Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 100000 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.01.2014 року близько 06 год. 30 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS», н.з. [NUMBER] на дорозі Львів-Ужгород, у с.Ставчани Пустомитівського району Львівської області, зіштовхнувся з велосипедом, на якому їхала її баба - [PERSON], яка загинула на місці пригоди. 29.07.2014 року винесено постанову про закриття кримінального провадження по факту дорожньо-транспорної пригоди. Відповідач заподіяв їй моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях через втрату баби, з якою позивач мешкала однією сім'єю, після смерті баби вона була в шоковому стані, оскільки втратила свого найближчого родича. З бабусею в неї пов'язані найтепліші спогади і сторінки життя. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення, аналогічні мотивам звернення до суду, просив позов задоволити. Крім того, допитана у судовому засіданні в якості свідка, позивачка пояснила, що коли її сім'я переїхала до нового будинку, то бабця, яка не хотіла їм заважати, жила в літній кухні, яку побудувала з дідом. А вона, позивач, жила з мамою та батьком, з 2011 року періодично виїжджає на заробітки до Польщі. Відповідач та його представники проти позову заперечили та пояснили, що в межах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення [PERSON], кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, потерпілою було визнано лише мати позивачки [PERSON], яка пояснила, що її мати [PERSON] проживала з нею та її сім'єю. Крім неї у [PERSON] більше нікого з рідних не було. Рішенням суду з відповідача в користь [PERSON] стягнуто 50000 грн. моральної шкоди. Крім цього, СК «АХА Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 14616 грн. за моральну шкоду, заподіяну смертю [PERSON], при отриманні відшкодування [PERSON] повідомила страхову компанію про те, що у [PERSON] з близьких родичів є лише вона, єдина дочка. А тому просили у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, постанови про закриття кримінального провадження від 29.07.2014 року, 19.01.2014 року приблизно о 06 год. 30 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] та рухаючись ним по дорозі Львів-Ужгород у напрямку до м. Ужгорода при проїзді її ділянки в районі 16 км + 550 м, що у с. Ставчани, Пустомитівського району, Львівської області, здійснив зіткнення із велосипедом марки «ARDIS Либідь», під керуванням [PERSON]. Внаслідок зіткнення [PERSON] від отриманих травм загинула на місці пригоди. За фактом даної дорожньо транспортної пригоди відкрито кримінальне провадження , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120141400000000 від 19.01.2014 року за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України. 29.07.2014 року вищевказане кримінальне провадження закрито у зв'язку із відсутністю у діяннях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 29.07.2014 року. Як зазначив представник відповідача та підтверджується матеріалами справи, потерпілою у даному кримінальному провадженні було залучено лише [PERSON], яка у протоколі допиту вказувала, що її мати [PERSON] проживала з нею та її сім'єю на [ADDRESS]. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.06.2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 86 108 грн. 00 коп. ( вісімдесят шість тисяч сто вісім гривень 00 копійок). Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 16.11.2015 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 червня 2015 року змінено в частині суми стягнення моральної шкоди, зменшивши таку з 86 108 гривень до 50000 гривень. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Приписами норм ч.2 ст. 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Як вбачається з паспортних даних позивача, остання зареєстрована у [ADDRESS] з 20.01.2011 року. Згідно довідки виконавчого комітету Оброшинської сільської ради Пустомитівського району №58 від 20.01.2014 року, [PERSON] проживала з [PERSON], яка є матір'ю позивача. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що [PERSON] жила в літній кухні, яку побудувала зі своїм чоловіком, в якій були окремо під'єднані світло і газ, бабця працювала на фермі дояркою. Позивачка тривалий час знаходиться на заробітках в Польщі, а тому вони її тривалий час не бачили. Таким чином судом встановлено, що позивач не проживала однією сім'єю зі [PERSON], яка загинула в результаті дорожньо транспортної пригоди за участю відповідача. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. А тому, з метою вирішення питань про загальну психологічну характеристику позивача, які зміни відбулися у її психологічному стані з 19.01.2014 року по теперішній час та чи заподіяна моральна шкода внаслідок смерті її баби, ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.06.2016 року призначено амбулаторну судово-психологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні за адресою [ADDRESS]. Однак у зв'язку з неявкою [PERSON] на експертизу, матеріали цивільної справи 22.02.2017 року були повернені до суду без проведення такої експертизи. Як зазначив представник позивача, з експертної установи дзвонили один раз про необхідність позивачу з'явитися на експертизу, а поштова кореспонленція їй не надходила. Позивач знаходиться у Польщі. Таким чином, позивач, не прибувши для проведення експертизи, не цікавилася її проведенням та результатами, та не надала доказів заподіяння їй моральної шкоди. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що сторона позивача обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надала, в силу положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності позивача. З наведених вище підстав судом відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про повторне скерування справи для проведення експертизи. У відповідності до ч.3 ст.10 та до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виник спір. Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Належних та допустимих доказів на підтвердження мотивів, викладених у позові, позивачем представлено не було та судом в процесі розгляду справи не здобуто. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за безпідставністю і недоведеністю. Крім того, судом встановлено, що позивач не належить до категорії осіб, які в силу Закону України "Про судовий збір" звільняються від сплати такого, а тому з неї слід стягнути 1000 гривень судового збору в доход держави.

Outcome: approved