Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача та просить стягнути з Комунального підприємства культури «Центрального міського дитячого парку Лазаря Глоби» на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2008 р. про його поновлення на роботі у сумі 7345,16 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач у позовній заяві та в судовому засіданні, а також його представник у судовому засіданні посилалися на те, що 02.04.1999 р. позивачем був укладений трудовий контракт з Управлінням культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради відповідно до ст.21 Кодексу України про працю. Згідно контракту, позивач був призначений директором «Центрального міського дитячого парку Лазаря Глоби» з 05.04.1999 р. до 05.04.2004 р., після чого контракт був продовжений до 05.04.2009 р., але 18.03.2008 р. позивача було звільнено з посади директора парку на підставі п.1 ст.41 Кодексу України про працю за наказом начальника Управління культури та мистецтв виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18.03.2008 р. № 36-з/к. 24.06.2008 р. рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська цей наказ про звільнення позивача скасовано та його поновлено на роботі на посаді директора Комунального підприємства культури «Центрального міського дитячого парку Лазаря Глоби». 02.07.2008 р. Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено додаткове рішення по справі, відповідно до якого було допущено негайне виконання рішення від 24.06.2008 р. На виконання рішення суду, розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 20.10.2009 р. № 576 і наказу Управління культури та мистецтв Дніпропетровської місткої ради від 23.10.2009 р. №180-к позивача поновлено на посаді директора парку з 18.03.2008 р. та звільнено з посади 05.04.2009 р. у зв'язку із закінченням терміну дії контракту. Пунктом третім наказу Управління культури та мистецтв Дніпропетровської місткої ради від 23.10.2009 р. №180-к Комунальному підприємству культури «Центрального міського дитячого парку Лазаря Глоби» наказувалося здійснити виплату позивачу згідно з чинним законодавством. Повідомленням Комунального підприємства культури «Центрального міського дитячого парку Лазаря Глоби» від 23.10.2009 р. № 23/10/099-01 позивач був викликаний на 26.10.2009 р. до відповідача для внесення змін до трудової книжки та отримання розрахунку за весь час вимушеного прогулу. 26.10.2009 р. Комунальним підприємством культури «Центрального міського дитячого парку Лазаря Глоби» згідно видаткового касового ордеру № 66 від 26.10.2009 р. позивачу сплачено: 11355,78 грн. за вимушений прогул з 18.03.2008 р. по 05.04.2009 р., 496,26 грн. депонент за березень 2008 р.,7615,66 грн. компенсації за невикористані відпустки. Таким чином, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2008 р. було виконано лише 23.10.2009 р., в день винесення наказу про поновлення позивача на посаді директора парку з 18.03.2008 р. та звільнення його з посади 05.04.2009 р. у зв'язку із закінченням терміну дії контракту Управлінням культури та мистецтв Дніпропетровської місткої ради, тобто з затримкою в 16 місяців. Враховуючи, що 26.10.2009 р. відповідач здійснив фактичний розрахунок з позивачем лише за час вимушеного прогулу з 18.03.2008 р. по 05.04.2009 р., відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за 6 місяців 21 день (з 05.04.2009 р. по 26.10.2009 р.) Довідкою від 21.10.2013 р. вих. № 119 відповідач повідомив, що середньомісячний заробіток позивача на посаді директора КПК «ЦМД парк Лазаря Глоби» становив 1100 грн. Отже, середній заробіток позивача за весь час затримки виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2008 р., який має сплатити йому відповідач, становить 7345,16 грн. (1100 грн. х 6 міс.) + (1100грн. : 31 день х 21 день). Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду та рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.03.2014 р. відмовлено в задоволенні аналогічних позовних вимог. Вислухавши пояснення Сторін, дослідивши письмові докази по справі з урахуванням вимог законодавства про їх належність, допустимість та взаємний зв'язок між ними, суд встановив наступні обставини, визначив відповідні до них правовідносини: 24.06.2008 р. рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська наказ від 18.03.2008 р. №36-з/к про звільнення позивача скасовано та його поновлено на роботі на посаді директора Комунального підприємства культури «Центрального міського дитячого парку Лазаря Глоби» (а.с.7-9). 02.07.2008 р. Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено додаткове рішення по справі, відповідно до якого було допущено негайне виконання рішення від 24.06.2008 р. (а.с.10). Зазначене рішення залишено в силі ухвалами апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.01.2009 р. та Верховного Суду України від 20.08.2009 р. (а.с.11-14). На виконання рішення суду, розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 20.10.2009 р. № 576 (а.с.36) і наказу Управління культури та мистецтв Дніпропетровської місткої ради від 23.10.2009 р. №180-к (а.с.37), позивача поновлено на посаді директора парку з 18.03.2008 р. та звільнено з посади 05.04.2009 р. у зв'язку із закінченням терміну дії контракту. Пунктом третім наказу Управління культури та мистецтв Дніпропетровської місткої ради від 23.10.2009 р. №180-к Комунальному підприємству культури «Центрального міського дитячого парку Лазаря Глоби» наказувалося здійснити виплату позивачу згідно з чинним законодавством. Повідомленням Комунального підприємства культури «Центрального міського дитячого парку Лазаря Глоби» від 23.10.2009 р. № 23/10/099-01 позивач був викликаний на 26.10.2009 р. до відповідача для внесення змін до трудової книжки та отримання розрахунку за весь час вимушеного прогулу (а.с.33). 26.10.2009 р. Комунальним підприємством культури «Центрального міського дитячого парку Лазаря Глоби» згідно видаткового касового ордеру № 66 від 26.10.2009 р. позивачу сплачено: 11355,78 грн. за вимушений прогул з 18.03.2008 р. по 05.04.2009 р., 496,26 грн. депонент за березень 2008 р.,7615,66 грн. компенсації за невикористані відпустки, що підтверджується постановою державного виконавця від 26.10.2009 р. про закінчення виконавчого провадження (а.с.21). Згідно до довідки від 21.10.2013 р. вих. № 119, середньомісячний заробіток позивача на посаді директора КПК «ЦМД парк Лазаря Глоби» становив 1100 грн. (а.с.35). Правовідносини, що виникли між сторонами, законодавчо врегульовані наступним чином: У відповідність до ч.7 ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У відповідність до ст.2 Кодексу законів про працю України, право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством. У відповідність до ст.2-1 Кодексу законів про працю України, Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин. У відповідність до ч.1 ст.3 Кодексу законів про працю України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У відповідність до ст.4 Кодексу законів про працю України, законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. У відповідність до ст.47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. У відповідність до ст.116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідність до ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У відповідність до ст.236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Оцінюючи докази по справі у їх сукупності, співставленні між собою та наведеними законодавчими нормами, суд виходить з наступного: Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. В даному випадку, аналізуючи надані по справі докази у їх співставленні із вищенаведеними законодавчими нормами, суд доходить до висновку про те, що відповідач, здійснивши 26.10.2009 р. розрахунок із позивачем за вимушений прогул з 18.03.2008 р. по 05.04.2009 р., порушив право останнього на отримання середнього заробітку за увесь час затримки виконання рішення суду про поновлення незаконно звільненого позивача на роботі. При цьому суд виходить з того, що датою виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі є саме 26.10.2009 р., оскільки саме в цей день було фактично виконано відповідний наказ Управління культури та мистецтв Дніпропетровської місткої ради від 23.10.2009 р. №180-к, яким позивача поновлено на посаді директора парку з 18.03.2008 р.: внесено виправлення в трудову книжку позивача та сплачено кошти за вимушений прогул. Той факт, що цим же наказом позивача звільнено з посади 05.04.2009 р. у зв'язку із закінченням терміну дії контракту в даному випадку не має ніякого значення, оскільки цей факт не впливає на зменшення обсягу цивільної відповідальності відповідача щодо його обов'язку сплатити позивачу його середній заробіток за увесь час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі. Відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці", пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно ж до п.« 3» ч.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу. З системного аналізу КЗпП України випливає, що «вимушений прогул» - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати, у тому числі внаслідок його незаконного звільнення. Тобто, законодавець ототожнює поняття «середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі», зазначене у ст.236 Кодексу законів про працю України із поняттям «середня заробітна плата», хоча ст.94 КЗпП України, яка розкриває зміст поняття «заробітна плата», цього й не містить. Таке тлумачення поняття «середній заробіток за увесь час затримки виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі», в свою чергу, не дає можливості погодитися із доводами представника відповідача про те, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду, визначений у ст.233 КЗпП України, оскільки відповідно до частини 2 цієї законодавчої норми, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Більш того, положення ст.236 КЗпП України взагалі не містить ніяких обмежень у часі щодо звернення до суду працівника із вимогою про стягнення «середнього заробітку за увесь час затримки виконання рішення про поновлення на роботі» та за своєю правовою природою ця виплата є відмінною від виплат, передбачених ст.116 КЗпП України та санкцій за порушення цих виплат, передбачених у ст.ст.117 та 237-1 КЗпП України. Предметом же тлумачення положень ст.233 КЗпП України у їх взаємозв'язку із положеннями ст.236 КЗпП України, в Конституційному Суді України не було, тому, на вимоги щодо стягнення «середнього заробітку за увесь час затримки виконання рішення про поновлення на роботі» рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22.02.2012 р., яким визначено, що «Положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався», - не розповсюджується. З огляду на викладене, не можна в даному випадку посилатися й на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.03.2014 р. за позовом [PERSON] до Комунального підприємства культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у справі 22-ц/774/2998/14. Так, в основу цього рішення покладено той факт, що позивач пропустив строк звернення до суду із вимогами про стягнення тієї ж суми коштів, що дорівнює розміру позовних вимог і в даній справі - 7345,16 грн., але ці кошти позивач намагався стягнути на підставі ст.ст.116, 117 КЗпП України, в той же час питання стягнення цих коштів на підставі ст.236 КЗпП України предметом розгляду не було. Таким чином, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2008 р. було виконано лише 23.10.2009 р., в день винесення наказу про поновлення позивача на посаді директора парку з 18.03.2008 р. та звільнення його з посади 05.04.2009 р. у зв'язку із закінченням терміну дії контракту Управлінням культури та мистецтв Дніпропетровської місткої ради, тобто з затримкою в 16 місяців. Враховуючи, що 26.10.2009 р. відповідач здійснив фактичний розрахунок з позивачем лише за час вимушеного прогулу з 18.03.2008 р. по 05.04.2009 р., відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за 6 місяців 21 день (з 05.04.2009 р. по 26.10.2009 р.) Довідкою від 21.10.2013 р. вих. № 119 відповідач повідомив, що середньомісячний заробіток позивача на посаді директора КПК «ЦМД парк Лазаря Г лоби» становив 1100 грн. Отже, середній заробіток позивача за весь час затримки виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2008 р., який має сплатити йому відповідач, становить 7 345,16 грн. (1100 грн. х 6 міс.) + (1100грн. : 31 день х 21 день). З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню із допущенням до негайного виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць на підставі п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України. На підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню на користь держави витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене, на підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.2-4, 47, 116, 233, 236 КЗпП України, ст.ст.10,11,15,57-64,88,158,159,212-215, 367 ЦПК України, -

Outcome: approved