Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про відшкодування шкоди у зв′язку з дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу. Свої вимоги мотивував тим, що 30.06.15 року гр. [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] по Московському мосту, е/о №6 не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів. На момент ДТП гр. [PERSON] та позивачем було укладено договір добровільного страхування АМ.097814 за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілої особи, пов»язані з експлуатацією наземного транспортного засобу КІА Rio р/н [NUMBER]. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «КІА Rio», матеріальні збитки по технічним пошкодженням складають 102 814 грн. 72 коп. Відповідно до платіжних доручень від 12.08.2015 року та 13.10.2015 року позивачем було виплачено страхувальнику страхове відшкодування на вказану вище суму. Після виплати страхового відшкодування позивач отримав право вимоги до винуватця ДТП, тому і вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просив стягнути з відповідача 102 814 грн. 72 коп. - суму виплати страхового відшкодування. В судове засідання представник позивача не з»явилася, в своїй письмовій заяві підтримала вимоги заявленого позову в повному обсязі та просила суд про його задоволення. Проти прийняття судом заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлявся судом про день та час розгляду справи, про що в матеріалах справи є відповідні докази. Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував також представник позивача. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30.06.15 року гр. [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] по Московському мосту, е/о №6 не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.07.2015 року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. На момент ДТП гр. [PERSON] та позивачем було укладено договір добровільного страхування АМ.097814 за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілої особи, пов»язані з експлуатацією наземного транспортного засобу КІА Rio р/н [NUMBER]. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «КІА Rio», матеріальні збитки по технічним пошкодженням складають 102 814 грн. 72 коп. Відповідно до платіжних доручень від 12.08.2015 року та 13.10.2015 року позивачем було виплачено страхувальнику страхове відшкодування на вказану вище суму. Після виплати страхового відшкодування позивач отримав право вимоги до винуватця ДТП, тому і вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просив стягнути з відповідача 102 814 грн. 72 коп. - суму виплати страхового відшкодування. Після виплати страхового відшкодування позивач отримав право вимоги до винуватця ДТП. З метою досудового врегулювання спору позивачем 21.11.2016 року було направлено на адресу відповідача претензію про регресну вимогу. Оскільки претензія залишилася поза увагою відповідача, тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом. Просив стягнути з відповідача 102 814 грн. 72 коп. - суму виплати страхового відшкодування. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно із ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. організації і громадяни, діяльність яких пов′язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов′язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Аналізуючи зазначені норми законодавства, роз»яснення, викладене в Постанові Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку про стягнення спричиненої матеріальної шкоди з відповідача, який на момент ДТП керував автомобілем та своїми діями завдав матеріальних збитків водію іншого автомобіля. Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1 600.00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved