01.10.2013 року. Посилання відповідача на застосуванням судом строку позовної давності до спірних правовідносин, спростовується положенням ч. 1 ст. 20 СК України, відповідно до якої до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості по аліментах у платника, наявності його вини по несплаті цієї заборгованості саме в період з 15.02.2011 року по 05.04.2011 року, а тому позов про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів підлягає до задоволення частково. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного ст. ст. 20, 195, 196, 197 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та

Outcome: approved