Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнювали і остаточно просить звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності шляхом передачі та визнання за ПАТ «Універсал Банк» права власності на вказане нерухоме майно за ціною 85 000 доларів США з метою погашення заборгованості за кредитним договором № 049-2008-299 від 19.02.2008; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача залишок заборгованості за кредитним договором в сумі 111 866,99 доларів США.; покласти на відповідачів судові витрати у розмірі 3 654,00 грн. Обґрунтовує позов тим, що 19.02.2008 між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №049-2008-299, згідно з умовами якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 137 800 доларів США на строк до 10.02.2028 із сплатою 13,45 % річних. Зазначає, що банк свої зобов'язання виконав, надав [PERSON] суму коштів в повному обсязі. В подальшому неодноразово - 10.02.2009, 23.02.2009, 10.02.2010, 04.03.2010, 10.02.2011, 03.03.2011, 10.02.2012, 17.02.2012, 26.10.2012 між Банком та відповідачем укладались додаткові угоди б/н до Кредитного договору № 049-2008-299. Однак відповідач свої зобов'язання порушила, припинила погашати кредит, порушила строки внесенні платежів, внаслідок чого станом на 19.01.2016 виникла заборгованість в сумі 196 866,99 доларів США, що складає - 5 094, 31 дол. США - прострочена заборгованість, 130 923, 37 дол. США- сума дострокового стягнення кредиту, 60 527, 46 дол.США - відсотки, 321,85 дол.США- підвищені відсотки. Крім того, 04.03.2010 між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Договір поруки, за умовами якого, поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність перед Банком разом із позичальником. В подальшому 03.03.2011, 17.02.2012, 26.10.2012 між Банком та [PERSON] укладались додаткові угоди до Договору поруки. Крім цього, у забезпечення виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ «Універсал Банк» і [PERSON] 19.02.2008 укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. зареєстрований в реєстрі за № 1162. Відповідно до зазначеного Договору іпотеки відповідач передала належну їй на праві власності квартиру в іпотеку позивачу - квартиру [ADDRESS]. Сторони договору іпотеки обумовили ціну предмету іпотеки, яка склала 1 079 821 грн. Оскільки відповідачі не виконують взяті на себе зобов'язання, припинили повертати крпедитні кошти з відсотками, тому ПАТ «Універсал Банк» змушений звернутися до суду із вимогою про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором, просить звернути стягнення на квартиру відповідача як предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність банку і стягнути солідарно з відповідачів залишок заборгованості. Представник позивача Кошова І.В., діючи згідно довіреності від 18.08.2016, у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі. Надала пояснення, аналогічні, викладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити у повному обсязі. Покликається на виписки про рух коштів, звіт про оцінку предмета іпотеки. Додатково пояснила, що з часу звернення до суду із позовом (червень 2014 року) станом на даний момент відповідачі не здійснювали жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості, розмір боргу тільки збільшується. Незважаючи на наведене, підтримала висновок про вартість майна, складений ТзОВ «Термін ЛТД», яким визначена вартість предмету іпотеки в розмірі 85000 доларів США, просить уточнений позов від 14.03.2016 задоволити. Відповідачі в судове засідання не прибули, повідомлялись належно, про причини не явки, в тому числі представника відповідача суд не повідомили. Врахувавши думку представника позивача, суд ухвалив розглядати страву за відсутності відповідачів, представника відповідача. На переконання суду, їх неприбуття в судове засідання спрямоване лише на затягування розгляду справи, що в розумінні ч. 3 ст. 27 ЦПК України не може вважатись добросовісним здійсненням процесуальних прав та обов'язків. Судом береться до уваги, що в силу вимог ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Представник третьої особи Петришин О.І., діючи згідно довіреності від 12.01.2016, у вирішенні спору покладається на розсуд суду, при цьому вказав про недопустимість порушення прав дитини, оскільки у квартирі, на яку позивач просить звернути стягнення, зареєстрована неповнолітня дитина - [PERSON], а задоволення вимог позивача призведе до порушення її права користування житлом. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 19.02.2008 між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 049-2008-299 та надано кредит у сумі 137 800 доларів США на строк до 10.02.2028. За користування кредитом позичальник повинен сплачувати 13,45 % річних. (т.1 а.с.17-24) Частина 2 ст.11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір породив певні права та зобов'язання сторін. В матеріалах справи наявні додаткові угоди від 10.02.2009, 23.02.2009, 10.02.2010, 04.03.2010, 10.02.2011, 03.03.2011, 10.02.2012, 17.02.2012, 26.10.2012 з графіками погашення, укладені між Банком та відповідачем [PERSON] б/н до Кредитного договору № 049-2008-299. (т.1 а.с.31-119) Встановлено, що 04.03.2010 між ПАТ «Універсал Банк» та співвідповідачем [PERSON] укладено Договір поруки, за умовами якого останній зобов'язався нести солідарну відповідальність перед Банком разом із позичальником. (т.1 а.с.120) З копій додаткових угод до договору поруки від 03.03.2011, 17.02.2012, 26.10.2012, наявних у матеріалах справи вбачається, що між Банком та [PERSON] такі укладені і останнім підписані (т.1 а.с.123-137) В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між позивачем ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON], крім договору поруки, 19.02.2008 укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 1162. Відповідно до зазначеного Договору іпотеки відповідач передав позивачу в іпотеку нерухоме майно, яке не придбане за отримані кредитні кошти, а саме: квартиру [ADDRESS], яка складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 70,6 кв.м. та кухні. Загальна площа квартири становить 111,6 кв.м. До квартири належить комора в підвальному приміщенні будинку площею 3,0 кв.м. та належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру № С-00442 від 24 травня 2004 року, виданого Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради згідно з розпорядженням Сихівської районної адміністрації № 391 від 24 травня 2004 року зареєстровано в Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 20 жовтня 2004 року, реєстраційний номер 7996170. Вказаний договір містить всі обов'язкові істотні умови договору, договір підписаний сторонами, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М, зареєстрований в реєстрі за № 1162. (т.1 а.с.144-147). Судом встановлено, що за згодою сторін позивач і відповідач визначили вартість предмета іпотеки у іпотечному договорі від 19.02.2008 (пункт 1.2) - 1 079 821,00 грн. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Встановлено, що 07.02.2014 на адресу відповідачів направлені вимоги про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитними коштами. (т.1 а.с.165, 166) Відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачі не виконують зобов'язання по поверненню кредитних коштів, внаслідок чого станом на 19.01.2016 виникла заборгованість в сумі 196 866,99 доларів США, що складає: прострочена заборгованість - 5 094, 31 доларів США; сума дострокового стягнення кредиту - 130 923, 37 доларів США; відсотки - 60 527, 46 доларів США; підвищені відсотки - 321,85 доларів США. Судом береться до уваги, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є належниим доказом, такий проведено фахово і жодними допустимим доказами такий не спростовано відповідачами. ( а.с.112-118). Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі на підставі укладених договорів виникли солідарні зобов'язання, забезпечені договором поруки та іпотекою, за якими позивач надав відповідачеві послуги, а відповідач зобов'язався їх оплатити на визначених умовах та у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по виплаті кредитних коштів у визначені договором строки, відповідачі їх належним чином не виконали. Згідно із ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Сторони обумовили, що відповідно до п.4.1 Договору іпотеки, позивач набуває право звернення стягнення та реалізації предметі іпотеки у разі порушення будь-якого основного зобов'язання, що забезпечене іпотекою за цим Договором іпотеки. Згідно п.4.2 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється серед іншого за рішенням суду. Згідно із ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Отже, з урахуванням вказаних норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке є способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Аналізуючи вимоги статей 36, 37, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» та статей 328, 335, 376, 392 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Ураховуючи сутність іпотеки та зміст правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин, ефективним способом відновлення прав кредитора є застосування передбаченої сторонами в договорі процедури звернення стягнення на іпотечне майно як однієї з умов надання (отримання) кредиту. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі N 6-1219цс16. Встановлено, що відповідачі порушили умови договору, кредит не погашала, унаслідок чого утворилася заборгованість, а положеннями іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто банк має право на визнання права власності на предмет іпотеки. При цьому, судом береться до уваги, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 10.02.2015 в задоволенні позову [PERSON] про визнання кредитного договору та договору іпотеки відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 09.06.2015 апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення суду від 10.02.2015 залишено без змін. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини. З висновку про вартість майна, складеного ТзОВ "Термін ЛТД", сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 223/15 від 19 березня 2015 року, вбачається, що ринкова вартість предмета іпотеки складає 2 279 000 гривень, що за курсом НБУ на 03.03.2016 становить 85 000 доларів США. (т.2 а.с.118) Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заперечення на позов відповідача [PERSON] та її представника [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги (т.2 а.с.124), котрі зводяться лише до незгоди з вартістю предмета іпотеки з мотивів заниження банком вартості квартири не беруться до уваги. Згідно висновку судової оціночно-будівіельної експертизи №2029 від 17.08.2016, ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на день проведення експертизи становить 1 997 640 грн., що еквівалентно 79 717 доларів США. Суд не бере до уваги згаданий висновок, виходячи з наступного. Вказана експертиза призначалась судом за клопотанням представника відповідача [PERSON], експертним шляхом визначена менша вартість предмету іпотеки, ніж зазначена у висновку, наданого банком, що, на переконання суду, призведе лише до істотного порушення прав відповідачів, оскільки в такий спосіб збільшиться розмір залишку заборгованості. Також судом враховується думка представника позивача, з огляду на принцип диспозитивності. Інших належних та допустимих доказів, які бвиключали можливість вважати позов не обґрунтованим ні відповідачами, ні представником відповідача суду не надано, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Заява відповідачів про застосування позовної давності не заслуговує на увагу, оскільки строк звернення до суду не пропущений. Позиція представника третьої особи, котрий просить врахувати інтереси неповнолітньої дитини не заслуговує на увагу і не є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], зареєстрована у квартирі [ADDRESS] лише 06.02.2014, тобто по спливу 6 років після укладення кредитного договору, договору іпотеки, поруки, тим самим дитина лише набула права користування житлом як член сім'ї власника - [PERSON], яка є її бабцею. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, тому суд ухвалює про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність банку квартири за ціною 85000 доларів США в рахунок погашення заборгованості, про солідарне стягнення з відповідачів залишку заборгованості за кредитним договором (196 866,99 доларів США - 85000 доларів США) 111 866,99 доларів США. Разом з тим, задовольняючи позов, судом враховується наступне. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про іпотеку» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Таким чином, норми Закону України «Про іпотеку», зокрема і в частині задоволення вимог іпотекодержателя, мають бути застосовані з урахуванням норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Судом встановлено, що нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника) за споживчим кредитом, наданим [PERSON] в іноземній валюті (долар США), її квартира № 58, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] використовується як місце її постійного проживання. Отже, слід відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення (крім стягнення залишку заборгованості) на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до ст.88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 3654 грн. підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах з кожного. На підставі ст. ст.16, 526, 527, 530, 589, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Закону України «Про іпотеку» та

Outcome: approved