Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Запорізької міської ради, третя особа Третя запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що 19 лютого 2017 року помер її син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС №379067, виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1365. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить: Частка квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцеві на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва №2071 про право власності на житло, виданого 01.04.1996 року Акціонерним товариством «Запоріжжилцивільбуд». Частка квартири [ADDRESS], яка належала померлому 10.02. 2001 року [PERSON] на підставі свідоцтва №2071 про право власності на житло, виданого 01.04.1996 року Акціонерним товариством «Запоріжжилцивільбуд», яку відповідно до закону прийняв [PERSON], але за життя не оформив своїх спадкових прав на неї. Право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації за [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про що записано у реєстровій книзі за №267, номер запису 37785 від 02.10. 2006 року. [PERSON] заповіту не залишив. На день відкриття спадщини він був зареєстрований та проживав за адресою [INFO]. Разом з ним була зареєстрована та проживала позивач. У встановленому ч.3 ст. 1268 ЦК України порядку, вона прийняла спадщину після померлого 19.02. 2017 року [PERSON]. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після його смерті, не має. 09.11. 2017 року позивач звернулася до [PERSON] державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, у оформленні спадщини у нотаріальному порядку йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру, які відповідно до п.4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02. 2012 року за №296/5 для видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно в порядку спадкування необхідно надати. Зазначене підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною 09.11. 2017 року [PERSON] державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори. Посилаючись на вимоги статей 11, 16, 1218, 1268-1270, 392 Цивільного кодексу України позивач просить суд визнати за нею право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 19 лютого 2017 року. Представник позивача у наданій суду заяві просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у наданому відзиві просив суд справу розглядати без його участі, прийняти рішення по справі на розсуд суду у відповідності до вимог чинного законодавства України. У наданому відзиві, представник позивача посилається на те, що норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР. Представник третьої особи у судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяви про розгляд справи за відсутності представника. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 19 лютого 2017 року помер син позивача [PERSON]. Факт відкриття спадщини підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС №379067, виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1365. Як вбачається із матеріалів справи після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить: Частка квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцеві на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва №2071 про право власності на житло, виданого 01.04.1996 року Акціонерним товариством «Запоріжжилцивільбуд». Частка квартири [ADDRESS], яка належала померлому 10.02. 2001 року [PERSON] на підставі свідоцтва №2071 про право власності на житло, виданого 01.04.1996 року Акціонерним товариством «Запоріжжилцивільбуд», яку відповідно до закону прийняв [PERSON], але за життя не оформив своїх спадкових прав на неї. Право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації за [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про що записано у реєстровій книзі за №267, номер запису 37785 від 02.10. 2006 року та підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, номер інформаційної довідка 117450750. [PERSON] заповіту не залишив. Як вбачається із матеріалів спадкової справи, заведеної державним нотаріусом Третьої запорізької державної нотаріальної контори після померлого 19 лютого 2017 року [PERSON], на день відкриття спадщини він був зареєстрований та проживав за адресою [INFO]. Разом з ним була зареєстрована та проживала позивач [PERSON]. У встановленому ч.3 ст. 1268 ЦК України порядку, позивач прийняла спадщину після померлого 19.02. 2017 року [PERSON]. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після його смерті, не має. 09.11. 2017 року позивач звернулася до [PERSON] державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, у оформленні спадщини у нотаріальному порядку йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру, які відповідно до п.4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02. 2012 року за №296/5 для видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно в порядку спадкування необхідно надати. Постановою державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] від 09.11.2017 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове, отже права позивача підлягають захисту у судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника та порушує ч.1ст. 317 ЦК України, ч. ч. 1,2 ст. 319 ЦК України. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обовязків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Таким чином, обрані позивачем способи захисту його прав передбачені законом і відповідають йому. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "підлягає використанню національними судами України як джерело права. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Онерільдіс проти Туреччини» Європейський суд з прав людини визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved