Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди, пов»язаної з виплатою страхового відшкодування в розмірі 65649,18 гривень та судових витрат у справі. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 20.06.2015 р. в м.Києві по вул.Борщагівська, 128 сталась дорожньо-транспорта пригода за участю автомобіля «Volkswagen Tіguan Sport» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобіля «Dacіa Logan» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], що належить [PERSON], та автомобіля «ВАЗ 211440» д.н. [NUMBER], що знаходився під керуванням [PERSON] та належить ПАТ КБ «ПриватБанк». 19.09.2014 р. між власником автомобіля «Volkswagen Tіguan Sport» д.н. [NUMBER] та ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» укладено Договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/7238517. Відповідно до постанови Солом»янського районного суду м.Києва відповідача визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. ст.122-4,124 КУпАП Позивач посилається на те, що відповідно до Звіту про оцінку КТС № 01-13/11 від 13.10.2015 р. власнику пошкодженого транспортного засобу «Dacіa Logan» д.н. [NUMBER] виплачено страхове відшкодування в розмірі 50000 гривень. На підставі претензії ПрАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ», з якою власником пошкодженого транспортного засобу «ВАЗ 211440» д.н. [NUMBER] укладено договір страхування, ПрАТ «СК «УНІКА» виплачено страхове відшкодування в розмірі 15649,18, яке визначено на підставі Звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 1324/06/15. Оскільки відповідач після ДТП залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, позивач на підставі положень ст.38 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути з відповідача в порядку регресу шкоду, пов»язану з виплатою страхового відшкодування. Представник позивача в судове засідання не з»явився, надавши клопотання про розгляд справи у відсутність представника Страхової компанії на підставі наданих доказів. Відповідач в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся за місцем проживання. Судова повістка повернулась до суду за закінчення терміну її зберігання. За згодою позивача, на підставі положень ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході розгляду справи встановлено, що 19.09.2014 р. між власником автомобіля «Volkswagen Tіguan Sport» д.н. [NUMBER] та ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» укладено Договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/7238517. 20.06.2015 р. в м.Києві по вул.Борщагівська, 128 сталась дорожньо-транспорта пригода за участю автомобіля «Volkswagen Tіguan Sport» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобіля «Dacіa Logan» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], що належить [PERSON], та автомобіля «ВАЗ 211440» д.н. [NUMBER], що знаходився під керуванням [PERSON] та належить ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до постанови Солом»янського районного суду м.Києва від 18.08.2015 р. [PERSON] визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 20.06.2015 р. та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Крім того, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки останній залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз»яснень, що містяться в Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. В силу положень ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. За змістом ч. 1 п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що11.12.2015 р. власник пошкодженого транспортного засобу «Dacіa Logan» д.н. [NUMBER] звернувся до ПрАТ «СК «УНІКА» з заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі поданої заяви, Звіту про оцінку КТС № 01-13/11 від 13.10.2015 р. власнику пошкодженого транспортного засобу «Dacіa Logan» д.н. [NUMBER] виплачено страхове відшкодування в розмірі 50000 гривень, що підтверджується страховим актом № 00171118. 12.04.2016 р. на адресу позивача надійшла претензія ПрАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ», з якою у власника пошкодженого транспортного засобу «ВАЗ 211440» д.н. [NUMBER] укладено Договір страхування. На підставі зазначеної претензії та Звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 1324/06/15 позивачем сплачено страхове відшкодування в розмірі 15649,18 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 015122. Відповідно до п.п. «в» п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після ДТП за його участю самовільно залишив місце пригоди. Тобто, з огляду на зазначені норми чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин та встановлені судом обставини, позивач, здійснивши страхову виплату, набув право вимоги в порядку регресу до відповідача, як особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди, який залишив самостійно місце пригоди. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними належними доказами, які долучені до матеріалів справи, а тому підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved