Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітніх синів, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини від усіх видів його заробітку щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на дітей, які повністю знаходяться на її утриманні. Відповідач офіційно працює і може утримувати своїх синів. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не прибув, надав суду довідку про доходи, в судовому засідання 22.02.2016, зазначив, що добровільно надає кошти на утримання дитини. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітніх: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с. 3, 4/, які знаходяться на утриманні позивача /а.с. 6/. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач працює у ТОВ «ВО Техна» оператором верстатів з програмним керуванням, де сукупний його дохід з 17.12.2015 по 31.01.2016 склав 9 653 грн. 82 коп. Домовленості про утримання спільних синів сторони не досягли. Оскільки відповідач має постійне місце роботи, отримує заробітну плату, інших утриманців не має, недостатньо приймає участі в вихованні неповнолітніх дітей, будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги дітям, на момент розгляду справи не існує, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати, як інтересам дітей, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною та дає змогу забезпечити достатні життєві потреби дітей. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх синів до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved