Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, вказавши, що 18.04.2003 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Шлюбно - сімейні відносини з відповідачем припинились близько шести місяців тому, і з цього часу сторони разом не проживають, спільне господарство не ведеться. Причиною розірвання шлюбу є несхожість характерами, відсутність взаєморозуміння. У сторін різні погляди на життя, почуття любові та взаємоповаги втрачено. Позивач вважає, що сім'я з відповідачем розпалася остаточно, носить формальний характер, просить розірвати шлюб та залишити проживати з ним неповнолітнього сина [PERSON], 2005 р.н., а неповнолітнього сина [PERSON],2014 р.н. залишити проживати з відповідачем. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилась, суду надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнала повністю, просила розглянути справу за її відсутності. У відповідності до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18 квітня 2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, під актовим записом № 147 ( а.с.7). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], батьками яких є сторони (а.с.8-9). Шлюбно - сімейні відносини між сторонами припинились з причин несхожості характерами та різних поглядів на життя. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно зі ст.ст. 110,112 Сімейного Кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї не можливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Згідно договору про встановлення місця проживання, виховання та утримання неповнолітніх дітей, сторони дійшли згоди про наступне: після розірвання шлюбу неповнолітні діти - [PERSON], [INFO] залишається проживати з батьком [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS], так як останній забезпечений житлом, яке знаходиться в його особистій власності за вказаною адресою, у дитини є своя кімната, що обладнана усім необхідним для розвитку і навчання; син [PERSON], [INFO] - разом з матір'ю [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та мешкає: [ADDRESS], так як остання забезпечена житлом за місцем своєї реєстрації, у дитини є своя кімната, що обладнана усім необхідним для розвитку і навчання. Сторони не мають права перешкоджати один одному спілкуватися і приймати участь у вихованні дітей та зобов'язані солідарно приймати участь у вихованні, утриманні, лікуванні у разі необхідності та оздоровленні дітей. Відповідно до ст.109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Таким чином, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, сторони спільне господарство не ведуть, шлюб між ними носить формальний характер, сторони дійшли згоди щодо місця проживання неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу, суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач не надала до суду відповідну заяву, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище - "[PERSON]".

Outcome: approved