Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дубова Тетяна Володимирівна про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та стягнення моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 03.11.2017 між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого остання отримала від нього у борг 457600 грн., що є еквівалентом 14300 доларів США. Крім того, 03.11.2017 між ними було укладено договір іпотеки, згідно якого для забезпечення виконання зобов`язань боржника з повернення позичених грошей, іпотекодавець надала іпотекодержателю в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру номер [ADDRESS] . Сума боргу за договором позики не повернута. В зв`язку з викладеним просила суд, уточнивши позовні вимоги у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 03 листопада 2017 року в сумі 588429 грн., яка складається з: суми боргу за договором позики - 457600 гривень 00 копійок, неустойка ( пеня) - 96522 грн., 3% річних від простроченої суми - 8086 грн., інфляційні збитки - 26220 грн. 74 коп., на користь [PERSON] звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 03 листопада 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Дубовою Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2611 - квартиру номер [ADDRESS] ), загальною площею 48,7 кв.м., що належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу з прилюдних торгів. Виселити [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 13 квітня 1999 року, з квартири номер [ADDRESS] номер 3 (три), загальною площею 48,7 кв.м. Стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду, завдану внаслідок порушення його прав через невиконання договірних зобов`язань, в розмірі 15 000 гривень та судовий збір в сумі 6300 грн. Ухвалою суду від 18.06.2019 року відкрито провадження у справі. 22.07.2019 року надійшла заява про збільшення позовних вимог. 12.09.2019 року надійшов відзив від відповідача згідно якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] за безпідставністю, оскільки відповідно до договору від 03.11.2017 року, а саме п.1 чітко визначено, що факт одержання позики підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. Тобто сторони в договорі, посвідченому нотаріально, погодили факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою, яку відповідач повинна була написати позивачу в момент передачі суми позики. При цьому позивачем до позовної заяви не долучено копії розписки яку повинна була йому видати відповідач у разі отримання нею коштів. Вважала, що можливо стверджувати, що договір позики від 03.11.2017 року взагалі не вступив в силу та є неукладеним, так як відсутній факт передачі грошей відповідно до п.13 Договору позики. 26.09.2019 року надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вказував, що відповідачем не заперечується, а навпаки підтверджується той факт, що між ним та [PERSON] , було укладено договір позики та договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Дубовою Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 2608. Відповідно до вказаного договору(п.1), Позивач передав, а Відповідач прийняв у власність 457600 (чотириста п`ятдесят сім тисяч шістсот) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 14300 ( чотирнадцять триста) доларів США. Тобто, якби після укладення договору позики між позивачем та відповідачем не відбулася фактична передача коштів, то договір іпотеки укладений не був би. З цього слідує, що подальше підписання відповідачем нотаріально посвідченого договору іпотеки підтверджує факт передачі їй коштів позивачем відповідно до договору позики, який цьому передував. Щодо посилання відповідача на ту обставину, що факт одержання позики підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі суми позики, пояснив наступне. Відповідно до п. 2.3 Договору, після повернення всієї суми позики позикодавець повинен повернути позичальнику розписку. Розписка про одержання грошових коштів відповідачем була написана та передана позивачу, але внаслідок непередбачуваної обставини, такої як пожежа, ця розписка була втрачена. На цей випадок Договором позики було внесено застереження у вигляді пункту 2.3.1, а саме: П. 2.3.1 у разі неможливості повернення розписки, Позикодавець повинен вказати про повний чи частковий розрахунок з ним у власній розписці, яку він видає Позичальнику. Тобто у випадку втрати розписки саме позикодавцем, якщо позичальник дійсно б повернув йому передані грошові кошти, отримані за договором позики, йому була б надана про це відповідна розписка. 02.10.2019 року на адресу суду надійшли пояснення від третьої особи приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Дубової Т.В., відповідно до якої остання вважала, що умови договору позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON] було виконано в повному обсязі, що виразилось у вільному волевиявленні [PERSON] під час підписання договору іпотеки оскільки вона добровільно передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру, в якості забезпечення виконання нею взятих на себе зобов`язань. В подальшому вже наприкінці 2018 року та в 2019 році до неї неодноразово звертався [PERSON] з прохання допомогти йому повернути грошові кошти або звернути стягнення на предмет іпотеки, що виявилось неможливим оскільки вимоги [PERSON] про добровільне виконання зобов`язань [PERSON] отримані не були. Після укладення договору позики [PERSON] та [PERSON] звернулись до неї та повідомили, що умови договору позики виконані, а саме позивач грошові кошти передав, а відповідач їх отримала, в зв`язку з чим вони домовились укласти договір іпотеки. 03.10.2019 року ухвалою суду від 03.10.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві з доповненнями. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив у їх задоволенні відмовити, пояснення надав аналогічно викладеним в відзиві на позовну заяву. Третя особа в судове засідання не з`явилась, на адресу суду надійшла заява відповідно до якої остання просила справу слухати у її відсутності, надала письмові пояснення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши позовну заяву, дослідивши письмові матеріали справиі проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. 03 листопада 2017 року між [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Дубовою Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 2608. Відповідно до вказаного Договору(п.1), позивач передав, а відповідач прийняв у власність 457600 (чотириста п`ятдесят сім тисяч шістсот) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 14300 ( чотирнадцять триста) доларів США. ( а.с. 18-19). П. 2) і 2.1) Договору передбачено, що Відповідач зобов`язується повернути вказану грошову суму готівкою в строк до 03(третього) листопада 2018(дві тисячі вісімнадцятого) року. Позика повертається одноразово в строк і в розмірі, що встановлені цим Договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики з повернення грошової суми в розмірі 457600 (чотириста п`ятдесят сім тисяч шістсот) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 14300 ( чотирнадцять триста) доларів США , позивач та відповідач того ж дня, 03 листопада 2017 року уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Дубовою Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 2611. Відповідно до вищезазначеного Договору іпотеки (п.1.2), в забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики Іпотекодавець надала Іпотекодержателю в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру номер [ADDRESS] ,надалі - (Предмет іпотеки). ( а.с. 20-22). Відповідно до умов договору, квартира в будинку має загальну площу 48, 7 кв.м., житлову 29.4 кв.м. Вказана квартира є власністю Іпотекодавця і належить їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації житла 01 серпня 1994 року, зареєстрованого КП Полтавське бюро технічної інвентаризації ,, Інвентаризатор" 01 серпня 1994 року в книзі 119, номер запису 16343, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 листопада 2015 року, приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гурою Л.Б., та договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Оканенко Т.Є. 25.08.2014 року за реєстровим №1988, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.09.2014 року тим же нотаріусом, реєстраційний номер об`єкта 461706953101. Сторони оцінюють предмет іпотеки у розмірі 457600 (чотириста п`ятдесят сім тисяч шістсот) гривень 00 копійок. На даний час грошові кошти позивачеві не повернуті. Відповідно до розділу 4 Договору Іпотеки, у разі порушення іпотекодавцем зобов`язань, що випливають з договору позики або з цього договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у менш ніж тридцятиденний строк від дня направлення вимоги на адресу іпотекодавця та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки. Сторони домовились, що звернення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса або передається іпотекодержателю право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі застереження про задоволення прав вимог іпотекодержателя. Починаючи з 23 листопада 2018 року , позивачем на виконання вимог ст. 35 ЗУ ,, Про іпотеку " та договору іпотеки, була пред`явлена відповідачу вимога про усунення порушення зобов`язання позики та про попередження звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання основного зобов`язання. Вимога про усунення порушення зобов`язання засвідчена приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Дубовою Т.В., зареєстрована в реєстрі за № 2431. Вказана вимога про усунення порушення зобов`язання позики була надіслана відповідачу за місцем реєстрації та фактичного проживання рекомендованим листом з описом вкладення з повідомленням про вручення поштового відправлення, але відповідач навмисно відмовляється та не отримує вказану вимогу. Правовідносини, що склалися між сторонами є договірними і врегульовані договором позики, договором іпотеки, ст.ст.572-593,1046-1047, 1049-1050 ЦК України,Законом України «Про іпотеку». Дані угоди відповідачем ніколи не оспорювалися та у порядку, передбаченомуЦК України, недійсними не визнавалися. Відповідно до вимог ст. ст.526,530,1049 ЦК Українизобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк. Відповідно до ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 589ЦК України уразі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно дост. 1 Закону України «Про іпотеку»іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно дост. 12. Закону України «Про іпотеку»у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідност. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону(частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також зважаючи на те, що обставини щодо невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд, з урахуванням положень ст. 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, вважає, що вимоги позивача щодо погашення заборгованості та відшкодування йому відповідачем інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірними, а тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення - 457600 гривень 00 копійок. грн, неустойка(пеня) - 96522 грн. 26 коп., 3 % річних від простроченої суми - 8086 грн, інфляційні збитки -26220 грн. 74 коп. загальний розмір становить 588429 грн. Суд перевірив розрахунки, наведені позивачем щодо інфляційних втрат та 3% річних від суми виплати і погоджується з вимогами позивача. Крім цього позивач вказує, що внаслідок невиконання та порушення відповідачем [PERSON] , договірних зобов`язань йому завдана і моральна шкода, яка виразилася у стражданнях, погіршенні здоров`я, викликаними переживанням щодо неповернення грошових коштів на фоні нервової напруженості, за фактом недотримання відповідачем умов договору та необхідності звернення до суду за захистом права. Також, згідно згідно п. 3 ППВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З положень ч.ч.1,2 ст. 1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина його є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Внаслідок неправомірних дій позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичних та моральних стражданнях, обумовлених невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до поганого самопочуття. На підставі викладеного, з урахування принципу справедливості та співмірності, враховуючи розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача відшкодування майнової та моральної шкоди підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved