Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання втратившими права користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2002 року виданого першою Краматорською державною нотаріальною конторою реєстраційний номер 194, зареєстрованим в БТІ м. Краматорська за № 2-857 від 15.07.2002 року, належить будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований та постійно проживає позивач по справі, а відповідачі [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та її неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], але не проживають з моменту реєстрації, що підтверджується актами, особистий речей у будинку немає. Також відповідачі ніколи не виконувала обов'язки членів сім'ї, пов'язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг, у зв'язку з чим, позивачка вимушена сплачувати комунальні послуги самостійно. На теперішній час місцезнаходження відповідачів невідомо. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] у судове засідання не з'явилися по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надали. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради у судовому пояснила, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню, оскільки дитина відповідачки [PERSON] втратить право користування житловою площею, де вона зареєстрована. Позивач ніяких доказів не надав в судове засідання, що відповідачка [PERSON] та її малолітня дитина мають доцільне та придатне для проживання житлове приміщення. Тому заперечують проти позову оскільки порушується право малолітньої дитини на житло. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, вислухавши пояснення представника позивачки, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. ст. 150, 155 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком (квартирою). Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, проаналізувавши вищезазначені обставини та норми законів, суд приходить до висновку, що позивач, який в установленому законом порядку набув право власності на будинок, має право на визнання зареєстрованих осіб такими, що втратили право користування будинком. Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2002 року виданого першою Краматорською державною нотаріальною конторою реєстраційний номер 194, зареєстрованим в БТІ м. Краматорська за № 2-857 від 15.07.2002 року, належить будинок [ADDRESS]. Як вбачається з довідки комітету мікрорайону №6 від 15.12.2014 року, у будинку [ADDRESS] зареєстрований позивач [PERSON], та відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] Згідно актів комітету мікрорайону №6 Краматорської міської ради від 15.12.2014 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх та інтересах неповнолітньої [PERSON]С не проживають за вказаною адресою з дня їх реєстрації. Враховуючи, що дитина відповідачки [PERSON], [INFO], не досягла десяти років, відповідно до ст. 29 ч. 3 ЦК України, її місцем проживання є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, а тому право користування житловою площею такої дитини є похідним від прав батьків. Враховуючи, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та відповідачка [PERSON] з донькою [PERSON], [INFO], добровільно покинули спірне приміщення і з 2006 року (тобто з дня реєстрації) в житловому будинку не проживають без поважних причин, суд вважає, що вони втратили право користування житловим приміщенням в цій квартирі. При таких обставинах, відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS]. Рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставою для зняття цих осіб з реєстрації. На підставі ст.ст. 64, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved