Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надання послуг по теплопостачанню за період з 01 квітня 2013 року по 01 лютого 2016 року в сумі 7722 грн. 96 коп., які отримані за адресою: [ADDRESS], а також інфляційні втрати в розмірі 1639 грн. 14 коп. та 3 % річних в сумі 188 грн. 25 коп. Всього просив стягнути 9550 грн. 35 коп. заборгованості. Під час розгляду справи позивач уточнив свої вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за надання послуг по теплопостачанню за період з 01 вересня 2010 року по 01 березня 2016 року в сумі 8367 грн. 94 коп., які отримані за адресою: [ADDRESS], а також інфляційні втрати в розмірі 1702 грн. 04 коп. та 3 % річних в сумі 243 грн. 55 коп. Судові витрати просив покласти на відповідача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила. Зазначила, що позивачем їй навязані послуги, які до того ж є неякісними. Договору про надання послуг з позивачем вона не укладала, тому підстави для стягнення з неї боргу відсутні. За адресою: [ADDRESS] вона не проживає, а позивач, примусово надаючи послуги за цією адресою, фактично примушує її до проживання у вказані квартирі, що порушує її право людини. Також просила взяти до уваги, що нею було сплачено позивачу 10042 грн. 24 коп. на рахунок за адресою: [ADDRESS]. Крім того, просила суд при розгляді справи застосувати трирічний строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є споживачами послуг з теплопостачання, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS]. За період з 01 вересня 2010 року по 01 березня 2016 року відповідачем за адресою: [ADDRESS] від позивача отримано послуги теплопостачання, але оплата за них внесена не в повному обсязі, у звязку з чим виникла заборгованість в розмірі 8367 грн. 94 коп. При цьому договору про надання послуг між ВП «Полтаватеплоенерго» та відповідачем не укладалось. Але позивач [PERSON] обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" надавав споживачу, - власнику квартири №34, розташованої за адресою: м. Полтава, вул.Курчатова, 4, послуги з теплопостачання, а споживач такі послуги прийняла, від їх отримання не відмовлялась. Таким чином судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобовязана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов'язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами. Від отримання послуг теплопостачання відповідач не відмовлялась, а тому безпідставними є її твердження про «навязування» послуг. Посилання відповідача на незадовільну якість послуг, що надавались позивачем, суд до уваги не бере. Пунктами 33 - 39 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N630 (надалі в тексті рішення Правила) чітко передбачено порядок оформлення претензій споживача до виконавця. Зокрема зазначено, що у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв'язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі. Представник виконавця, якому не відомі причини неналежного надання або ненадання послуг, зобов'язаний узгодити з виконавцем точний час та дату встановлення факту ненадання послуг, надання їх не у повному обсязі або перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг. У разі необхідності проведення такої перевірки у приміщенні споживача представник виконавця повинен з'явитися до споживача не пізніше визначеного у договорі строку. У разі незгоди з результатами перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг споживач і виконавець визначають час і дату повторної перевірки, для проведення якої запрошується представник уповноваженого органу виконавчої влади та/або органу місцевого самоврядування, а також представник об'єднання споживачів. За результатами повторної перевірки складається акт про неналежне надання або ненадання послуг, який підписується споживачем (його представником), представником виконавця, представниками уповноваженого органу виконавчої влади та/або органу місцевого самоврядування, а також представником об'єднання споживачів. За результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг (далі акт-претензія), який підписується споживачем та представником виконавця згідно з додатком 2. Аналогічний порядок оформлення претензій передбачений ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка, зокрема, передбачає, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Тому належним доказом неякісного надання позивачем послуг з теплопостачання мали бути вказані акти, але, як встановлено судом, такий акт складався лише одного разу 26 березня 2015 року, коли представниками ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» було встановлено, що температура гарячої води після 10 хвилин зливу склала +40 градусів. Тиск гарячої води незадовільний, при тому, що відкритий кран на змішувачі у ванній в кухні вода з водозабірної точки не посипає, і навпаки. Змішувачі кухні і ванної на одному відгалуженні від стояка гарячої води (а.с.22). Згідно наданого позивачем розрахунку суми боргу за березень 2015 року було здійснено перерахунок, розмір плати відповідно зменшений (а.с.6-7, 48). Оскільки претензії споживача до теплопостачальної організації мають оформлятись актами, саме акти є підставою для перерахунку розміру оплати послуг. Крім того, суд бере до уваги, що нормативними актами, які регулюють спірні правовідносини, не передбачено можливості звільнення споживача від обовязку оплачувати послуги, що надає теплопостачальна організація, в разі незадоволення їх якістю. Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, відповідач [PERSON] посилається на ту обставину, що зашлакованість труб у її квартирі, яка веде до погіршення якості гарячого водопостачання, виникла з вини мешканців верхніх поверхів її будинку, які здійснювали ремонтні роботи. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивачем відповідачу надаються неякісні послуги. Як повідомив позивач в своєму листі від 01.04.2015 року на адресу [PERSON], причиною недостатнього тиску гарячої води у її квартирі є незадовільний стан запірної арматури на відгалуженні від стояка на квартиру та можлива засміченість в місці приєднання до стояка. Для вирішення питання відновлення задовільного тиску гарячої води споживачу необхідно виконати заміну ввідного вентиля та провести прочистку трубопроводів гарячого водопостачання на відгалуженні від стояка (а.с.20). Але вказані заходи з відновлення задовільного тиску гарячої води споживачем здійснені не були, відповідно відсутні підстави для встановлення неналежної якості послуг, що надаються позивачем відповідачу. Температура гарячої води та її тиск в квартирі [PERSON] залежить не тільки від якості послуг, що надаються теплопостачальною організацією, але і від стану інженерного обладнання будинку, інженерного рішення щодо гарячого водопостачання, теплозабезпечення будинку в цілому, наявності чи відсутності порушень з боку мешканців інших квартир, іншого. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних. Посилання відповідача на ту обставину, що нею сплачено позивачу у вказаний період, який є предметом судового розгляду, 10042 грн. 24 коп., суд також до уваги не бере. Судом встановлено, що зазначена оплата [PERSON] здійснена при примусовому виконанні судового наказу у справі №2-5130, виданого 29.11.2011 року Київським районним судом м.Полтави про стягнення з [PERSON] на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 9111,13 грн. боргу за період з 01 жовтня 1999 року по 01 червня 2010 року (а.с.27, 28). Також позивачем правомірно не включено до розрахунку заборгованості відповідача за період з 01 вересня 2010 року по 01 березня 2016 року оплату у розмірі 2246 грн. 46 коп. згідно квитанції від 01 квітня 2014 року, оскільки вказана оплата здійснена за період з 01.07.2009 року по 01.09.2010 року згідно судового наказу від 18 жовтня 2010 року у справі №2н-668/2010 (а.с.34, 56). Посилання позивача на те, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] вона не проживає, суд також не бере до уваги, оскільки вони спростовуються даними ухвали Київського районного суду м.Полтави у справі №2-5130/10 від 21 січня 2016 року, яка набрала законної сили 17 лютого 2016 року та ухвали апеляційного суду Полтавської області від 17 лютого 2016 року, якими встановлено, що постійним місцем проживання [PERSON], зареєстрованим у встановленому законом порядку є [ADDRESS] (а.с.35-38). Суд також враховує, що позовні вимоги ВП «Полтаватеплоенерго» предявлено в межах термінів позовної давності, оскільки періодично сплачуючи за отримані послуги суму, що перевищує розпір поточного платежу, відповідач вчиняла дії, якими фактично визнавала наявність заборгованості, та відповідно переривала перебіг строку позовної давності. Кожного разу після здійснення відповідачем оплати боргу в розмірі, що перевищує розмір поточного платежу, перебіг строку позовної давності розпочинався заново. Востаннє така оплата у розмірі 271 грн. 16 коп. в той час, як нараховано було 238 грн. 06 коп., здійснена у жовтні 2014 року, тобто, перебіг позовної давності розпочався з 01 листопада 2014 року (а.с.47-49). Тому клопотання відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги теплопостачання, отримані за адресою: [ADDRESS], за період з 01 вересня 2010 року по 01 березня 2016 року в розмірі 8367 грн. 94 коп., компенсацію інфляційних втрат підприємства в розмірі 1702 грн. 04 коп., 3% річних в розмірі 243 грн. 55 коп. Також з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати.

Outcome: approved