Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання недійсним договору дарування від 26.07.2013 року, укладеним між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1066, скасування рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] від 26.07.2013 року з індексом номер 4372219, зобовязання передати всі примірники ключів від вхідних дверей. Позов мотивує тим, що 26.07.2013 року сторонами було підписано договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1066, згідно п.1 якого позивач передала, а відповідач прийняла у дар належну на праві власності квартиру №4 в будинку №12, що знаходиться на вулиці академіка [PERSON] у м. Львові, на підставі якого нотаріусом було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 4372219 та цієї ж дати згідно відповідного рішення внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис за номером 1835850 про право власності відповідача на спірну квартиру з реєстраційним номером цього обєкта нерухомого майна 30285446101. Вважає, що договір дарування підлягає визнанню недійсним, оскільки укладення цього правочину із відповідачем не відповідало її внутрішній волі, остання не мала наміру дарувати належну мені на праві власності спірну квартиру, а мала на меті оформити договір довічного утримання для забезпечення собі належного догляду зі сторони. Окрім цього, для відновлення становища, яке існувало до порушення її прав, просить також скасувати рішення нотаріуса від 26.07.2013 року та внести до реєстру запис про скасування державної реєстрації. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні наваленим в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує, також зазначає, що обставини на які посилається позивач дійсно мали місце і такі визнає повністю. З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання про можливість слухання справи без участі відповідача. Заслухавши думку представника позивача, перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається із договору дарування (а.с.4), 26.07.2013 року сторонами було підписано договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1066, згідно п.1 якого позивач передала, а відповідач прийняла у дар належну на праві власності квартиру №4 в будинку №12, що знаходиться на вулиці [PERSON], академіка, у м. Львові. Як вбачається із витягу від 26.07.2013 з індексним номером 6916511 із реєстру (а.с.5), приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 26.07.2013 було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис за номером 1835850 про право власності [PERSON] на спірну квартиру з реєстраційним номером цього обєкта нерухомого майна 30285446101, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 4372219 від 26.07.2013. Відповідно до положень ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до положень ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів позову, позивач [PERSON] вказує на те, що при укладені договору, вона мала намір укласти договір довічного утримання для забезпечення належного догляду зі сторони відповідач, про що відповідач знала. Разом з тим, внаслідок помилки щодо обставин, яке мають істотне значення, зокрема і суті договору, не маючи наміру дарувати квартиру відповідачу, нею було підписано оспорюваний договір, вказані обставини підтвердженні в судовому засіданні представником позивача. Відповідно до положень ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Як вбачається із заяви відповідача [PERSON] від 16.05.2017 року (а.с.32), остання зазначає, що обставини на які посилається позивач дійсно мали місце і такі визнає повністю, проти задоволення позову не заперечує. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що сторони між собою є мама і дочка і вони фактично прийшли до висновку про те, щоб після визнання цього договору недійсним укласти договір довічного утримання. Відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, з врахуванням визнання відповідачем обставин, наведених позивачем, зокрема існування наміру укласти договір довічного утримання, відсутністю заперечень щодо обставин справи, суд приходить до переконання про підставність позовних вимог в частині визнання недійсним договору дарування від 26.07.2013 року. Окрім цього, відповідно до положень ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до положень ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Оскільки судом встановлено, що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 26.07.2013 було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис за номером 1835850 про право власності [PERSON] на спірну квартиру з реєстраційним номером цього обєкта нерухомого майна 30285446101, з врахуванням визнання судом вказаного договору недійсним, тому слід скасувати вказане рішення для відновлення порушених прав позивача. Разом з тим, положеннями ст.26 вказаного вище закону передбачено, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Положеннями ст.27 вказаного закону передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що в даному випадку після скасування рішення про реєстрацію права власності за позивачем буде відновлено державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру №4 в будинку №12, що знаходиться на вул. Академіка Філатова у м. Львові, а тому в цій частині відновлення порушеного права позивача буде вчинено у відповідності до названого закону і з нотаріусом в цій частині спір відсутній. Також, в порядку відновлення становища до укладення договору, слід зобовязати відповідача повернути ключі від квартири №4 в будинку №12, що знаходиться на вул. Академіка Філатова у м. Львові. Окрім того, на підставі ст.88 ЦПК України, задавлюючи позов слід стягнути з відвідача на користь позивача судовий збір в розмірі 4 561,09 грн.

Outcome: approved