Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до Димарської сільської ради Іванківського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачі посилаються на те, що [INFO] року померла їх мати, [PERSON]. За життя [PERSON] заповіту не укладала. [PERSON] на праві особистої приватної власності мала право на земельну частку (пай), що знаходиться в КСП «Дружба», площею 5,12 га, розташованого на території Димарської сільської ради Іванківського району Київської області, згідно сертифікату серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Іванківської районної державної адміністрації № 21 від 21.01.1997 року. Після смерті [PERSON] її спадкове майно успадкували позивачі, [PERSON] та [PERSON], шляхом подання заяв про прийняття спадщини до Фастівської міської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Київській області. Інших осіб, які б мали намір успадкувати майно [PERSON], немає. 09 липня 2018 року позивачі звернулися до Фастівської міської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Київській області з проханням видати свідоцтва про право власності на спадкове майно, а саме: земельну частку (пай). У видачі свідоцтв про право на спадщину за законом позивачам відмовлено, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказану земельну частку (пай). Відповідно до п.4.15 глави 14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України «Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно». У зв'язку з тим, що Фастівська міська державна нотаріальна контора не може видати свідоцтво про право на спадщину, позивачі звертаються з даним позовом до суду та просять визнати за ними право приватної власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, а саме: на земельну частку (пай), площею 5,12 га, розташованого на території Димарської сільської ради Іванківського району Київської області в рівних частинах кожному. В підготовчому судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. Представника відповідача - сільський голова Димарської сільської ради Іванківського району Київської області Слиш Я.М. в підготовчому судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Вислухавши позивачів, їх представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України «за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем». Відповідач позов визнав. Позивачі надали суду належні докази: - копію свідоцтва про смерть спадкодавці [PERSON], яка померла [INFO] року (а.с.13); - копії свідоцтв про своє народження, з яких слідує, що спадкодавця являється матір'ю позивачів (а.с.9,10); - копії свідоцтв про укладення шлюбу, відповідно до яких [PERSON] після реєстрації укладення шлюбу змінила своє прізвище на «[PERSON]», а [PERSON] змінила на «[PERSON]» (а.с.11,12); - виписку з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), видану Відділом в Іванківському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області за № 665 від 11.09.2018 року, з якої слідує, що згідно Рішення Іванківської РДА № 21 від 21.01.1997 року [PERSON] отримала сертифікат серії [NUMBER] від 21.07.1997 року за № 128 на право на земельну частку (пай), який знаходиться в КСП «Дружба», розміром 5,12 га (а.с.16); - довідку № 190 від 27.06.2018 року з якої слідує, що на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] [PERSON] було виділено земельну ділянку, якій на карті-схемі поділу із землеустрою організації території земельних часток (паїв) реформованого КСП «Дружба» Димарської сільської ради Іванківського району Київської області присвоєно № [NUMBER] і її розмір становить 2,96 га (а.с.17); - листа № 29-10-0.331-13571/2-18 від 04.09.2018 року, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області, з якого слідує, що за інформацією відділу в Іванківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Дружба», зареєстрований та виданий сертифікат серії [NUMBER] від 21.07.1997 року за № 128 на ім'я [PERSON]. Місце розташування даної земельної частки (паю) визначено за проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) КСП «Дружба», як ділянка № [NUMBER] (рілля) та ділянка № [NUMBER] (сіножаті) (а.с.18); - з оголошення, яке розміщено в засобах масової інформації (газеті), слідує, що загублений сертифікат на право власності на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON], вважати недійним (а.с.19). Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. З матеріалів справи вбачається, що позивачі прийняли спадщину після смерті гр.[PERSON], шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Фастівської міської державної нотаріальної контори за № 750/02-31 від 09.07.2018 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У зв'язку з тим, що на земельну ділянку Спадкодавця відсутній оригінал державного акта - нотаріус не зміг видати свідоцтво про право на спадщину на це майно. Враховуючи те, що Спадкодавець набув майнове право на земельну ділянку, то, відповідно, і спадкоємець - позивач у справі - набув лише майнове право в порядку спадкування на дану земельну ділянку. Ст.1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», зокрема пункту 11 «При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю». Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Сертифікату на право на земельну частку (пай); реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, встановлюється належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. З матеріалів справи слідує, що позивачі, [PERSON] та [PERSON] здійснили всі дії, які необхідні для набуття права власності на спадкове майно, а саме: земельну частку (пай), яке залишилось після смерті гр.[PERSON], тому їх позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Судовий збір сплачений позивачами при подачі позову до суду, який вони просять залишити за ними. На підставі наведеного,

Outcome: approved