Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на ті обставини, що сторони знаходяться в шлюбі, який зареєстрований 08 жовтня 2000 року актовий запис про шлюб № 13 складений у відділі реєстрації актів громадянського стану Іванівського районного управління юстиції Одеської області, що підтверджується копією свідоцтва про одруження. Від шлюбних відносин із відповідачем є двоє малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Приводом для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу призвело те, що спільне життя не склалося через різні погляди на життя і пов'язані з цим конфлікти та непорозуміння. Фактично шлюбні відносини припинилися. Позивач позов підтримав, надав заяву в якій просив справу слухати у його відсутність. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву про визнання позову, просила справу слухати у її відсутність. Відповідно до ч.1 ст.197 ЦПК України - в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Судом встановлено, що позивач та відповідачка перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження . Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Виходячи з наведеного, враховуючи , що позивач не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачкою, збереження даного шлюбу суперечить його інтересам оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, беручи до уваги, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливо та відповідачка позовні вимоги визнала, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню . Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово „сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово „союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За таких обставин суд вважає, що відкладення розгляду справи з метою примирення сторін є недоцільним . Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб, не підтримують подружніх стосунків, спільне життя не склалося через конфлікти та непорозуміння. По домовленості між сторонами діти після розірвання шлюбу залишаються проживати разом з матір'ю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ст. 104-105, 110 СК України,

Outcome: approved