Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Позивач звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання незаконним рішення та ефективний захист права цивільного способом, що не суперечить закону. У судове засідання позивач не з`явилась, відповідно до письмової заяви позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила слухати справу за її відсутності та ухвалити рішення про визнання незаконним та скасування рішення Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 26.04.2018 року про відмову [PERSON] 0,0279 га. розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий [NUMBER] з цільового призначення 01.03. «Для ведення особистого селянського господарства» на цільове призначення 12.04 «Для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства»; змінити цільове призначення земельної ділянки площею 0.0279 га, що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]), яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий [NUMBER] з цільового призначення 01.03. «Для ведення особистого селянського господарства» на цільове призначення 12.04 «Для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства». Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви голова Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області просив суд слухати справу за відсутності представника сільради та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Враховуючи вимоги ст. 128 ЦПК України, Новоолександрівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області є такою, що належним чином повідомлена про слухання справи, та у наданий судом строк та станом на 26.07.2018 року відзив на позов не подала, заперечення щодо розгляду справи подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України, суд зі згоди позивача розглядає справу за наявними у справі матеріалами у заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, суд дійшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.11.2014 року належить право власності на земельну ділянку площею 0.0279 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]. На належній їй на праві власності земельній ділянці позивач вирішила побудувати газову заправну станцію. Будівництво зазначеної заправної станції відповідає суспільним інтересам у тому числі і інтересам жителів Новоолександрівки, багато з яких у цілях економії витрат на пальне перелаштували свої автомобілі на газ. Для забезпечення територіальної громади села Новоолександрівка паливом для заправки їх транспортних засобів та для заправки побутових балонів газом для жителів сусідніх сіл, поблизу немає жодної газової заправної станції, що створює незручності жителям села. У жовтні 2017 року позивач звернулася до Приватного підприємства «Земельний ресурс» з метою підготовки проекту землеустрою щодо відведення належної їй земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] із зміною цільового призначення для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства. Рішенням Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 14.09.2017 року затверджено містобудівну документацію «Генеральний план села Новоолександрівка Дніпровського району Дніпропетровської області» з розрахунковим періодом до 2030 року. У ньому немає жодних обмежень щодо використання у майбутньому території, до якої входить і земельна ділянка позивача. 11.12.2017 року, відділом містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, будівництва та інфраструктури, Дніпровської районної державної адміністрації погоджено проект землеустрою щодо відведення належної гр. [PERSON] земельної ділянки зі зміною цільового призначення земельної ділянки для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства. Згідно довідки Держгеокадастру від 14.12.2017 року, ґрунтовий покрив земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] розташованої за адресою [ADDRESS] відноситься до групи ґрунтів (65д) чорноземи звичайні слабо змиті середньо суглинкові та не відноситься до особливо цінних груп ґрунтів. 04.01.2018 року експертом державної експертизи Федорович Сартою Володимирівною підготовлено висновок №91 відповідно до якого: «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства громадянці [PERSON] за адресою: [ADDRESS], відповідає вимогам земельного законодавства та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам. Проте, коли позивач подала необхідний пакет документів до Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, який відповідав всім вимогам чинного законодавства, їй рішенням сесії Новоолександрівської сільської ради від 26.04.2018 року № 2865-29/VІІ відмовлено у зміні цільового призначення належної їй земельної ділянки. Відповідно до ч.1 та 3 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади. Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту провадиться сільською, селищною, міською радою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення. Відмова Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у зміні цільового призначення земельної ділянки або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Згідно п. 34 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до положень ч. 6, 8 ст. 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений). Може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки. Норма права, що міститься у п. 34 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» є відсильною та відсилає у даному випадку (зміна цільового призначення) до спеціальної норми права - положень ч. 6, 8 ст. 186-1 ЗК України. Відповідно до положень ч.1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що рішення Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 26.04.2018 року ухвалене з порушенням чинного законодавства, а саме вимог: п. 34 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»; ч.6,8 ст. 186-1 ЗК України та ст. 19 Конституції України, адже не містить жодного посилання на недоліки проекту відведення земельної ділянки, а також посилань на його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. З жодних інших підстав власнику не може бути відмовлено у зміні цільового призначення його земельної ділянки. А тому орган місцевого самоврядування діяв не у спосіб, що передбачений законами України: п. 34 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та ч.6,8 ст. 186-1 ЗК України. Відповідно до роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо) Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 p. № 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай)...) У віснику Верховного Суду України №8 (168)2014 Головою ВСУ викладена правова позиція в якій зазначено, що відповідно до положень ч.2 ст. 118, ч. 2 ст.123 ЗК України у разі відмови органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення відповідної заяви без розгляду питання вирішуються в судовому порядку, а відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду може бути оскаржена до суду. Виходячи з положень ст.124 Конституції України про поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, суд у таких випадках міг би вирішувати питання про надання земельної ділянки у власність чи у користування. Такий підхід відповідає й ідеям, закріпленим Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції, проголошує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У розвиток положень цієї статті Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також наголошує на необхідності оцінки ефективності обраного зацікавленою особою способу захисту. Зокрема, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal у the United Kingdom. (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) суд зазначає, що засіб захисту, котрий вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Відповідно до положень 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Верховний Суд України в «Аналізі практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» зазначив, що у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору. Відповідно до положень ч. 2 ст. 5 ЦПК України: якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до положень ч.2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до положень 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до вимог ст.ст. 141,142 ЦПК України, враховуючи заяву позивача, судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved