Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу. Відповідачі у даному будинку не мешкають, у зв'язку з чим позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання відповідачів особами втратившими право користування житловим приміщенням. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу місця реєстрації. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, з письмових матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого 15.08.2007 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального Рукавіциною Н.В. реєстр №1-976 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.03.2017 року, яке видано [PERSON] державним нотаріусом Третьої Криворізької держнотконтори реєстр №41/2017 (а.с.5,6,7,8). У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі по справі: [PERSON], разом із своїми неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою №22 від 22.11.2018 року (а.с.9). Згідно зі ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином з письмових матеріалів справи судом встановлено, що відповідачі [PERSON], разом із своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають за місцем своєї реєстрації, чим обмежують право позивача на власність та вільне розпорядження нею. З матеріалів справи також встановлено, що відповідачі з 2014 року по теперішній час в квартирі не проживають, що підтверджується актом від 21 листопада 2018 року, підписаного сусідами по [ADDRESS] та завіреним начальником участка № 4 у м. Кривий Ріг [PERSON]. (а.с.10). Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 Закон України «Про охорону дитинства» - сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. А отже обов'язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім'ю, тобто в даному випадку батьків. Згідно ч. 2 ст. 18 Закон України «Про охорону дитинства»,- діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON], не є членами сім'ї власника спірного житлового приміщення, були зареєстрована у спірному будинку, як за місцем проживання своїх батьків. Таким чином, право користування житловим приміщенням неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], є похідним від права їхньої матері [PERSON]. Оскільки батьки малолітніх дітей не проживає за адресою: [ADDRESS], то правові підстави для проживання та реєстрації малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], в спірній квартирі відсутні, а отже реєстрація малолітніх дітей у спірній квартирі, яка належить позивачеві, порушує права останнього, оскільки перешкоджає здійсненню ним права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності. Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1762,00 грн. На підставі зазначеного та

Outcome: approved