Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив стягнути з [PERSON] на свою користь витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування в сумі 121904,78 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.10.2014 року автомобілем «Інфініті», д.н. [NUMBER], який перебував у володінні та під керуванням відповідача [PERSON] здійснено ДТП, у результаті якої застрахований ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» автомобіль «Ауді», д.н. [NUMBER], що належить ТОВ «Перша лізингова компанія» отримав механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 14.11.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов'язок страховика виплатити страхове відшкодування. Для визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові застрахованого автомобіля, було складено звіт про оцінку автомобіля, відповідно до акту №712 від 31.10.2014 року якого матеріальний збиток, заподіяний власникові автомобіля, склав 154371,67 грн., а також звіт про додаткову оцінку автомобіля, відповідно до акту №712/1 від 24.11.2014 року де матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля склав 7452,95 грн., загальна сума 161824,62 грн. На умовах договору страхування, ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» оплачує вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, у зв'язку із чим позивачем було виплачено страхове відшкодування на підставі рахунку №2400 від 27.10.2014 року ТОВ «СОС Сервіс Україна», рахунок-фактури №МТ00020013 від 26.11.2014 року ТОВ «Таєрс Асістанс», рахунок-фактури №0000022866 від 12.12.2014 року ДП «Ауді Центр Віпос» у загальному розмірі 121904,78 грн. Вважає, що відповідно до ст.ст. 993, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» відповідач зобов'язаний відшкодувати в порядку регресу матеріальну шкоду в сумі 121904,78 грн. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив позов задовольнити та справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" N 6 від 27.03.92р.: «Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них». Згідно вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 4 п. 4 Постанови). Судом встановлено, що 15.10.2014 року відповідач [PERSON] керуючи автомобілем «Інфініті», д.н. [NUMBER] по пр. Московському у м. Києві, під час перестроювання та зміною напрямку, не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Ауді», д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], що спричинило пошкодження автомобілів. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 14.11.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем «Інфініті», д.н. [NUMBER], є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Встановлено, що автомобіль «Ауді», д.н. [NUMBER] належить ТОВ «Перша лізингова компанія» та був застрахований власником у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на підставі договору страхування №250581435.13. Внаслідок ДТП автомобілю «Ауді», д.н. [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень. ДТП було визнано страховою подією, з настанням якої виник обов'язок страховика виплатити страхове відшкодування. Для визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові застрахованого автомобіля «Ауді», д.н. [NUMBER], було складено звіт про оцінку автомобіля, відповідно до акту №712 від 31.10.2014 року якого матеріальний збиток, заподіяний власникові автомобіля, склав 154371,67 грн., а також звіт про додаткову оцінку автомобіля, відповідно до акту №712/1 від 24.11.2014 року де матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля склав 7452,95 грн., загальна сума 161824,62 грн. На умовах договору страхування, ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» оплачує вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, у зв'язку із чим позивачем було виплачено страхове відшкодування на підставі рахунку №2400 від 27.10.2014 року ТОВ «СОС Сервіс Україна», рахунок-фактури №МТ00020013 від 26.11.2014 року ТОВ «Таєрс Асістанс», рахунок-фактури №0000022866 від 12.12.2014 року ДП «Ауді Центр Віпос» у загальному розмірі 121904,78 грн. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки відповідач не відшкодував шкоду в добровільному порядку та згідно з положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач отримав право вимоги на таке відшкодування. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі понесених витрат в сумі 121904,78 грн. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 1828,57 грн.

Outcome: approved