Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивачка 22.12.2015 року звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO] Позов мотивований тим, що сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON], яка після розірвання шлюбу проживає з позивачкою. Батько дитини тривалий час, з 2013 року, не спілкується з донькою, не з'являється, не телефонує. Дитина не пам'ятає батька та не має до нього ніяких почуттів. На підставі викладеного просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] В судовому засіданні позивачка та її представники [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з підстав, що вказані у позові, та просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення, позивач пояснив, що після розлучення з позивачкою спілкувався з донькою, але після того, як позивачка почала зустрічатися зі своїм новим чоловіком, вона почала чинити перешкоди у його спілкуванні з дитиною, самостійно не надавав матеріальної допомоги, оскільки хотів сам придбавати речі для дитини. Також пояснив, що має середньомісячний заробіток приблизно 10 000 гривень. Дитину не бачив півтора роки і не цікавився її життям. Представник органу опіки та піклування Голопристанської міської ради Херсонської області [PERSON] надала в судове засідання висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] Заслухавши сторони та їх представників, свідків, представника органу опіки та піклування, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в шлюбі з 22.01.2010 року, який рішенням суду від 12.12.2013 року розірвано (а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження (а.с. 8) сторони є батьками [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю та її чоловіком в м.Херсоні. Після розірвання шлюбу з позивачкою, [PERSON] не цікавиться життям доньки, не приходить до неї, не телефонує. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 30.06.2015 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька встановлено, що з грудня 2013 року батько дитини матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, не приймає участі у її вихованні (а.с. 6). В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав, що має достатній заробіток. Тобто відповідач мав можливість надавати дитині матеріальну допомогу, проте добровільно цього не робив. Суд не бере до уваги доводи відповідача стосовно сплати ним аліментів у вигляді поштового переказу на ім'я позивачки в сумі 6300,00грн. 16.02.2016року, оскільки даний переказ відправлено відповідачем вже після отримання позовної заяви про позбавлення його батьківських прав, та ця обставина сама по собі не є доказом виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків в необхідному обсязі. Також в судовому засіданні встановлено, що тривалий час відповідач проживав в одному населеному пункті з дитиною, мав можливість з нею бачитись, проте не відвідував доньку. Посилання відповідача на те, що йому позивачкою чиняться перешкоди в спілкуванні з дитиною, суд до уваги не приймає, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин, зокрема, його звернень до суду чи у відповідні державні органи з даного приводу ним подано не було, а судом не здобуто. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що протягом півтора року відповідач не спілкується зі своєю донькою, не допомагає матеріально, не проявляє інтересу до життя дитини. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] більше півтора роки не займається вихованням своєї малолітньої доньки [PERSON], не цікавиться станом її здоров'я, не утримує матеріально, що є достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Суду надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] Згідно із ст. 19 ч. ч. 4, 5, 6 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення чи поновлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З наданим висновком органу опіки та піклування Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області суд не погоджується та не приймає його, оскільки засідання комісії відбувалось без участі позивачки, тобто з залученням лише однієї сторони у справі та є однобічним. В силу вимог ст. ст. 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3 роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєння нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, ухилення від виконання юридичного обов'язку завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Суд дійшов до висновку про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків. Зокрема, маючи реальну можливість, [PERSON] протягом тривалого часу не зустрічається та не спілкується із дитиною, не провідує її, не цікавився її життям, фізичним та духовним розвитком, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не приймає жодної участі у вихованні доньки, не проявляє батьківської турботи та любові, не надає матеріальної допомоги. А тому, зважаючи на поведінку батька стосовно дитини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] є саме тим крайнім заходом впливу, оскільки батько фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання доньки [PERSON], хоча має реальну можливість спілкуватися із донькою. Виходячи з того, що відповідач є повнолітнім батьком, який ухиляється від своїх обов'язків по вихованню дитини, суд відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 164 СК України і на підставі зібраних доказів дійшов до висновку про позбавлення його батьківських прав. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved