Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей посилаючись на те, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають доньок: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні. Подружнє життя не клалося. З 2012 року відповідач почав зловживати алкогольні напої. З 2013 року сімейні стосунки фактично перестали існувати, а з червня 2015 року ведуть різне господарство. Відповідач, належної уваги дітям не приділяє добровільно матеріальної допомоги на їх утримання не надає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила шлюб розірвати, прізвище після розірвання шлюбу залишити - «[PERSON]», місце проживання дітей визначити з нею, стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі ? частини його заробітку. В судове засідання відповідач не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що 12 липня 2006 року між сторонами зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Дідівщинської сільської ради Фастівського району Київської області, актовий запис № 3. Від даного шлюбу мають доньок: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, збереження сімї та примирення неможливо. Дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою виданою Дідівщинською сільською радою від 30.06.2015 року за № 259. Батько дітей матеріальної допомоги не надає. Згідно ст.56 Сімейного Кодексу України примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на особисту свободу. Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків, при цьому цей обов'язок покладається як на матір дитини так і на батька. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України та роз'яснення п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки та сина. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд враховує те, що відповідач є фізично здоровою людиною працездатного віку, тому може і зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Небажання відповідача надавати докази зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Ст. 88 ЦПК України, передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. в дохід держави. Відповідно п. 7 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини.

Outcome: approved