Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом у якому просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Вимоги мотивують тим, що відповідач є колишнім чоловіком позивачки [PERSON] та батьком [PERSON] та [PERSON], що також зареєстровані у спірній квартирі. Спільне жиле приміщення позивачами було приватизовано в рівних частинах 24.10.1997 року. Відповідач у квартирі був прописаний з 1998 року. Шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.08.2012 року. Після розірвання шлюбу відповідач ще декілька разів приходив за місцем своєї реєстрації до дітей, а 01.12.2012 року забрав особисті речі, залишив ключі від квартири та поїхав проживати за іншою невідомою адресою. Починаючи з 01.12.2012 року [PERSON] в квартирі не проживає, житлово-комунальні послуги не сплачує, додаткових витрат на утримання житла не несе, мешкає зі своєю новою жінкою за адресою [ADDRESS]; жодних домовленостей із відповідачем щодо його проживання за місцем реєстрації не було. В судове засідання призначене на 27.03.2014 року позивачі не з'явилися, подали суду заяви з проханням провести розгляд справи у їх відсутності, в заявах вказали, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, у зв'язку з чим суд, з урахуванням заяв позивачів, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представники третіх осіб Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи треті особи були повідомлені належним чином, суду подали заяви з проханням розглянути справу у відсутності їхніх представників. Суд, вислухавши пояснення позивачів, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи, позивачі є співвласниками в рівних долях 32/100 частки квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва 24.10.1997 року, зареєстрованого в реєстровій книзі Бюро технічної інвентаризації м. Києва 27 листопада 1997 року за № 4633 (а.с. 19, 19 зв.). Відповідно до довідки по формі № 3, виданої ЖРЕО № 409 від 13.09.2013 р., в квартирі [ADDRESS] зареєстровані сторони по справі та неповнолітній [PERSON], [INFO], відповідач зареєстрований з 07.04.1998 року (а.с. 16). Відповідач є колишнім чоловіком позивачки [PERSON], з якою перебував у зареєстрованому шлюбі з 10.04.1997 року (а.с. 11). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.08.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с. 12). Позивачі в судовому засіданні пояснили, що відповідач постійно не проживає у квартирі [ADDRESS] без поважних причин з грудня 2012 року, речі його там відсутні, залишив спірну квартиру добровільно, з того часу житлом не цікавиться, витрат по утриманню спірного житлового приміщення не несе, жодного разу до них не з»являвся, [PERSON] має іншу сім»ю. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт непроживання відповідача у спірному житловому приміщенні з грудня 2012 року по даний час без поважних причин підтверджено показами свідка [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки з дня заселення в будинок та засвідчила, що відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] вже більше року, весь цей час жодного разу не приходив, речі свої при виселенні всі забрав, вселитися до позивачів ніколи не намагався. Про непроживання відповідача з 01.12.2012 року у квартирі [ADDRESS], окрім показів свідка, також підтверджується актами від 20.11.2013 р., від 11.09.2013 р., від 02.02.2013 року та від 12.07.2013 р., затвердженими начальником ЖРЕО № 409 (а.с. 6-9). Крім того, як вбачається із довідки ЖРЕО № 409 від 23.10.2013 року, звернень від [PERSON] з приводу перешкоджання у проживанні за адресою [ADDRESS] з 01.12.2012 року не було (а.с. 17). Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач більше року без поважних причин постійно не проживає у спірній квартирі, його майно там не знаходиться, будь-які домовленості між сторонами з приводу користування житловим приміщенням відсутні, витрат по утриманню житла відповідач не несе, у зв»язку з чим позивачам, які є співвласниками квартири [ADDRESS], відповідач чинить перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням, позивачі не можуть належним чином користуватися та розпоряджатися вказаною квартирою, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. в дохід держави.

Outcome: approved