Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS]. В позовній заяві позивач вказує на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 01.12.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Ще до розірвання шлюбу, з вересня 2011 року відповідач зібрала особисті речі та виїхала в с. Вищі Верещаки Олександрівського району Кіровоградської області, так як відповідач не проживає в її будинку більше року, не приймає участь у спільному побуті, не є членом сім'ї, позивач вимушена звернутись до суду, так як бажає зняти відповідача з реєстрації. Представник позивача в судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, надала заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність (а.с.54). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], дали ідентичні покази, а саме: що проживали по сусідству з відповідачем, пояснили, що батько позивача був одруженим з відповідачем. В 2011 році відповідач зібрала свої речі та виїхала з будинку чоловіка, з 2011 року по даний час, вона не проживає та не з'являється в будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд, зі згоди представника позивача, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивач на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом є власницею житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] (а.с. 11). Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області про розірвання шлюбу від 01.12.2011 року підтверджується, що шлюб між батьком позивача та відповідачем було розірвано (а.с.10). З свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 9). Довідкою Олександрівської селищної ради (а.с.14) та Актом обстеження (а.с.13) підтверджується, що в [PERSON] з 1986 року по день смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS], також разом з ним в будинку була зареєстрована його бувша жінка [PERSON], в 2011 році вона з будинку чоловіка добровільно виїхала, після чого там не з'являлась, на даний час в будинку [ADDRESS] ніхто не проживає. Відповідно до ст. 156 ЖК України "члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування житлом... До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням". Аналогічні положення містяться й в ч.1 ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї ( в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше на встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Коло членів сім'ї власника житла, правовий статус яких визначається ст. 156 ЖК УРСР, є аналогічним членам сім'ї наймача, які визначені ч.2 ст. 64 ЖК. До них належать дружина (чоловік) наймача, діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений в користуванні житлом інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач, перебуваючи в шлюбних відносинах з батьком позивача, до 2011 року проживала в вищезазначеному будинку, як член сім'ї. В вересні 2011 році відповідач перестала проживати в будинку, а в грудні 2011 року шлюб між батьком позивача та відповідачем було розірвано, що підтверджено показами свідків і матеріалами справи. Стронами не було укладено будь-яких угод щодо права користування житловим будинком. Судом не встановлено, що відповідач була відсутня в житловому будинку позивача весь цей час з будь-яких поважних причин, а тому вона вважається такою, що втратила право користування житловим будинком позивача, так як не проживає в будинку позивача більше одного року, що передбачено ч.2 ст.405 ЦК України. За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved