Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно в якій вказує, що 17.03.1988 року померла бабуся позивача [PERSON]. Проте 16.02.1988 року остання склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким усе своє майно де б воно не було і з чого не складалось, в тому числі і нерухоме майно по вул. Калинівській, 21 заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. До складу спадкового майна входить будинковолодоння по вул. Калинівській, 21 у м. Чернівці, однак за життя спадкодавець право власності на нерухоме майно у органах державної реєстрації не зареєструвала. Позивач вказує, що вона фактично прийняла спадщину після смерті своєї бабусі, оскільки фактично вступила у володіння спадковим майном, на відміну від іншого спадкоємця своєї матері [PERSON], оскільки остання не виявила інтересу до спадкового майна та ніколи не втупала у володіння ним. Звернувшись до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно. На підставі викладеного, просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] у вигляді житлового будинку № 21 по вул. Калинівській у м. Чернівці, яке складається із житлового будинку літ. В загальною площею 59,30 кв.м., в тому числі житловою 35,00 кв.м., сараїв літ. Г,Е, вбиральні літ. Ж, колодязю № 1, огорожі № 2-4. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] в якому вказує, що на момент смерті своєї матері [PERSON] вона була зареєстрована та постійно проживала із своєю донькою по вул. Калинівській, 21, тобто за місцем знаходження спадкового нерухомого майна, а тому фактично вступила у володіння ним. На підставі викладеного просить суд визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку спадкового нерухомого майна, яке знаходиться по вул. Калинівській, 21, яке залишилось після смерті її матері [PERSON] Представник, який діє від імені та в інтересах [PERSON] в судовому засіданні подав заяву про зменшення позовних вимог, чим фактично визнав позовні вимоги за зустрічним позовом та не заперечував проти визнання права власності на спадкове майно по 1/2 частині за [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні дала пояснення аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник Чернівецької міської ради в судовому засіданні при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позовів та необхідність їх задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на будівлю № 977 видане Чернівецьким міським житловим управлінням, на підставі рішення виконкому Чернівецької міської ради депутатів трудящих від 06.08.1955 року № 472/15 будинковолодіння у пос. Стара Жучка, 286 належить [PERSON]. Відповідно до копії заповіту, складеного [PERSON] 16.02.1988 року та посвідченого нотаріусом, остання, на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого не складалось, в тому числі належне їй будинковолодіння по вул. Калинівській, 21 у м. Чернівці заповіла в рівних частинах [PERSON] та [PERSON]. 17.03.1988 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-МИ № 418020. Згідно технічного паспорту та довідки № 499 від 10.03.2016 року виданої ЧКОБТІ будинковолодіння по вул. Калинівській, 21 у м. Чернівці в даний час складається із житлового будинку літ. В загальною площею 59,30 кв.м., в тому числі житловою 35,00 кв.м., літньої кухні літ Д, сараю літ. Е, сараю з підвалом літ. Г вбиральні літ. Ж, колодязю № 1, огорожі № 2-4. Вказане нерухоме майно побудовано до 05.08.1992 року та не є самовільним будівництвом. Вартість нерухомого майна складає 97618,00 гривень. Так, [PERSON] та [PERSON] звернулась до нотаріуса першої державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] на вул. Калинівській, 21 у м. Чернівці у звязку із тим, що право власності на неї не було зареєстровано за спадкодавцем у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. З позовом про визнання права власності на спадщину в судовому порядку, може звернутися особа у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Дані роз'яснення містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування". Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР (який діяв на момент виникнення правовідносин спадкування) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняття. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як встановлено судом, на день смерті [PERSON] разом з нею у спірному будинковолодінні була зареєстрована та проживала [PERSON] донька померлої, а також постійно проживала без реєстрації [PERSON] Дані обставини сторонами не оспорюються. За таких умов, обидва спадкоємці фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, а тому у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР визнаються такими, що прийняли спадщину. Враховуючи умови заповіту складеного [PERSON] на випадок своєї смерті та все вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 ідеальній частці на спадкове майно у вигляді будинковолодіння по вул. Калинівській, 21 у м. Чернівці. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. За таких умов суд вважає за необхідне повернути [PERSON] суму сплаченого судового збору у розмірі 976, 18 гривень.

Outcome: approved