Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої працівником в розмірі 34749,10 гривень та судових витрат у справі. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 26.03.2015 р. відповідач працював на посаді Начальника станції АЗС в структурному підрозділі «Автозаправна станція № 09-44 «ПР-Т НАУКИ», а з 27.03.2015 р. з ним було підписано Договір про повну матеріальну індивідуальну відповідальністю. Відповідно до Договору відповідач прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому Роботодавцем матеріальних цінностей та бережно відноситись до переданих йому на зберігання або для інших цілей матеріальних цінностей Роботодавця і застосовувати заходи по запобіганню спричинення їм шкоди,розкрадання, втрати чи іншого пошкодження, своєчасно повідомляти роботодавця про всі обставини, які загрожують забезпеченню цілості ввірених йому матеріальних цінностей, вести облік, складати і подавати в установленому порядку транспортно-грошові та інші звіти про рух і залишки ввірених йому матеріальних цінностей, брати безпосередньо участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей. Позивач зазначає, що за результатами проведеної інвентаризації по структурному підрозділу «Автозаправна станція № 09-44 «ПР-Т НАУКИ», встановлено недостачу товарів на загальну суму 213909, 36 гривень, подальшу оплату відповідачем в рахунок погашення нестачі суми в розмірі 179160,26 гривень та залишок неоплаченої заборгованості в розмірі 34749,10 гривень. Позивач, посилаючись на положення ст.136 КЗпП України просить стягнути з відповідача несплачену суму заборгованості в розмірі 34749,10 гривень. 31.01.2019 р. ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Станом на день розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України розгляд справи проводить без виклику сторін на підставі наданих доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до наказу генерального директора ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ» № 707-к від 26.03.2015 р. [PERSON] був призначений на посаду начальника станції АЗС в структурному підрозділі «Автозаправна станція № 09-44 «ПР-Т НАУКИ» з 26.03.2015 р. 27.03.2015 р. між ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ» та [PERSON] укладено Договір про повну матеріальну індивідуальну відповідальність, відповідно до п.1 якого відповідач прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому Роботодавцем матеріальних цінностей та зобов`язався бережно відноситись до переданих йому на зберігання або для інших цілей матеріальних цінностей Роботодавця і застосовувати заходи по запобіганню спричинення їм шкоди,розкрадання, втрати чи іншого пошкодження, своєчасно повідомляти роботодавця про всі обставини, які загрожують забезпеченню цілості ввірених йому матеріальних цінностей, вести облік, складати і подавати в установленому порядку транспортно-грошові та інші звіти про рух і залишки ввірених йому матеріальних цінностей, брати безпосередньо участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей. ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ» було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей по структурному підрозділу «Автозаправна станція № 09-44 ПР-Т НАУКИ» за період з 26.03.2015 р. по 29.11.2016 р. та виявлено нестачу товарів на загальну суму 213909,36 гривень. Як встановлено судом, відповідач, як начальник АЗС, сплатив частину коштів в розмірі 179160,26 гривень. Залишок несплачених коштів в рахунок погашення нестачі становить 34749,10 гривень. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків Частиною 2 ст. 132 КЗпП встановлено, що матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. У свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією, відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками" у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. У п. 8 цієї ж постанови Пленуму роз`яснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсування), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. Ст. 135-1 КЗПП України передбачено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов`язані із зберіганням, обробкою, продажем, відпуском, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, беручи до уваги досліджені судом докази, суд вважає, що позов є обгрунтованим, позовні вимоги доведеними в повному обсязі, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved