Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/4 частину квартири , що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON], зазначив, що він є спадкоємцем за заповітом на 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON], однак позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2018 року провадження по справі відкрито. 19.03.2018 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заначив, що обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги [PERSON] потребують додаткового зясування під час розгляду справи. У вступному слові позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у вступному слові просила прийняти рішення на розсуд суду, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Третя особа Четверта Запорізька державна нотаріальна контора в наданій суду заяві просила справу розглядати за відсутності її представника . Суд, вислухавши вступне слово позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Так судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Матеріалами справи підтверджено, що 13.05.2006 року помер [PERSON] (а.с. 49). Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Шкільна (стара назва: вул. [PERSON])[ADDRESS], у якій померлий був зареєстрований. При житті, 21.11.2005 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером: 3-1734, яким належне йому майно у вигляді частки в вищезазначеній квартирі, заповідав позивачу [PERSON] (а.с. 55). Спадкоємцем, що має право на обов'язкову частку в спадковому майні в порядку ст. 1241 ЦК України, була [PERSON] - непрацездатна дружина спадкодавця. 09 червня 2006 року до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори подана [PERSON] заява про прийняття спадщини за законом після померлого 13 травня 2006 року чоловіка - [PERSON], яка була зареєстрована за № 416 та на її підставі заведено спадкову справу № 299/2006 (а.с. 49). 31 жовтня 2006 року до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори подана [PERSON] заява про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою 21 листопада 2005 року за реєстровим № 3-1734 після померлого 13 травня 2006 року - [PERSON], яка була зареєстрована за № 833 та долучена до спадкової справи № 299/2006 (а.с.58). 22 листопада 2006 року Четвертою Запорізькою державною нотаріальною контрою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 3-1727, згідно зі ст. 1241 Цивільного кодексу України дружині померлого [PERSON] на 1/2 (одну/другу) частку 1/2 (однієї/другої) частини квартири, що знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Шкільна (стара назва: вулиця [PERSON])[ADDRESS], з яких 1/3 (одна/третя) частина квартири належала спадкодавцю, 1/6 (одна/шоста) частина квартири належала [PERSON], сину, який помер 10 лютого 2000 року, спадкоємцем після якого був [PERSON], батько, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с. 60). Постановою державного нотаріуса Четвертої Запорізької нотаріальної конторі [PERSON] від 30.01.2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки [PERSON] не був наданий документ, що посвідчує власності спадкодавця на належну йому частку квартири, що знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Шкільна (стара назва: вулиця [PERSON])[ADDRESS], а саме: свідоцтво про право власності № 344, видане Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради 05 жовтня 1998 року (а.с. 16). Належність при житті [PERSON] 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою місто Запоріжжя, вулиця Шкільна (стара назва: вул. [PERSON])[ADDRESS] підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло №344, виданим 05.10.1998 року Жовтневою районною адміністрацією м. Запоріжжя на підставі розпорядження від 05.10.1998 року, зареєстрованим в Орендному підприємстві Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації, реєстровий номер 244Р№36704 (а.с. 10); висновком про реєстрацію будинку (домоволодіння) (а.с. 11). Відповідно до вказаних документів спадкодавець набув право спільної сумісної власності на вказану квартиру, разом з дружиною - [PERSON] та сином - [PERSON]. Після смерті [PERSON], який помер 10.02.2000 року, його частку майна успадкували [PERSON], та [PERSON] в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 22.11.2006 року. Успадковану після смерті сина 1/6 частину квартири [PERSON] при житті не оформив на своє імя (а.с 12). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, і та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 1 ст. 1222 ЦК спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1,3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визнане] заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті відповідно до ст. 1233 ЦК України. Відповідно до положень статей 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, і починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої н посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею і свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно ( ст. 1297 ЦК України). Відповідно до пункту 4.12. глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Пунктом 4.15. вказаного Порядку передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проаналізувавши матеріали судової справи, судом встановлено, що 1/2 частка спадкової квартири за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Шкільна (стара назва: вулиця [PERSON])[ADDRESS], при житті належала померлому [PERSON], яка складалася з 1/3 частини, як спільної сумісної власності, згідно свідоцтва № 344 та з 1/6 частини, успадкованої після смерті його сина [PERSON], але не оформленої [PERSON]. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Визнання права власності на спадкове майно за заповітом в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки, оформити спадщину після смерті [PERSON] позивач у позасудовому порядку не має можливості, у звязку з причин зазначених у постанові про відмову у вчинені нотаріальної дії - тому його право щодо прийняття спадщини підлягає захисту у судовому порядку. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивачем доведено, що йому, як спадкоємцю за заповітом, після померлого [PERSON], належить 1/2 спадкового майна, а саме 1/4 частина квартири за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Шкільна (стара назва: вулиця [PERSON])[ADDRESS], а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved