Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, за яким зазначила, що сторони мають спільну повнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання. Дитина знаходиться на утриманні позивача. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини сторін у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісяця і до досягнення дитиною двадцяти трьох років. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Справа була призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, при цьому відповідач скористався своїм правом та подав відзив у якому зазначив, що [PERSON] навчається за держзамовленням завдяки пільгам відповідача, тобто кошти за її навчання виділяються з Державного бюджету України, а не за власний кошт позивача, крім того [PERSON] отримує стипендію у розмірі 1100 гривень, яку вона може витратити на купівлю навчальної літератури, проїзд до закладу освіти, оплатні курси, крім того спортивні секції не є обов`язковим складовим навчання за обраною спеціальністю, тому є її особистою ініціативою, яку вона може забезпечити самостійно, оскільки є повнолітньою особою, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Згідно з ч.1 ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 3 ст. 199 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ч.1 ст. 200 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення. У роз`ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та ст. 182 СК Українизазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі мають спільну повнолітню дитину, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , яка є студентом 1-го курсу Запорізького національного університету, факультет іноземної філології, що підтверджується довідкою з місця навчання. За поясненнями позивача, названа дитина перебуває на її утриманні. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача є обґрунтованими та законними, і при визначені їх розміру суд враховує матеріальне становище, стан здоров`я сторін, їх дитини (доказів інвалідізації, обмеження працездатності чи перебування когось на лікарському обліку або наявності захворювань суду надано не було), а тому вважає за необхідне позов задовольнити, стягнувши аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно, зважаючи на рівний обов`язок батьків щодо їх участі у утриманні дитини, на достатність, на думку суду, вказаного розміру. Задовольняючи позов та стягуючи на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі, суд виходить з того, що доказів того, що відповідач має регулярний прибуток, суду надано не було, а тому аліменти слід стягнути відповідно до положень статті 184 СК України. Заперечення відповідача, що були ним викладені у відзиві на позов, не впливають на правильність висновку суду, адже вони не були підтверджені належними, допустимими та переконливими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved