Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення сплаченого завдатку. 06.03.2015 року позивачем через канцелярію суду було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач зазначив, що він мав намір придбати квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачу. Позивач та відповідач обумовили ціну продажу зазначеної квартири в сумі 80 000,00 доларів США, а також погодили кінцеву дату оформлення правочину щодо купівлі-продажу спірної квартири (01.09.2013 року), у зв'язку з чим позивач сплатив відповідачу завдаток у розмірі 20 000,00 доларів США. Також позивачем та відповідачем було обумовлено те, що у випадку відмови відповідача від продажу зазначеної вище квартири, відповідач зобов'язувалась повернути позивачу в строк до 01.09.2013 року грошові кошти в сумі 21 800,00 доларів США. Позивач зазначає, що відповідач прострочив виконання взятого на себе грошового зобов'язання більше ніж на рік, та крім того, позивачу стало відомо про те, що відповідач все-таки має намір продати зазначену квартиру, а спілкування з позивачем відповідач уникає. Посилаючись на те, що розпорядження відповідачем зазначеною квартирою може позбавити позивача в майбутньому отримати належні йому грошові кошти, позивач просить суд накласти арешт на нерухоме майно, а саме, на 1/5 частину квартири [ADDRESS], оскільки вартість 1/5 частини зазначеної квартири є еквівалентом 22 000,00 доларів США, що співмірно із заявленими позовними вимогами щодо стягнення грошових коштів (110 000,00 доларів США - заявлена ціна продажу вказаної квартири відповідачем). Згідно ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Частиною 3 ст. 152 ЦПК України встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до абз.1 ч.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вивчивши матеріали справи, суд, пересвідчившись в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувавши обсяг позовних вимог, вважає, що заява позивача підлягає задоволенню. Так, суд вважає правильним накласти арешт на 1/5 частину квартири [ADDRESS], що належить відповідачу, оскільки вважає, що таке накладення арешту в рамках ціни позову є співмірним із вартістю квартири. На підставі викладеного,

Outcome: approved