Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що він є власником [ADDRESS] в м Приморському районі м. Маріуполя, в якій також зареєстрований його син [PERSON]. Фактично відповідач не мешкає в будинку з 2001 року, з моменту одруження. Просив визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В суді позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги фактично визнав, підтвердивши не проживання з 2001 року в квартирі батьків, однак пояснив, що він не має можливості добровільно знятись з реєстрації за адресою [ADDRESS], оскільки приблизно до 2010-2011 року він мешкав з дружиною в орендованому ними житлі, а після того мешкає зі своєю родиною в квартирі, яка належить його тещі. Таким чином, в даний час він не може зареєструвати своє фактичне місце проживання, оскільки власником цього житла є не він, а інша особа. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, власником квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя є [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 18.08. 2016 року. (а.с.5) З форми № 16, вбачається, що в [ADDRESS], яка належить [PERSON], зареєстровані окрім її власника наступні особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], по теперішній час, що також підтверджується довідкою-актом. (а.с.8) Відповідно до акту від 07.06. 2017 року, виданого ЖСК "Приморський-167", відповідач [PERSON] зареєстрований, але з серпня 2001 року не мешкає в [ADDRESS] . (а.с.8) Зазначені обставини відповідач визнав в судовому засіданні та доказів на спростування цього факту не надав. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно положень ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, виходячи з аналізу змісту вказаних правових норм та встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що право відповідача [PERSON], як члена сім'ї власника будинку - позивача [PERSON] перестало існувати, що дає підстави суду для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. Дійшовши висновку про задоволення позову, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору - 640 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved