Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, пояснюючи, що на підставі договору про довічне утримання від 22.07.2010 року вона є власником будинку [ADDRESS] У належному їй будинку зареєстровані відповідачі, що є її родичами. З 2000 року вони не мешкають в будинку, виїхали за межі України та набули громадянства Португалії, комунальних послуг, пов'язаних з реєстрацією, не сплачують. Не проживаючи в будинку понад 1 рік, вони втратили право користування житловим приміщенням в будинку за місцем реєстрації, добровільно знятися з реєстрації не бажають, тому з метою зняття їх з реєстрації у належному їй будинку та захисту прав власника житла, просила в судовому порядку визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] У судове засідання позивач не з'явилася, у позові вказала про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про дату, місце та час слухання справи були повідомлені належним чином, що підтверджено повернутим до суду поштовим повідомленням, причин неявки суду не повідомили, відзиву на позов не подали, тому, у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Третя особа в судове засідання представника не направила, думки щодо позовних вимог не висловила. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, дійшов висновку про необхідність задоволення позову виходячи х наступного. Згідно договору довічного утримання від 29.07.2010 року, жилий будинок за [ADDRESS], належить на праві власності позивачці. Право власності позивачки зареєстровано Волноваським БТІ 12.08.2010 року,- що підтверджено витягом КП «Волноваське бюро технічної інвентаризації » про реєстрацію права власності на нерухоме майно. ( а.с.5-6, 7) З довідки виконавчого комітету Володимирівської селищної ради Донецької області від 06.08.2018 року за № 116 вбачається, що відповідачі зареєстрований за вказаною адресою. ( а.с.8) Відповідно акту обстеження житлового будинку щодо факту не проживання, складеного 30.07.2018 року комісією за участю депутата Володимирівської селищної ради [PERSON], відповідачі не мешкають в будинку [ADDRESS] з 2007 року.( а.с.9), Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Згідно ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Ураховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд вважає підтвердженим факт не проживання відповідачів більше одного року в будинку [ADDRESS] без поважних причин, а тому позов є обґрунтованим та його слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved