Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить визнати житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями і спорудами номер [ADDRESS] , придбаний відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського округу Алфімовой І.М. 20.09.2005 року, зареєстрованого в реєстрі 20.09.2005 року за реєстровим № 4379, її особистою приватною власністю. Позов обґрунтовує тим, що після смерті [INFO] її чоловіка, [PERSON] , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 19.09.2003 року, дізналася від державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 [PERSON] про те, що крім того що 22.12.2018 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1 заведена спадкова справа за заявами про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського округу Алфімовой І.М. 20.09.2005 року, зареєстрованим в реєстрі за № 4382, поданими нею та її донькою [PERSON] , [INFO] з заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського округу Тєрєховою С.В. 21.08.2018 року зареєстрованим в реєстрі № 1405, звернувся [PERSON] , син померлого [PERSON] , відповідач по справі. З поданих нею нотаріусу документів вбачається, що у період зареєстрованого шлюбу з [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 20.09.2005 року за реєстровим № 4379, нею придбаний житловий будинок [ADDRESS] , який згідно статті 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, вважається, що відкрилася спадщина на Ѕ частину житлового будинку по [ADDRESS] , придбаного нею згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 20.09.2005 року. Вона заперечує належність померлому чоловікові, [PERSON] , Ѕ частини вказаного житлового будинку, так як він був придбаний за її особисті кошти, про що знав чоловік і його син, [PERSON] , відповідач по справі. Так, до реєстрації шлюбу з [PERSON] 19.09.2003 року, на підставі договору дарування від 24.04.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковською О.І. за реєстром № 1100, вона була власницею квартири [ADDRESS] . Вказана квартира була нею продана в один і той же день, 20.09.2005 року, коли був придбаний будинок [ADDRESS] , про що свідчить довідка приватного нотаріуса Кіровоградського міського округу Алфімовой І.М. від 11.02.2019/ 17/01-16. Покупцем вказаної квартири була [PERSON] , [INFO] , яка по розписці, яка додана до матеріалів справи від 20.09.2005 року передала їй суму 13 000 доларів США, яка була еквівалентна 65\~000 гривень. В договорі купівлі-продажу квартири ціна продажу квартири була вказана по даним БТІ - 18\~264,00 гривень. Згідно п. 2.1. договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , продаж вказаного будинку за домовленістю сторін вчинений за 35\~700 грн. (в еквіваленті 7\~140 доларів США), які отримані продавцем від покупця під час оформлення цього договору. Таким чином, після продажу квартири за 65\~000 грн. (13\~000 доларів США), нею була витрачена частина належних їй особистих коштів на придбання будинку в сумі 35\~700 грн. (7\~140 доларів США), також за її кошти були зроблені поліпшення та переобладнання будинку та придбані меблі. На момент придбання будинку інших грошових зберігань в родині не було, як і особистих коштів у її чоловіка, [PERSON] , який після розлучення з першою дружиною відмовився від поділу спільного майна, так як з нею залишилися проживати його діти. Доказом того, що першочерговою була угода про продаж її особистої квартири, отримання нею коштів в результаті цього продажу, а потім придбання будинку за частину цих коштів, є порядок реєстрації договорів купівлі-продажу квартири в реєстрі квартири [ADDRESS] , будинку № [NUMBER] . Вважає свої права порушеними, тому звернулася до суду за їх захистом, просить задовольнити позов. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, відмовилась від стягнення з відповідача судових витрат та клопотання про виклик свідків, відповідач подав до суду письмову заяву про визнання позову, він та його представник в судовому засіданні підтримали подану заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ім. правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 206\~ ЦПК\~України передбачає,\~що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. У зв`язку з визнанням позову відповідачем, суд роз`яснив йому наслідки відповідної процесуальної дії, перевірив відповідність її закону та встановив відсутність порушення прав, свобод та інтересів інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 60\~СК України вважається,\~що кожна\~річ,\~набута за\~час шлюбу,\~крім речей\~індивідуального користування,\~є об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Як роз`яснено у п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57\~СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Судом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] , чоловіка позивача, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, відкрилася спадщина на його Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] , який вони придбали в зареєстрованому шлюбі та який згідно статті 60 СК України вважається спільною сумісною власністю подружжя. Позивач заперечує належність померлому чоловікові, [PERSON] , Ѕ частини вказаного житлового будинку, так як він був придбаний за її особисті кошти, про що знав чоловік і його син, [PERSON] , відповідач по справі, тому при купівлі будинку чоловік зробив заповіт не на своїх рідних дітей, а на доньку позивача. До реєстрації шлюбу з [PERSON] 19.09.2003 року, на підставі договору дарування від 24.04.2002 року, позивач була власницею квартири [ADDRESS] . Вказана квартира була нею продана в один і той же день, 20.09.2005 року, коли був придбаний будинок [ADDRESS] , про що свідчить довідка приватного нотаріуса Кіровоградського міського округу Алфімовой І.М. від 11.02.2019 № 17/01-16. Покупцем вказаної квартири була [PERSON] , [INFO] , яка по розписці, яка додана до матеріалів справи, від 20.09.2005 року, передала їй суму 13 000 доларів США, яка була еквівалентна 65\~000 гривень. В договорі купівлі-продажу квартири ціна продажу квартири була вказана по даним БТІ - 18\~264,00 гривень. Згідно п. 2.1. договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , продаж вказаного будинку за домовленістю сторін вчинений за 35\~700 грн. (в еквіваленті 7\~140 доларів США), які отримані Продавцем від Покупця під час оформлення цього договору. Таким чином, після продажу квартири за 65\~000 грн. (13\~000 доларів США), позивачем була витрачена частина належних їй особистих коштів на придбання будинку в сумі 35\~700 грн. (7\~140 доларів США), також за її кошти, як стверджує позивач, були зроблені поліпшення та переобладнання будинку та придбані меблі. На момент придбання будинку інших грошових зберігань в родині не було, як і особистих коштів у її чоловіка, [PERSON] , який після розлучення з першою дружиною відмовився від поділу спільного майна, так як з нею залишилися проживати його діти. Доказом того, що першочерговою була угода про продаж її особистої квартири, отримання нею коштів в результаті цього продажу, а потім придбання будинку за частину цих коштів, є порядок реєстрації договорів купівлі-продажу квартири в реєстрі квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] № [NUMBER] . Спірний будинок було придбано в період шлюбу з [PERSON] та за його згодою, але позивачем надані вище перелічені докази, які спростовують презумпцію спільності майна та доводять існування обставин, передбачених п.3 ч.1 ст. 57 СК України. Вказані обставини підтверджені і відповідачем по справі, який подав до суду заяву про визнання позову. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторонами по справі погоджено віднесення судових витрат по фактично понесеними, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок сторін.

Outcome: approved