Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень просив суд скасувати рішення виконкому сільської ради, та зобов'язати вчинити певні дії. В судовому засіданні представники позивача, повноваження яких судом перевірені, уточнені позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні, що діє на підставі довіреності, заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись також на наявний в матеріалах справи відзив на уточнену позовну заяву, просила суд відмовити. Інші учасники в судове засідання не з'явились. Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 02 вересня 1998 року були встановлені в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки за адресою [ADDRESS], про що складено Акт та план земельної ділянки з описом суміжних меж. На підставі рішення виконкому Волоської сільської Ради та у відповідності із Актом встановлення меж 03 вересня 1998 року [PERSON] одержав від Волоської сільської Ради Державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів під №1674, підписаний Головою Волоської сільської Ради та завірений круглою печаткою. 02 вересня 1998 року були встановлені в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки, про що складено Акт та план земельної ділянки з описом суміжних меж, який є невід'ємною частиною Акту. Межові знаки не встановлювались, так як межі збігаються з огорожею. Через місяць після передання у приватну власність земельної ділянки, що належить позивачу у межах згідно з правовстановлюючими документами Актом встановлення меж земельної ділянки, що передавалась у власність [PERSON] від 07 жовтня 1998 року та Державним актом на право приватної власності на землю, який видано [PERSON] 08 жовтня 1998 року було вперше порушено право приватної власності [PERSON] Про наявність порушеного права власності [PERSON] дізнався лише у 2014 році, коли вирішив присвоїти земельній ділянці кадастровий номер, однак отримав відмову, в зв'язку з тим, що в межах земельної ділянки, яка відповідно до Державного акту належить [PERSON] знаходиться частина земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER]. Слід зазначити, що у земельній ділянці, яка на теперішній час належить [PERSON], з моменту її приватизації неодноразово змінювались власники земельної ділянки, у тому числі та після 2004 року, коли для відчуження земельних ділянок, стало обов'язковим надання земельній ділянці кадастрового номеру. Таким чином під час присвоєння кадастрового номеру було помилково продубльовано визначені державним актом наданим [PERSON] межі земельної ділянки. Доводи позивача підтверджуються дослідженими судом матеріалами справи, а саме: топографічна зйомка земельної ділянки, що належить [PERSON] в [ADDRESS], виконана по його замовленню та на вимогу судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON] проектно-виробничим підприємством «Орбіта» (том 1 ст. 229-234 та том 2, ст. 71) підтвердила, що розміри та фото ділянки відповідають, а площа на 0,0011 га менше, ніж вказано в державному право приватної власності на землю серія ДППН [NUMBER], виданому позивачу 03 вересня 1998 року Волоською сільською радою. У висновку судового експерта № 5836/5837-16 на сторінках 6, 7, 13 (Том 2 ст. 129-142) вказано, що порушення межі, яка розділяє земельні ділянки [ADDRESS] та належить [PERSON] в ущерб суміжної земельної ділянки в [ADDRESS] та належала під час передачі у власність [PERSON] з боку [PERSON] відсутні, так як встановлення меж земельної ділянки що передано у власність [PERSON] проводилась раніше ніж складання технічної документації та встановлення меж земельної ділянки суміжного власника [PERSON] Відповідно до пункту 5 Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Держкомзему України № 10 від 15 1993 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 лютого 1993 року за №7 - встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) виконують землевпорядні органи за замовленням рад народних депутатів. Якщо при встановленні меж земельних ділянок будуть виявлені розбіжності в даних про розміри земельних ділянок, переданих у власність, з фактичними розмірами, остаточний розмір площі таких ділянок, визначається радою народних депутатів. 19 серпня 1998 року виконком Волоської сільської ради виніс рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,12 га для будівництва та обслуговування жилого будинку [PERSON]. 28 вересня 1998 року вказане рішення було підписано головою сільської ради та скріплено печаткою, остаточний розмір земельної ділянки встановлено розміром 0,1652 га, після чого замовлено виготовлення акту встановлення меж земельної ділянки, що передається у власність [PERSON], та державного акту на право власності на землю. Накладення земельних ділянок виникло при виготовленні Дніпропетровським філіалом науково-дослідного інституту землеустрою [PERSON] аграрних наук документації по передачі земельної ділянки в [ADDRESS] в приватну власність [PERSON] (т. 2 а.с. 84- 86 та 129- 142) через те, що було враховано, що суміжна земельна ділянка в [ADDRESS] була приватизована, а звірка межі з цією ділянкою, що належала [PERSON] не виконана, як того вимагає пункт 1.7 інструкції Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю, затвердженої наказом Держкомзему від 15 квітня 1993 року №28, зареєстрованої в міністерстві юстиції України 23 квітня 1993 року за № 31, що діяла на той час. Встановлена Волоською сільською радою площа земельної ділянки, передавалася у власність [PERSON] виявилася завищеною. Ділянка, обмежена з півночі та півдня вулицями Тополина та Гагаріна, відповідно, а з боку власників суміжних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], сформованих ними раніше, встановленими по лініям їх ділянок огорожами, не може вмістити таку площу. Це також підтверджено висновком судового експерта [PERSON] (том 2 ст. 129- 142), де сказано, що фактична величина площі цієї земельної ділянки в [ADDRESS], яка зараз належить [PERSON], складає 0, 1551 га, що на 0,0101 га менше ніж в рішенні виконкому Волоської сільської ради № 52 від 19 серпня 1998 року (0,1652-0,1551 =0,0101). Судовий експерт [PERSON] зробив висновок що розроблена Дніпропетровським філіалом науково-дослідного інституту землеустрою документація по передачі земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS], у приватну власність [PERSON] не відповідає вимогам земельного законодавства (Том 2 ст. 129- 142). В справі по передачі земельної ділянки у приватну власність [PERSON] відсутні передбачені пунктом 1.10 інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів № 28 від 15 квітня 1993 року наступні документи: - абриси обміру земельної ділянки; - збірний план землевласників і землекористувачів; - відомості обчислення площі; Змінена форма ділянки з чотирикутної на п'ятикутну, лінія межі між ділянками замість прямої лінії встановлена ломаною, не проведена звірка її меж з суміжною земельною ділянкою, сформованою та передано у власність [PERSON] раніше, в результаті чого виникло накладання земельних ділянок. Судом також встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 10.11.2004 року суміжний власник [PERSON] продала земельну ділянку площею 0,1652 га [PERSON]. На ухвалу суду від 25 травня 2016 року відносно надання необхідних документів від управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, що є правоприємником управління земельних ресурсів, до суду надійшло повідомлення про відсутність в архівах управління технічної документації по передачі земельної ділянки у власність [PERSON], переоформлення права власності на [PERSON] та [PERSON] на вказану земельну ділянку(том 2 ст. 8). На ухвалу суду від 03 серпня 2016 року копія технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку по оформленню державного акту громадянину [PERSON] надана власником суміжної земельної ділянки - [PERSON] (Том 2 ст. 13-16, та ст.87-89). Технічна документація на замовлення [PERSON] була виготовлена приватним проектно-виробничим підприємством «Геліос». Надана суду технічна документація не відповідає вимогам земельного кодексу України та «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів, затвердженої наказом Держкомзему України № 43 від 04.05.1999 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 року за № 354/3647». Згідно ст. 107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж, їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Незважаючи на невідповідності розробленої технічної документі земельному законодавству та нормативним документам з питань землеустрою виготовлений державний акт серія [NUMBER], зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актив за [NUMBER] та виданий [PERSON] (Том 2 ст.9) 28 листопада 2005 року. Тоді ж спірній ділянці був присвоєний кадастровий номер [NUMBER], але відомості про вказану земельну ділянку до державного земельного кадастру внесені не були, що також підтверджується повідомленням головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області №51/10 від 05.05.2015 року (Том 1 ст. 33-34) та повідомленням управління Держгеокадастру Дніпропетровському районі Дніпропетровської області №22-403=992-2555/2-16 (Том 2 ст.28), де вказано, що відомості були внесені до державного земельного кадастру в 2011- 2012 роках. Окрім того суд також приймає висновок судового експерта [PERSON], який дослідивши технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON], розроблену Дніпропетровською регіональною філією державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» робить висновок про те, що вона не відповідає вимогам земельного законодавства та інших нормативних документів з питань землеустрою та землекористування. Так, як при переоформленні правоустановчих документів межі та цільове призначення земельної ділянки не змінювались повинна була розроблятись технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), відповідно до пункту 2.1 інструкції про встановлення відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками затвердженої наказом Держкомзему №376 від 18.05.2010 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686. В технічному завданні на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] (том 2 ст.46-48) в пункті 7 також передбачено, що кінцевим результатом робіт є внесення інформації про земельну ділянку в базу даних автоматизованої системи державного земельного кадастру (АС ДЗК). Чинним земельним законодавством не передбачено надання права внесення відомостей до державного земельного кадастру землевпорядним підприємствам. Згідно пункту 6 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Всупереч Земельному кодексу України, іншим законам і законодавчим актам питань землеустрою Волоською сільською Радою та землевпорядними організаціями виконувалось формування та встановлення меж суміжної земельної ділянки без участі [PERSON] земельна ділянка якого була сформована та передана йому у власність раніше ніж [PERSON] Згідно Висновку № 9007 від 07 березня 2018 року судової почеркознавчої експертизи проведеної Київським незалежним інститутом судових експертиз підписи від імені [PERSON] зображення яких міститься проти його прізвища в акті відновлення меж земельної ділянки, що передається у власність [PERSON] від 14 березня 2015 року, акті відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що передається у власність [PERSON] на основі свідоцтва про право на спадщину, збірного кадастрового плану суміжних земельних ділянок, які входять в склад технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON], виготовленої в 2011 року, на основі яких земельній ділянці присвоєно кадастровий номер та внесено відомості до державного земельного кадастру виконанні не [PERSON]. Рішення Волоської сільської Ради №52 від 19 серпня 1998 року про встановлення площі земельної ділянки, що передавалась у власність [PERSON] в розмірі 0,1652 га замість 0,12 га та підписання головою Волоської сільської Ради та видача актів встановлення меж при оформленні документації та державного акта на право власності на землю [PERSON], а також актів встановлення меж при переоформленні прав на вказану земельну ділянку [PERSON] та [PERSON], що відбулась з порушенням земельного законодавства та інших нормативних документів з питань землеустрою призвели до порушення прав [PERSON] на земельну ділянку. Вони стали причиною прийняття державним кадастровим реєстратором рішення №12000124542014 від 27.05.2014 року про відмову присвоєння земельній ділянці, що сформована та передана у власність [PERSON] згідно державного акту про право власності на землю серія ДПДН [NUMBER], зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів під №1674 03 вересня 1998 року, кадастрового номера та внесення відомостей про вказану земельну ділянку до державного земельного кадастру через знаходження в її межах частини суміжної земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] (Том 1 ст. 24-27). Стаття 155 Земельного кодексу України встановлює, що у разі видання органом виконавчої влади або органами місцевого самоврядування акту, яким порушує права особи щодо володіння користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В ст.317 ЦК України зазначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. В ч.1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що починаючи з 03 вересня 1998 року та по теперішній час [PERSON] є єдиним та законним власником земельної ділянки, що розташована за адресою [ADDRESS], в межах, що були встановлені актом від 02 вересня 1998 року. Державний акт від 03 вересня 1998 року ніким не оскаржувався, на теперішній час не визнаний недійсним, а тому ним було визначено право власності на земельну ділянку, що належить відповідачу по справі, право власності є непорушним. Така помилка виникла через те, що відповідач по справі не узгоджував межі суміжним землекористувачем, та підпис від його імені в Акті встановлення меж проставлено іншою особою. Виданим [PERSON] державним актом повторно передано у приватну власність вже на той час приватизовану [PERSON] частину земельної ділянки. Про наявність вказаного накладення земельних ділянок відповідач не знав, та не міг знати, в зв'язку з тим, що земельні ділянки фактично розмежовані огорожею, межі суміжних ділянок з моменту виділення землі у користування ніколи не змінювались влаштовували всіх землекористувачів. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано позовні вимоги. Згідно ст.141 ЦПК України з урахуванням задоволення позову стягненню з відповідача підлягає сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору. На підставі викладено,

Outcome: approved