Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просить усунути перешкоди в користуванні майном, визнавши відповідача особою, яка втратила право на користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтував тим, що він є власником будинку [ADDRESS]. У вказаному домоволодінні 5 липня 2011 року, з його дозволу було зареєстровано його двоюрідного брата [PERSON] Проте, фактично останній за даною адресою з моменту реєстрації ніколи не проживав, на даний час дійсне місце його проживання не відоме. Реєстрація [PERSON] у його помешканні не дає можливості оформити субсидію та перешкоджає в повній марі розпоряджатися та користуватися власним майном - житловим будинком. За таких обставин він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав власності, які порушуються відповідачем. Позивач у судове засідання не з'явився, але надав заяву, в якій підтримав повністю позовні вимоги, просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час і місце слухання справи повідомлений належним чином, поважних причин своєї неявки суду не повідомив і від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи, в зв'язку з чим, згідно з ухвалою Знам'янського міськрайонного суду від 19 березня 2014 року розгляд цивільної справи проводився заочно. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями від 24 грудня 2004 року, реєстраційного посвідчення, витягу з Державного реєстру правочинів, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, довідки Знам'янського міжміського комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 19 березня 2014 року, [PERSON] на праві приватної власності в цілому, належить будинок [ADDRESS] (а.с. 5,6,7,8,29). Витяг з домової книги свідчить про те, що у вказаному будинку 5 серпня 2011 року зареєстровано [PERSON] (а.с. 13-15). Згідно з довідкою квартального комітету №2 міста Знам'янка, позивач проживає у місті Знам’янка Кіровоградської області, поміж інших до складу його сім'ї входить відповідач (а.с. 9). Із актів обстеження житлових умов від 17 вересня 2013 року, 15 жовтня 2013 року, 11 листопада 2013 року вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS], зареєстрований, але не проживає, його речі відсутні (а.с.10, 11,12). Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні будинком, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], а тому має право на звернення до суду з даним позовом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, те що позивач, є власником будинку [ADDRESS], а відповідач будучи зареєстрованим у вказаному будинку, як член сім'ї позивача, мав право на проживання в ньому, однак втратив таке право, внаслідок не проживання у домоволодінні понад рік, суд вважає за доцільне визнати останнього таким, що втратив право користування належним позивачу на праві приватної власності жилим приміщенням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача необхідно стягнути судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved