Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 29.05.2007 року. Від спільного проживання [INFO] народилася донька[PERSON], яка перебуває на її вихованні й утриманні. Після розірвання шлюбу, відповідач не займався вихованням доньки. Позивачка, як матір неповнолітньої дитини, сама приймає безпосередню участь у її вихованні і прагне надати не тільки матеріальне забезпечення, але і подбати про її здоровий розвиток, має змогу поїхати з неповнолітньою донькою за кордон з метою оздоровлення, екскурсії та відпочинку. Однак, місце знаходження відповідача їй невідоме, тому у неї відсутня можливість звернутись до відповідача, з метою отримати від нього нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дитини за кордон, тому просить постановити рішення, яким дати дозвіл неповнолітній [PERSON], [INFO] на тимчасовий, багаторазовий виїзд за межі України до Єгипту , Турції, країн Південної й Північно-Східної Азії, Англії та країн Шенгенської зони на період з 01 грудня на період з 01 грудня 2017 року по 01 грудня 2018 року в супроводі матері [PERSON] без згоди батька [PERSON] В судове засідання позивачка надала уточнення до позовної заяви у відповідності до якого уточнила періоди, під час яких планує виїзди за кордон та уточнення країн перебування, заяву про слухання справи у її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про час та місце розгляду справи неодноразово був повідомлений рекомендованим судовим повідомлення та оголошенням в ЗМІ (а.с.29). Таким чином відповідач двічі у судове засідання не з'явився без поважних причин. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків /усиновлювачів/, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом . Згідно ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" встановлено, що оформлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків, а за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст.1,2 Закону України „Про охорону дитинства батьки зобов»язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 29.05.2007 року і у них [INFO] народилася донька [PERSON], яка перебуває на утриманні та вихованні матері (а.с.4, 9). Згідно довідки №02-02/4089 від 28.09.2017 року виданої на основі будинкової книжки про реєстрацію та склад сім»ї [PERSON], 2002 року народження апроживає в одному житлі з матір»ю [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.5). Судом встановлено, що позивачка має можливість повезти дитину за кордон для відпочинку, забезпечуючи тим самим належний рівень оздоровлення та проживання дитини ,однак не може цього реалізувати , по-скільки не має згоди відповідача на виїзд за кордон неповнолітньої доньки [PERSON]. Таким чином, виходячи з інтересів дитини, суд вважає за доцільне дозволити тимчасовий виїзд дитини [PERSON] за межі України. На підставі викладеного,

Outcome: approved