Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом вселення. Свої вимоги мотивували тим, що позивачі та відповідачі є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , складається з чотирьох кімнат: перша кімната площею 18,8 кв.м, друга кімната площею 10,3 кв.м, третя кімната площею 11,6 кв.м, четверта кімната площею 12,0 кв.м, кухні площею 7,8 кв.м, ванної кімнати площею 2,6 кв.м, вбиральні площею 1,3 кв.м, коридору площею 12,5 кв.м, комори площею 1,1 кв.м. Відповідачі чинять позивачам перешкоди у користуванні правом власності. У зв`язку з чим просять зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні правом власності шляхом вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS] ; встановити порядок користування житловою квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 81,5 кв.м, житловою площею 52,7 кв.м. Виділити [PERSON] в користування житлову кімнату площею 18,8 кв.м. Виділити [PERSON] та [PERSON] в користування житлову кімнату площею 12,0 кв.м та житлову кімнату площею 11,6 кв.м. Виділити [PERSON] та [PERSON] в користування житлову кімнату площею 10,5 кв.м. Залишити у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] інші приміщення: кухню площею 7,8 кв.м, вбиральню площею 1,3 кв.м, ванну кімнату площею 2,6 кв.м, коридор площею 12,5 кв.м, комору площею 1,1 кв.м. 02 квітня 2020 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом вселення залишено без руху. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 12 серпня 2020 року ухвалою суду витребувано у Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві належним чином завірені матеріали розгляду звернення [PERSON] від 13 грудня 2019 року. 14 серпня 2020 року ухвалою суду залучено Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (02094, вул. Краківська, 20, м. Київ) до участі у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом вселення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 11 березня 2021 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Позивачі, відповідачі та неповнолітній син позивача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачу [PERSON] належить на праві власності 9/20 частини спірної квартири, позивачу [PERSON] - 5/20 частин, неповнолітньому сину позивача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] - 1/20 частини, відповідачу [PERSON] - 1/20 частина, та відповідачу [PERSON] - 1/20 частина (а.с. 20-21, 22, 23-24, 25, 26, 26, 27,28, 29, 30, 31, 103 а). Згідно технічного паспорту квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , складається з чотирьох кімнат житловою площею 52, 7 кв.м: перша кімната площею 18,8 кв.м, друга кімната площею 10,3 кв.м, третя кімната площею 11,6 кв.м, четверта кімната площею 12,0 кв.м, кухні площею 7,8 кв.м, ванної кімнати площею 2,6 кв.м, вбиральні площею 1,3 кв.м, коридору площею 12,5 кв.м, комори площею 1,1 кв.м (а.с. 9-10, 11). Позивачі просять про зобов`язання відповідачів не чинити перешкоди у користуванні правом власності шляхом вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначили, що відповідачі не впускають їх до приміщення спірної квартири. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач [PERSON] скористався своїм правом подачі відзиву на позов, відповідно до якого позовні вимоги не визнав повністю, оскільки він та його брат - [PERSON] - відповідач по справі, постійно проживають у спірній квартирі та сплачують грошові кошти за надані житлово-комунальні послуги. Крім того, у 2012 році у нього народився син [PERSON] , який зареєстрований та проживає у спірній квартирі. Ніяких перешкод у користуванні правом власності позивачам він не чинити. Тим більше у відповідача [PERSON] є два комплекти клячів від вхідних дверей. На підтвердження відзиву відповідач [PERSON] надав суду свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] (а.с. 85), довідку про реєстрацію місця проживання, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 86), довідку про склад сім`ї та реєстрації від 22 грудня 2017 року, відповідно до якої у спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] та його малолітній син [PERSON] , [INFO] (а.с. 87). Відповідач [PERSON] скористався своїм правом подачі відзиву на позов, відповідно до якого позовні вимоги не визнав повністю, оскільки він та його брат - [PERSON] - відповідач по справі, постійно проживають у спірній квартирі та сплачують грошові кошти за надані житлово-комунальні послуги. Відповідачі скористалися правом подачі відповіді на відзив на позовну заяву, відповідно до якої зазначили, що у своїх відзивах відповідачі стверджують, що постійно проживають у спірній квартирі, а тому безперешкодно реалізують своє право передбачене ст. 41 Конституції України. Крім того, реєстрація та проживання у спірній квартирі малолітнього сина відповідача - [PERSON] , [INFO] , не повинна обмежувати позивачів у праві користування правом власності. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Як роз`яснено у п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Судом оглянуто матеріали ЄО № 89276 від 13 грудня 2019 року та встановлено, що 13 грудня 2019 року від позивача [PERSON] до чергової частини Дніпровського УП ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення про те, що її родичі не пускають до квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 114-118). Оскільки відповідачі чинять перешкоди позивачам у користуванні правом власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , шляхом обмеження доступу до спірної квартири, а тому усунення перешкод у користуванні правом власності [PERSON] та [PERSON] шляхом вселення найбільше враховує баланс інтересів кожного зі співвласників. За встановлених обставин суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] за участю третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом вселення повністю: усунути перешкоди у користуванні правом власності [PERSON] шляхом вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS] . Усунути перешкоди у користуванні правом власності [PERSON] шляхом вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивачі просять встановити порядок користування житловою квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 81,5 кв.м, житловою площею 52,7 кв.м. Виділити [PERSON] в користування житлову кімнату площею 18,8 кв.м. Виділити [PERSON] та [PERSON] в користування житлову кімнату площею 12,0 кв.м та житлову кімнату площею 11,6 кв.м. Виділити [PERSON] та [PERSON] в користування житлову кімнату площею 10,5 кв.м. Залишити у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] інші приміщення: кухню площею 7,8 кв.м, вбиральню площею 1,3 кв.м, ванну кімнату площею 2,6 кв.м, коридор площею 12,5 кв.м, комору площею 1,1 кв.м. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що позивачу [PERSON] належить на праві власності 9/20 частини спірної квартири, позивачу [PERSON] - 5/20 частин, неповнолітньому сину позивача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , - 1/20 частини, відповідачу [PERSON] - 1/20 частина, та відповідачу [PERSON] - 1/20 частина. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.380 ЦК України). Відповідно до ст.383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та п.6 постанови № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності 9/20 частини спірної квартири, позивачу [PERSON] - 5/20 частин, неповнолітньому сину позивача - [PERSON] - [PERSON] , [INFO] - 1/20 частини, відповідачу [PERSON] - 1/20 частина, аа відповідачу [PERSON] - 1/20 частина . Також слід звернути увагу на те, що відповідачами іншого порядку користування квартирою не запропоновано. З урахуванням розміру житлової площі - 52,7 кв.м., розміру часток співвласників у праві власності на спірну квартиру, позивачу [PERSON] належить право користування житловою площею 23,715 кв.м., позивачу [PERSON] - 13,175 кв.м, неповнолітньому сину позивача [PERSON] - [PERSON] - 10,54 кв.м, відповідачам [PERSON] , [PERSON] - по 2,635 кв.м, запропонованого варіанту користування вимоги про визначення порядку користування підлягають задоволенню повністю: встановити порядок користування житловою квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 81,5 кв.м, житловою площею 52,7 кв.м. Виділити [PERSON] в користування житлову кімнату площею 18,8 кв.м. Виділити [PERSON] та [PERSON] в користування житлову кімнату площею 12,0 кв.м та житлову кімнату площею 11,6 кв.м. Виділити [PERSON] та [PERSON] в користування житлову кімнату площею 10,5 кв.м. Залишити у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] інші приміщення: кухню площею 7,8 кв.м, вбиральню площею 1,3 кв.м, ванну кімнату площею 2,6 кв.м, коридор площею 12,5 кв.м, комору площею 1,1 кв.м. За встановлених обставин позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] за участю третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення порядку користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом вселення підлягають задоволенню повністю: усунути перешкоди у користуванні правом власності [PERSON] шляхом вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS] . Усунути перешкоди у користуванні правом власності [PERSON] шляхом вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS] . Встановити порядок користування житловою квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 81,5 кв.м, житловою площею 52,7 кв.м. Виділити [PERSON] в користування житлову кімнату площею 18,8 кв.м. Виділити [PERSON] та [PERSON] в користування житлову кімнату площею 12,0 кв.м та житлову кімнату площею 11,6 кв.м. Виділити [PERSON] та [PERSON] в користування житлову кімнату площею 10,5 кв.м. Залишити у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] інші приміщення: кухню площею 7,8 кв.м, вбиральню площею 1,3 кв.м, ванну кімнату площею 2,6 кв.м, коридор площею 12,5 кв.м, комору площею 1,1 кв.м. При поданні позовної заяви позивачами сплачено судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру у розмірі по 840 грн. 80 коп. за кожну, відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір". Позовні вимоги задоволено повністю, тому відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 840 грн. 80 коп. за кожну позовну вимогу.

Outcome: approved