Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у житловому будинку, розташованому за адресою: м. Харків вул. Переїзна, 6. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 36\\100 частин житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими в м. Харкові по вул. Переїздній № 6 належали її батькові [PERSON]. В користуванні її батька знаходилися приміщення: 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, III в житловому будинку літ. «А-1». Загальна житлова площа становила 38,5 кв. м. Інша частина житлового будинку перебувала у користуванні інших співвласників. З травня 2008 року [PERSON] уклав безстроковий договір найму житлового приміщення з [PERSON]. У відповідності з умовами договору найму наймач зобов'язаний дотримуватися Правил користування житловим приміщенням, своєчасно проводити ремонту займаних їм приміщеннях, своєчасно оплачувати поточні витрати за квартиру і комунальні послуги в установленому законом порядку. Термін дії договору закінчився 3 травня 2013 року. Після смерті батька, 27.11.2010 року, поведінка відповідача змінилася. Він став зловживати спиртними напоями, ображав її, мали випадки рукоприкладства. Оплату за проживання та комунальні платежі не справляв. Вона неодноразово зверталася до Комінтернівського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області з приводу поведінки відповідача в побуті. З ним проводилися бесіди профілактичного характеру, проте поведінка відповідача не змінилася. 8 червня 2012 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 36\\100 частин житлового будинку з надвірними будівлями після смерті батька [PERSON]. У квітні 2013 року відповідач забрав всі свої речі і пішов з дому, однак знятися з реєстрації не побажав. 6 травня 2013 року, після закінчення строку дії договору найму житла, вона зателефонувала відповідачу і просила його знятися з реєстрації в будинку, однак відповідач став погрожувати їй з приводу чого вона змушена була звернутися до міліції. Фактично з квітня 2013 року [PERSON] у будинку не проживає, майна відповідача в будинку немає, оплату за проживання та комунальні платежі не справляє. Просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявилась, надала письмову заяву с проханням розглядати справу за її відсутності, підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Виклик відповідача був здійснений через оголошення у пресі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Згідно договору найму житлового приміщення від 03.05.2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], останньому надано у найм квартиру, яка складається із 2-х кімнат, площею 38,5 кв.м за адресою: м. Харків вул. Переїзна 6. [PERSON] помер 27.11.2010 року про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції видано свідоцтво про смерть серії 1-ВЛ № 289939. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] прийняла у спадщину 36/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Харкові, вул. Переїзна 6. Згідно витягу про державну реєстрацію прав КП «ХМ БТІ» зазначено, що [PERSON] є власником 36/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: м. Харків вул. Переїзна 6. Реєстраційний номер 2689300. Згідно довідки про склад сім*ї виданої Адміністрацією Слобідського району Харківської міської ради № 167/0/102-17 від 17.02.2017 року зазначено, що за адресою: м. Харків вул. Переїзна 6, зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]. Згідно акту від 16.02.2017 року, затвердженого головою органу самоорганізації населення комітету Слобідського району м. Харкова встановлено, що при обстеженні житлового будинку за адресою: м. Харків вул. Переїзна 6, [PERSON] [INFO] зареєстрований, але не проживає з 2013 року по теперішній час, що підтвердили сусіди: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Ознак проживання та особистих речей [PERSON] в будинку не виявлено. Місцезнаходження [PERSON] не відомо. Згідно наданих позивачкою постанов про відмову в порушенні кримінальної справи та висновків з Комінтернівського РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області вбачається, що між сторонами відбувалися конфлікти, викликані протиправною поведінкою [PERSON] відносно [PERSON] Позивачка здійснює оплау за комунальні послуги за адресою: м. Харків вул. Переїзна 6, про що суду надані копії квитанцій. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] з 2013 року в будинку № 6 по бул. Переїзній м. Харкові не проживає, оплату за комунальні послуги не здійснює, майна, що належить відповідачу в будинку немає. Окрім того відповідач не приймає жодних засобів щодо збереження за ним права користування житловою площею в спірній квартирі. У відповідності зі ст. 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого в оренду, до нового власника переходять права та обов'язки власника. У відповідності зі ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на 5 років. Таким чином термін дії договору закінчився 3 травня 2013 року. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав "Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК)- Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних і причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права і користування житлом. Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідач в спірному жилому приміщенні відсутній понад рік, оплату за житло не здійснює суд вважає, що є підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірною жилою площею. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання зняття \~з \~реєстрації \~місця проживання особи здійснюється на підставі судового \~рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права \~власності \~на \~житлове \~приміщення \~або \~права користування житловим \~приміщенням, \~про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 11 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання реєстрація місця \~\~проживання \~та \~місця \~перебування \~осіб здійснюється органом реєстрації. \~\~Центральний \~орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної \~політики \~у \~сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно \~до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування \~осіб \~в \~Україні, \~зразки \~документів, необхідних для реєстрації \~і \~зняття \~з \~реєстрації \~місця \~проживання \~та \~місця перебування. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням заявлені обґрунтовано, знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved