Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, у якому просить суд визнати недійсними : рішення [PERSON] сільської ради Куп'янського району Харківської області від 22.02.1996 року "Про безкоштовну передачу земельної ділянки у приватну власність" відносно [PERSON] та Державний акт на право приватної власності на землю серії ХР № 19-00-084033, виданий [PERSON] сільською радою Куп'янського району Харківської області на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,30 га, яка розташована на території [PERSON] сільради, а також скасувати державну реєстрацію цього Державного акту в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 1998 р. за № 919, посилаючись на те, що 07.09.2006 року померла її бабуся [PERSON], яка заповіла їй все своє майно. Спадщину позивач прийняла, 15.03.2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок № 5, розташований по провулку Оскольному в селі Сенькове Куп'янського району Харківської області. Однак отримали таке свідоцтво щодо земельної ділянки, на якій розташований цей будинок, позивач не має змоги через помилкове зазначення в Державному акті цільового призначення землі, а саме : для ведення особистого підсобного господарства, так як у відповідності до ст. 67 Земельного кодексу України в редакції, що діяла на час передачі землі спадкодавиці, сільська рада повинна була передати у приватну власність землю площею 0,25 га для обслуговування будинку,господарських будівель і споруд, а решту 0,05 га для ведення особистого підсобного господарства, що було передбачено ст. 56 Земельного кодексу України. Тому нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на землю і рекомендовано звернутися до суду. [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та за участю її представника [PERSON], яка, у свою чергу, також просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги в інтересах [PERSON] підтримала і просила їх задовольнити у повному обсязі. Крім того, представники відповідача і третьої особи, згідно поданих ними заяв, просили суд провести розгляд справи у їх відсутності, жодних заперечень проти позову [PERSON] не зазначили. З таких обставин, згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася. З'ясувавши позиції сторін і третьої особи та перевіривши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 07 вересня 2006 року померла [PERSON] (а.с. 7). Як вбачається з тексту постанови державного нотаріуса Куп'янської державної нотаріальної контори у Харківській області [PERSON] за № 423/02-81 від 16.03.2016 року спадкодавиця до дня своєї смерті проживала за адресою: [INFO]. Залишила заповіт на все майно на ім'я [PERSON], посвідчений заступником голови виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Куп'янського району Харківської області. [PERSON] спадщину прийняла. До складу спадкового майна входить житловий будинок з надвірними будівлями за вказаною вище адресою, на який заявник 15.03.2016 року за реєстровим номером 1-204 одержала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а також земельна ділянка площею 0,30 га на території [PERSON] сільради з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується також ксерокопією Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР № 19-00-084033, але нотаріус вказала, що видати свідоцтво про право на спадщину щодо земельної ділянки немає можливості, оскільки Державний акт на землю був виданий з суттєвим недоліком. У ньому зазначене цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, але на цій земельній ділянці фактично знаходиться житловий будинок, тобто він залишиться без передбаченої законом земельної ділянки для його обслуговування. Сільська рада у відповідності з діючим на той час Земельним кодексом України повинна була надати у приватну власність [PERSON], у першу чергу, земельну ділянку для обслуговування будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га (ст. 67 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року в редакції Закону України від 13 березня 1992 року), а решту 0,05 га - для ведення особистого підсобного господарства - ст. 56 Земельного кодексу України ( а.с.5-6,8,9-15,17,18,19). Вказаний вище Державний акт на право приватної власності на землю серії ХР № 19-00-084033 був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 1998 р. № 919. Крім того, в матеріалах цивільної справи є рішення п'ятої сесії ХХІІ скликання [PERSON] сільради Куп'янського району Харківської області б/н від 22 лютого 1996 року про передачу громадянці [PERSON] у приватну власність земельної ділянки розміром 0,30 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, на підставі якого видавався Державний акт ( а.с.16). Стаття 56 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року за № 561-XII передбачала, що для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара. Збільшення розмірів земельних ділянок до 2 гектарів може провадитись за погодженням з обласною Радою народних депутатів. Земельна ділянка площею 0,30 га за Державним актом на право приватної власності на землю серії ХР № 19-00-084033 була передана спадкодавці для ведення особистого підсобного господарства відповідно до вказаної вище статті Земельного кодексу України. Також, згідно ст. 67 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року за № 561-XII громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. Розмір земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва не повинен перевищувати 0,1 гектара, будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Як передбачено п. «а» ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III зі змінами і доповненнями, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Відповідно до ст.125 3К України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Стаття 152 ч. 2 ЗК України зазначає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Таким чином, оскільки викладені [PERSON] у позові обставини були підтверджені наданими суду доказами, та враховуючи те, що в результаті помилкового застосування норм законодавства, що регулює земельні правовідносини, Державний акт на право приватної власності на землю серії ХР № 19-00-084033, виданий [PERSON] сільською радою Куп'янського району Харківської області 01 листопада 1999 року на підставі рішення цієї ж сільської ради від 22 лютого 1996 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 1998 рік № 919, не відповідає вимогам ст. ст. 22, 121 Земельного кодексу України 2001 року, тому у суду є підстави для визнання недійсними рішення сільради та Державного акту і скасування його реєстрації, тим самим задовольнивши позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved