Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи його підставність тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай), що розташована на території Трощанської сільської ради Липовецького району Вінницької області, яка перебувала у КСП "Суворова". Позивач, будучи племінником спадкодавця, проживав з останньою з 2000 року та перебував на її утриманні через погіршення стану здоров`я, отож увійшов до кола спадкоємців за законом, спадщину прийняв, в силу діючого на час відкриття спадщини законодавства, інші спадкоємці відсутні, утім позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки відсутні документи на підтвердження факту прийняття спадщини, а також втрачено правовстановлюючі документи на майно, що увійшло до складу спадкової маси, що стало підставою звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відзиву відповідачем подано не було, однак сільський голова надав суду заяву про визнання позову, не заперечував щодо його задоволення, а розгляд справи просив проводити за його відсутності. Ухвалою суду від 12.05.2020 було витребувано матеріали спадкової справи до майна померлої [PERSON] . У підготовче судове засідання позивач не з`явився, утім у позові просив про розгляд справи у його відсутність. З огляду на визнання позову відповідачем, суд вважає за доцільне ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження в даному судовому засіданні, за відсутності сторін, на підставі зібраних у справі доказів, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що [INFO] в м. Липовець Вінницької області померла [PERSON] , в підтвердження чому є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина. Згідно інформації, що була отримана судом із нотаріальних установ спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заведена. Як убачається із довідок виданих виконавчим комітетом Трощанської сільської ради від 15.05.2020 за № 02-18/83, 02-18/84, 02-18/82, [PERSON] являється племінником [PERSON] , перебував на утриманні рідної тітки [PERSON] з січня 2000 року по день смерті останньої. [PERSON] спадщину прийняв фактично, шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, інші спадкоємці, які прийняли спадщину відсутні. За правилами ст.531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. У п.8. постанови ПВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 31.03.1995, зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст.531 Цивільного Кодексу України (ЦК) не менше одного року. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що обставини наведені у позові щодо перебування [PERSON] на утримані спадкодавця не менше одного року підтверджені належними та допустимими доказами, від встановлення даного факту залежать спадкові права позивача, а іншого порядку їх встановлення, як поміж судового, діючим законодавством не передбачено, отож позов в цій частині підлягає до задоволення. Вирішуючи вимоги про визнання за позивачем права власності на майно, суд виходить з такого. Факт належності [PERSON] права на майно у вигляді земельної частки (паю) підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН №0254132, що виданий 16.06.1997 та зареєстрований 16.06.1997 року за №132 у Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) (а.с.5 - на звороті). Як було встановлено вище, позивач спадщину прийняв, в силу діючого законодавства на час відкриття спадщини (ст.548, 549 ЦК УРСР), отож вона йому належить з моменту відкриття. Наявність інших спадкоємців, які прийняли спадщину не встановлена, відтак позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] . Утім реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку позбавлений можливості за відсутності правовстановлюючого документа на земельну частку (пай), у зв`язку із його втратою, що також підтверджено матеріалами справи. У п.23 постанови ПВСУ від 30.05.2008 за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зважаючи на те, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено, отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що обставини, які викладені у позовній заяві в цій частині також доведені належними та допустимими доказами. Крім цього, представник відповідача надав заяву про визнання позову. Ураховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову та виносить рішення у підготовчому судовому засіданні про його задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved