Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно у вигляді ? житлового будинку після смерті батька [PERSON], який він успадкував після смерті матері [PERSON] Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем першої черги за законом, інших спадкоємців немає, у встановлений законодавством строк не звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак прийняв спадщину фактично. Пізніше, 26.09.2017 р., позивач звернувся до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Крім того позивач просить визнати за ним право власності на іншу ? частину житлового будинку в порядку ст. 344 ч. 1 ЦК України. Представник позивача [PERSON] (ордер серії ОД № 305349 від 26.09.2017 р.) збільшив позовні вимоги та просив встановити факт відкритого та безперервного проживання [PERSON] на ? частині житлового будинку по [ADDRESS]. Позивач у підготовче судове засідання не з'явився, представник позивача [PERSON] направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, у підготовче судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія довідки відділу реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції № 350-03-68 від 08.11.2007 р., згідно якої [PERSON] померла [INFO]; копія довідки відділу реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції № 25-03-68 від 23.01.2008 р., згідно якої [PERSON] народився [INFO], мати - [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON], помер - [INFO]; копія свідоцтва про народження [PERSON], батько - [PERSON], мати - [PERSON]; копія технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS], самочинних споруд не має, власники [PERSON], [PERSON]; звіт ПП «Експерт - центр «Авант» про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку по [ADDRESS]; протокол опитування [PERSON]. за її згодою від 09.04.2018 р., відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава - відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що [INFO] померла [PERSON], яка була бабусею позивача. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини житлового будинку по [ADDRESS]. На випадок своєї смерті [PERSON] заповідальне розпорядження не залишила, у зв'язку з чим спадкоємство здійснювалось за законом. Спадкоємцем першої черги був батько позивача [PERSON] У шестимісячний строк [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак фактично вступив в управління та володіння майном, оскільки після смерті матері залишився проживати у спадковому житловому будинку, обробляв город, робив поточний ремонт та сплачував комунальні платежі. Таким чином, батько позивача [PERSON] фактично прийняв спадщину у вигляді ? частини житлового будинку по [ADDRESS]., однак не оформив її у встановленому законом порядку. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини житлового будинку по [ADDRESS]. Заповідального розпорядження [PERSON] на випадок своєї смерті не залишив, у зв'язку з чим спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги за законом є син [PERSON], який є позивачем по справі, інших спадкоємців не має. У шестимісячний строк [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак фактично вступив в управління та володіння майном, оскільки після смерті батька залишився проживати у спадковому житловому будинку, робив поточний ремонт, сплачував комунальні платежі, утримував у себе документи на житловий будинок, що підтверджується протоколом опиту [PERSON]. за її згодою від 09.04.2018 р., відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». 26.09.2017 р. [PERSON] звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, у зв'язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS] в порядку спадкування. Крім того, позивач більше 10 років проживає у спадковому житловому будинку, відкрито і безперервно володіє будинком по [ADDRESS], ? частина якого належала [PERSON], який помер [INFO], ці обставини підтверджуються протоколом [PERSON]. за її згодою від 09.04.2018 р., відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». [PERSON] був співмешканцем бабусі позивача [PERSON], спадкоємців не мав, заповіту на випадок своєї смерті не залишив. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після смерті батька і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає, крім того більше 10 років позивач проживає у спадковому житловому будинку, відкрито і безперервно володіє будинком, таким чином просить визнати на ним право власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS] за набувальною давністю. Ст. 344 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищего спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Відповідно до ч. 9 Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Ч. 1 ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно з ч. 3 цієї статті, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено ЦК України. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, суд вважає встановленим факт відкритого проживання та безперервного володіння [PERSON] 1/2 частиною житлового будинку по [ADDRESS], оскільки ці обставини підтверджуються протоколом [PERSON]. за її згодою від 09.04.2018 р., відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і від встановлення цього факту залежить виникнення у позивача права на визнання за ним права власності за набувальною давністю. Як встановлено судом позивач прийняв спадщину за заповітом в порядку ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.), у вигляді ? частини житлового будинку по [ADDRESS]. З моменту відкриття спадщини позивач відкрито та безперервно володіє даним житловим будинком, власник іншої ? частини житлового будинку помер [PERSON] помер [INFO], заповідального розпорядження не залишив. Спадкоємці [PERSON], якщо вони є, не висувають вимоги про повернення нерухомого майна, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позивач є добросовісним володільцем нерухомого майна. Факт володіння нерухомим майном позивач не приховував. Тобто на протязі 10 років позивач добросовісно, безперервно та відкрито володіє даним нерухомим майном, таким чином є правові підстави для визнання за ним права власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS]. за набувальною давністю, в порядку ч. 1 ст. 344 ЦК України. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS], з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ст. 549 ЦК України (1963 р.) та на ? частину житлового будинку по [ADDRESS], за набувальною давністю, в порядку ч. 1 ст. 344 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним право власності на нерухоме майно.

Outcome: approved