Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що відповідно до договору № 3240419729-035553 від 23.08.2018 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» та відповідачкою, остання отримала кредит у розмірі 3000,00 грн., які було перераховані їй на картковий рахунок. Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання нею певних дій, які свідчать про укладення договору. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно з ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб'єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв'язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є смс-повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Відповідно до договору про надання фінансових послуг факторингу № 1501/1 від 15.01.2019 року правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» щодо кредитної вимоги за договором № 3240419729-035553 від 23.08.2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПРЕМІУМ АКТИВ». Відповідачка свої зобов'язання за договором не виконала і станом на 15.01.2019 року внаслідок невиконання нею взятих на себе кредитних зобов'язань сума її заборгованості складає 22391 грн., з яких заборгованість за кредитом - 3000 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 8061 грн. та пеня в розмірі 11330 грн. У зв'язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов'язань за договором позики позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом у сумі 22391 грн. та сплачений ними судовий збір в розмірі 1921 грн. Сторони в судове засідання не викликалися. Вивчивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору № 3240419729-035553 від 23.08.2018 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» та відповідачкою, остання отримала кредит у розмірі 3000,00 грн., які було перераховано на її картковий рахунок. Даний кредитний договір було укладено між сторонами в електронній формі. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». З матеріалів справи вбачається, що порядок і умови укладання вказаного договору сторонами дотримано. Так, ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися в усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку (ст. 207 ЦК України). А відповідно до розділу 1 договору, заявка - анкета в особистому кабінеті клієнта на веб-сайті позивача, встановленої форми, яка виражає намір клієнта отримати грошові кошти у позику та є невід'ємною частиною цього договору та узгоджений сторонами в додатку 1 до цього договору. Виходячи з цього, договір № 3240419729-035553 від 23.08.2018 року є письмовим правочином, який відповідає формі, передбаченій ст., ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджується досягненням всіх істотних умов договору. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до п. 2.1. договору, позикодавець на умовах цього договору надає позичальнику кошти у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов цього договору, а позичальник зобов'язується отримати (прийняти) і повернути позику та сплатити суму процентів користування позикою в порядку і в строк визначений цим договором. Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці позику у розмірі, встановленому договором. Як вбачається з платіжного доручення № 6376 від 23.08.2018 року та повідомлення від 28.01.2019 року, позивачем було перераховано на картковий рахунок відповідачки позику у розмірі 3000 гривень. Підставою для такого перерахування слугує договір співробітництва № 2829 від 28.12.2017 року, укладений між ТОВ «ФК Є ГРОШІ» та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідно до умов п. 10.1.3. кредитного договору позичальник зобов'язується вчасно повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою. Однак відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором не виконала і станом на 15.01.2019 року внаслідок цього сума її заборгованості складає 22391 грн., з яких 3000 грн. - заборгованість за кредитом, 8061 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом та нараховано пеню в розмірі 11330 грн. А в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно до ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором. Видами забезпечення виконання зобов'язання, в контексті ст., ст. 546, 549 ЦК України є неустойка у вигляді штрафу або пені. Як передбачено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а ст. 624 ЦК України визначено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Судом встановлено, шо сума боргу за кредитним договором, сума боргу по процентах та пеня відповідають умовам кредитного договору № 3240419729-035553 від 23.08.2018 року. У відповідності до положень ст., ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Разом з тим, відповідно до укладеного договору про надання фінансових послуг факторингу № 1501/1 від 15.01.2019 року правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» щодо кредитної вимоги за договором № 3240419729-035553 від 23.08.2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПРЕМІУМ АКТИВ». Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. А у відповідності до ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Виходячи з вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Судячи зі змісту п. 5.4 умов кредитного договору, позичальник зобов'язаний повністю повернути суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов'язання, встановлені кредитним договором, не пізніше 23год. 02.09.2018 року. Незважаючи на те, що на день розгляду справи закінчився строк повернення кредиту, судом встановлено, що сума боргу по кредитному договору відповідачкою до цього часу не сплачена. Таким чином, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, вважає можливим стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 22391,00 грн., куди входить заборгованість по кредиту в сумі 3000 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 8061 грн., пеня в сумі 11330 грн., що підтверджується наданим суду розрахунком. Також суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: approved