Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просив визначити, що розмір його частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] складає 76/100 частин та визначити, що розмір його частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0390 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] складає 76/100 частин. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS] розташований житловий будинок з надвірними будівлями, 76/100 частин якого належить позивачу на підставі договору дарування від 18 листопада 1997 року, а 24/100 частин - відповідачу на підставі договорударування від 13 червня 2003 року. Рішенням Південноміської ради Харківського району Харківської області від 18 квітня 2008 року співвласникам було передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] та земельну ділянку площею 0,0390 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за зазначеною адресою кадастровий номер [NUMBER], на підставі вищевказаного рішення були видані державні акти на право власності на земельні ділянки. Таким чином, сторонам на праві спільної сумісної власності належать зазначені земельні ділянки і частки співвласників у праві власності на них за сторонами не визначені. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій він підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, про що в матеріалах справи маються відповідні документи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та про відкладення розгляду справи суду не надавав. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі договору дарування від 18 листопада 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківського району державної нотаріальної контори Поляковою Л.О. за реєстровим №3-4014 [PERSON] належить 76/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності зареєстроване в Комунальному підприємстві «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 19 жовтня 2004 року (Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5113440 від 19 жовтня 2004 року). На підставі договору дарування частини житлового будинку від 13 червня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В. за реєстровим №1978 [PERSON] належить 24/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності зареєстроване в Комунальному підприємстві «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 30 липня 2003 року (Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1122831 від 30 липня 2003 року). Рішенням XVI сесії V скликання Південноміської ради Харківського району Харківської області «Про передачу у спільну сумісну власність безплатно земельної ділянки гр. [PERSON], [PERSON] у [ADDRESS]» від 18 квітня 2008 року, [PERSON] та [PERSON] передано у спільну сумісну власність безплатно земельні ділянки площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель у [ADDRESS] та площею 0,0390 га для ведення особистого селянського господарства у [ADDRESS]. На підставі вищевказаного рішення ради, [PERSON] 03 квітня 2009 року отримав державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки відповідно Серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. Таким чином, судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,1000 га з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташована за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0390 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ч. 2 ст. 89 Земельного кодексу України (в редакції закону, який діяв на час відкриття спадщини), у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема співвласників жилого будинку. А ч. 3,4,5 зазначеної статті передбачено, що, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Статтею ч. 1 ст. 369, ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», якщо до вирішення спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Оскільки судом встановлено, що частка [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] складає 76/100 частин, виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, суд приходить до висновку, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташовану за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,0390 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] становить також 76/100 частин.

Outcome: approved