Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивач звернулася до Обухівського районного суду Київської області із позовною заявою, в якій, просила суд, визнати недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,1710 га., яка розташована в Київській області, Обухівський район, с. Романків для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер [NUMBER] від 19.01.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №230, та застосувати наслідки недійсності правочину, а саме стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачену за договором вартість земельної ділянки в розмірі 171 530 грн. 10 коп., та понесені судові витрати в розмірі 2 266 грн. 51 коп. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 19.01.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,1710 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої за адресою Київська область, Обухівський район, с. Романків. У відповідності до п. 2.1. договору [PERSON] до підписання договору та нотаріального посвідчення договору оплатила [PERSON] вартість земельної ділянки в розмірі 171 530 грн. 10 коп. в повному обсязі. Відповідно до п. 1.3. договору вказана земельна ділянка належала відповідачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 27.12.2011 року. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10.06.2013 року визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 27.12.2011 року виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1710 га, розташовану в с. Романків. Оскільки рішенням Обухівського районного суду Київської області скасовано державний акт на право власності на землю, що посвідчував право власності на предмет договору купівлі-продажу, тому позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав вказаних в позовній заяві та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направляла, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.12.2011 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], площею 0,1710 га, що розташована: Київська область, Обухівський район, с. Романків, кадастровий номер [NUMBER], на підставі рішення Підгірцівської сільської ради 51 сесії 5 скликання від 10 червня 2010 року. 19.01.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,1710 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої за адресою Київська область, Обухівський район, с. Романків. 10.06.2013 року рішенням Обухівського районного суду Київської області позов [PERSON] до [PERSON], Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області про визнання рішень та державного акту недійсними, зобов'язання вчинити певні дії, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», [PERSON], Управління Держземагенства в Обухівському районі Київської області, [PERSON], приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Евеліна Володимирівна задоволено частково, визнано незаконним та скасувано рішення 51 сесії 5 скликання Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 10 червня 2010 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства», визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 29 вересня 2010 року виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1710 га, розташовану в с. Романків Обухівського району Київської області, зобов»язано [PERSON] звільнити вищевказану земельну ділянку демонтувавши паркан, та стягнуто судовий збір. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 26.09.2013 року ухвалою апеляційного суду Київської області рішення Обухівського районного суду Київської області від 10.06.2013 року залишено без змін. 15.08.2016 року представником [PERSON] було направлено [PERSON] вимогу про повернення коштів в сумі 171 530 грн. 10 коп., але відповідач кошти до цього часу не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Згідно п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Частиною 2 ст. 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності, та за умовами ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до вимог ч.1ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами), які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.ч.1,2ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до вимог п.п.2,8 постанови пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року № 9, судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4,10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України(статті1,8 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно з вимогами ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, ї за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки спірне майно не належить сторонам, а наявність договору купівлі-продажу земельної ділянки порушує право позивача на володіння належним їй майном. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved