Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] .. Вимоги обґрунтувала тим, що з 21 грудня 2017 року з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Подружні взаємини між ними припинені. Проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Вважає, що за вказаних обставин їх шлюб існує формально і його збереження неможливе, а тому шлюб підлягає розірванню. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище набуте у шлюбі - «[PERSON] ».Також, просила витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 768 (сімсот чотири) грн. 40 коп. стягнути з відповідача. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд справу розглянути у її відсутність, не заперечували відносно винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення від 17 жовтня 2019 року, де міститься підпис останнього.Поважність причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзив не подно. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання судом за позовом одного з подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України). Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, а також п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ч.4 ст.3, ч.1 ст.24 СК України, сім`я створюється на підставах, що не суперечать моральним засадам суспільства, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За змістом ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 21 грудня 2017 року Знам`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, за актовим записом №73. Дошлюбне прізвище позивача - " [PERSON] " (а.с.9). Від спільного життя сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Подружні відносини між сторонами припинено, спільне господарство не ведуть. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, що вказує на відсутність з її сторони зацікавленості у його збереженні. Спору про поділ майна між подружжям та місце проживання дитининемає. Таким чином, суд з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є недоцільним, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 104, 105, 110, 112, 113СК України,

Outcome: approved