Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з вищевказаною позовною заявою, зазначила, що з 12.11.2011 року по 24.10.2013 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. [INFO] року у сторін у справі народилась донька, [PERSON], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з матір`ю. Вказала, що з 2013 року відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо виховання доньки, [PERSON], перестав цікавитись її життям, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з донькою, не турбується про харчування, медичний огляд, лікування дитини, не вітає її на свята, день народження доньки, не забезпечує доньку матеріально. Позивач зазначила, що відповідач має нову родину, виховує сина, але від виховання доньки, свідомо ухиляється, що на її думку, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON]. Посилаючись на вказані обставини просила задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні позивач надала суду письмову заяву у якій просила розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягала. Відповідач, вимоги позивача визнав, на підтвердження чого надав суду письмову заяву, у якій повідомив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, підтвердив про визнання ним фактів викладених позивачем у позовній заяві, також зазначив що йому відомо про подальше усиновлення [PERSON] та виїзд малолітньої на постійне місце проживання до іншої країни. Вказав, що позбавлення його батьківських прав відповідає інтересам дитини. Представник третьої особи, органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлена у встановленому законом порядку,. На адресу суду надійшла заява у якій представник третьої особи просить розглянути справу без їх участі. Також до суду направлено висновок про доцільність позбавлення батька батьківських прав відносно доньки, [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року з наступними змінами і доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11-12 цього ж Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні обов»язки щодо своїх дітей. Аналогічні приписи містить ст. 141 Сімейного Кодексу України. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись саме на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За загальним правилом, позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав», ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що 12 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 00015459457 від 09.06.2015 року. [INFO] року, народилась донька сторін у справі, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.07.2012 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2013 року у справі № 334/7111/13ц шлюб між сторонами у справі було розірвано. Сторони проживають окремо, відповідач виховує сина у новій родині. Малолітня, [PERSON], проживає з позивачем, [PERSON], за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання № 04-18/4/1780 від 21.07.2016 року. За місцем проживання дитини створено нормальні умови для її проживання, що підтверджується актом обстеження умов проживання дитини від 15.07.2016 року. Відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] Судом встановлено і відповідачем не заперечувалось, що з 2013 року відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо виховання [PERSON], перестав цікавитись її життям, перестав піклуватись про фізичний і духовний розвиток доньки, забезпечувати доньку матеріально. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи: листом № 094 від 12.07.2016 року з ДНЗ № 101, листом № 57/01-6 від 08.07.2016 року КЗ ЦПМСД № 9, листом від 12.07.2016 року ФОП [PERSON], розрахунком заборгованості по аліментам. Судом встановлено і відповідачем не заперечувалось, що з 2012 року малолітню [PERSON] фактично виховує гр. [PERSON], якого вона вважає своїм батьком і який має намір удочерити дитину, про що свідчить наявна у матеріалах справи заява [PERSON] підпис якого нотаріально засвідчено. Відповідно до висновку спеціаліста психолога від 29.07.2016 року, малолітня, [PERSON] до складу своєї родини включає маму, майбутнього вітчима ([PERSON].), бабу та діда з боку матері та вітчима. Біологічного батька [PERSON] Малолітня, [PERSON], не згадує і його не знає, що свідчить про те, що відповідач не приймає участі у процесі виховання та розвитку доньки. Крім того, судом враховано визнання відповідачем позовних вимог та фактів викладених позивачем у позовній заяві в їх обґрунтування. Враховуючи свідоме систематичне небажання батька виконувати батьківські обов`язки щодо участі у вихованні доньки, матеріальному забезпеченні доньки, духовному зростанні доньки, взагалі будь-якої участі у житті дитини, що повністю узгоджується з зібраними у справі доказами та визнається самим відповідачем, наявність з боку відповідача свідомої винної поведінки щодо невиконання батьківських обов`язків відносно малолітньої [PERSON], до відповідача слід застосувати таких крайній захід як позбавлення батьківських прав у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Позивачем не заявлено вимог про стягнення судового збору, тому на підставі ст. 11 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved