Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що між ним та [PERSON] було укладено договори позики від 01.12.2016 року, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі еквівалентну 1 500 доларів США, що в гривнях складала 40 500, від 01.05.2017 року - на суму 26 000 грн., що еквівалентна 1000 доларів США, від 01.08.2017 року - на суму 26 000 грн., що еквівалентна 1000 доларів США, від 25.08.2017 року - на суму 52 000 грн., що еквівалентна 2000 доларів США, від 12.03.2018 року - на суму 26 000 грн., що еквівалентна 1000 доларів США., на загальну суму 170 500 грн. та за умовою сплати відсотків за користування коштами в розмірі 8%, щомісячно. Однак, у визначений договорами строк відповідач відсотки не сплатив,у зв'язку з чим позивачем було надіслано на адресу відповідача повідомлення про розірвання вищевказаних договорів із зазначенням строку повернення боргу до 01.08.2018 року. Проте, відповідач в добровільному порядку не виконав зобов'язання, суму боргу не сплатив, а тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 170 500 грн. 00 коп. та судові витрати по справі. Ухвалою від 15.10.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористався, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Суд, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 3 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що 01.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у сумі еквівалентній 1 500 доларів США, що у гривнях складає 40 500 грн., строком на шість місяців, за домовленістю сторін умови зазначеного договору позики продовжено згідно нового договору від 01.05.2017 року. 01.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у сумі еквівалентній 1 000 доларів США, що у гривнях складає 26 000 грн., строком на один рік. 25.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у сумі еквівалентній 2 000 доларів США, що у гривнях складає 52 000 грн., строком на чотири місяці та 12.03.2018 рокуміж [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у сумі еквівалентній 1 000 доларів США, що у гривнях складає 26 000 грн., строком на один рік. Загальна сума коштів за договорами позики складає 170 500 грн. У відповідності до умов вищевказаних договорів, позичальник зобов'язався сплачувати відсотки за користування коштами щомісячно у розмірі 8% від суми позики, що підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно. Станом на дату звернення до суду з позовом відповідач не повернув вказані кошти, на телефонні дзвінки не відповідає, зустрічі з позивачем уникає. Судом також встановлено, що позивач 31.07.2018 року направляв вимогу про повернення повної грошової суми за договорами позики з вимогою повернути повну грошову суму у розмірі: 202 500,00 грн. (сума боргу) та з урахуванням відсотків - 16 200,00 (несплачені відсотки) - повна сума боргу з відсотками складає - 218 700,00 грн., до 10.08.2018 року., яку отримано відповідачем 03.08.2018 року особисто, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 1 ст. 256 зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до правового висновку ВСУ, викладеному в постанові від 11.11.2015 року №6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз'яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України №3-57гс10 від 20.12.2010 року діюче законодавство не виключає можливості звернення кредитора до суду з вимогою про стягнення з боржника суми на яку заборгованість за грошовими зобов'язаннями збільшилась в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за період після прийняття судом рішення про стягнення відповідної заборгованості. Право вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів є способом захисту майнових прав та інтересів, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних витрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з врахуванням наведеного, позивач у повному обсязі довів свої позовні вимоги, а тому суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 170 500 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1 705 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved