Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з даною позовною заявою до житлово-будівельного кооперативу №9 про визнання права власності в порядку спадкування, пояснюючи, що вони являються спадкоємицями за заповітом після смерті матері та бабусі [PERSON], яка померла [INFO]. За життя [PERSON] отримала ордер від 08.02.1990 року виконкому Прилуцької міської ради на вселення в квартиру [ADDRESS] площею 51,3 кв.м.. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, до складу якої також входить право власності на дану квартиру. Проте позивачі не можуть реалізувати своє право на одержання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначену квартиру через відсутність його правової реєстрації, оскільки спадкодавець з певних причин не зареєстрував своє право власності на нього, а тому позивачі і просять суд визнати за ними право власності в порядку спадкування за заповітом на спірну квартиру в рівних частках, тобто по ? частині а також визнати дану квартиру окремим об»єктом нерухомого майна. Позивачка [PERSON] та представник позивачів в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача - житлово-будівельного кооперативу №9, в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Суд, зважаючи на визнання відповідачем позову та з урахуванням думки позивачки та їх представника, відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, вважає за можливе постановити рішення у попередньому судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в м. Прилуки, актовий запис № 329 (а.с. 19). Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] вбачається, що батьками [PERSON], [INFO], являються [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 362 від 20 травня 1975 року (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) укладений 12 червня 1993 року, актовий запис № 238 від 12 червня 1993 року (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] вбачається, що батьками [PERSON], [INFO], являються [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 3 від 10 січня 1994 року (а.с.9). Згідно копії заповіту, складеного та посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області 26 серпня 2010 року вбачається, що [PERSON] заповіла все своє майно, що належить їй та буде належати на день смерті на праві власності, в рівних частках кожній [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Згідно даних технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що відомості про власника даного нерухомого майна відсутні, про що можна зробити висновок, що право власності на квартиру не зареєстровано. (а.с. 14-17). Згідно ордеру на вселення в квартиру [ADDRESS] вбачається що такий виданий на ім»я [PERSON], членом її сім»ї була [PERSON] (а.с.12). Згідно довідки житлово-будівельного кооперативу №9 від 20 травня 2014 року №360 вбачається, що в дійсно проживає [PERSON], квартира рахується за [PERSON], яка померла [INFO](а.с.7). У відповідності до ст. 13 Закону України «Про власність», який набув чинності 15.04.1991 року і діяв до 27.04.2007 року, об»єктами права індивідуальної власності є, крім іншого, жилі будинки та квартири. За ст. 15 цього ж Закону член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Згідно ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03.08.2004 року визнаються дійсними у разі відсутності їх держаної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК таЗаконом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки законодавство на час повної виплати [PERSON] пайового внеску за кооперативну квартиру [ADDRESS], не передбачало обов»язкової реєстрації права власності на даний вид майна, остання набула та відповідно стала повноправним власником вказаної квартири. За ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1273 ч. 1 ЦК України, спадкоємець за заповітом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього закону. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Таким чином, з огляду на вищевикладене та, оцінюючи в сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд знаходить достовірно встановленим, що [PERSON] та [PERSON] являються єдиними спадкоємцями за заповітом після смерті матері та бабусі [PERSON], померлої [INFO], та приймаючи до уваги, що позивачі фактично прийняли спадщину відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, то вони мають право ставити перед судом питання про визнання за ними права власності в порядку спадкування на спадкове майно після смерті матері та бабусі. На підставі викладеного та ст.ст. 1220, 1221, 1270 ЦК України,

Outcome: approved