Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, яким просили припинити право спільної часткової власності відповідача на 1/3 у житловому будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також визнати за позивачами право власності по 1/6 частки на таке нерухоме майно. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання сторони не з`явились. Позивачі подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, а також не заперечували щодо заочного розгляду справи. Підстави неявки в судове засідання відповідача суду невідомі, хоча вона була завчасно та належним чином повідомлена про день та час слухання справи. Отже, зважаючи на те, що відповідач не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзив, та враховуючи той факт, що позивачі не заперечують проти заочного порядку розгляду, суд вважає за можливе провести слухання справи відповідно до положень ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Спірний житловий будинок є об`єктом спільної часткової власності. Кожному зі сторін на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частині житлового будинку, що підтверджується листом КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради №387 від 9.09.2020 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.03.2019 року, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №229090701 від 21.10.2020 року, свідоцтва про право власності на домоволодіння № [NUMBER] від 17.11.1988 року та свідоцтва про право власності на домоволодіння № [NUMBER] від 17.11.1988 року (а.с. 12-14, 17, 18). Відповідно до довідок виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №648 від 28.02.2020 року та №759 від 14.04.2020 року у спірному житловому будинку зареєстрований [PERSON] , відповідач не зареєстрована та не проживає у спірному житловому будинку з 1962 року(а.с. 19-20). Як вбачається з технічного паспорта, житловий будинок побудований у 1947 році, а господарські будівлі та споруди у 1980 році. Крім цього, у 2012 році за рахунок [PERSON] з метою поліпшення умов проживання здійснено самочинну добудову до житлового будинку у вигляді санвузла, кухні та тамбура, а також побудовано сарай (а.с. 21-24). Враховуючи факт тривалого непроживання у спірному житловому будинку, відповідач не приймає жодної участі в утриманні такого майна та прибудинкової території, не сплачує за житлово-комунальні послуги та не несе будь-яких витрат як співвласник домоволодіння. Відсутність відповідача, а також її волевиявлення, на даний час не дає змоги позивачам здійснити оформлення добудов у відповідності до чинного законодавства. Згідно з висновком експерта №1012/10-2020 від 9.10.2020 року будівельно-технічної експертизи виділ 1/3 частки [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS] відповідно до вимог нормативних документів, технічного стану та конструктивних характеристик будинку, не вбачається технічно можливим (а.с. 25-35). Правовідносини, що склались між сторонами в даній справі, врегульовані наступними положеннями норм матеріального та процесуального законів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78, ст. 81 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 319 ч. 1 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Згідно з ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Статтею 155 ЖК України встановлено, що власник не може бути позбавлений права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Положеннями частини першої ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема цією нормою встановлено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та за умов попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Встановлені судом обставини спору узгоджуються з приписами ст. 365 ЦК України, а тому суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, на основі з`ясованих обставин, на які посилалися позивачі, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також виходячи з критеріїв розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про задоволення позову як такого, що доведений позивачами, оскільки частка належного відповідачу житлового будинку є незначною і не може бути виділена в натурі, а припинення права відповідача на таку частку у спільному частковому майні не завдасть істотної шкоди її інтересам. Крім цього, відповідач, не проживаючи тривалий час у спірному житловому будинку та не приймаючи участі у його утриманні, порушує права відповідачів на розпоряджання такою нерухомістю на власний розсуд, оскільки будь-яке розпорядження потребує згоди всіх його співвласників. Крім зазначеного, оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, на підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів слід стягнути понесені останніми і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи, які складаються із судового збору в сумі 3 363, 22 гривень, тобто по 1 681, 60 гривень кожному. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved