Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів, мотивуючи тим, що 12 березня 2016 року вона, [PERSON] , уклала шлюб із [PERSON] , про що Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції був зроблений відповідний актовий запис за № 122 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу з Відповідачем мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Дніпропетровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 22 жовтня 2016 року. Шлюбні відносини та спільне проживання з відповідачем припинили з січня 2019 року, між ними склались неприязні стосунки. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Добровільно відповідач надавати матеріальну допомогу на її утримання та утримання дитини відмовляється. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі - 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання до досягненню дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років у розмірі - 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи від дати подачі позовної заяви до суду і до досягнення їхньої дитини трьох років, тобто до [INFO] . Позивач до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на що, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. З копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України „Про охорону дитинства" зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1,2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, яка відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Відповідності до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти усіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу змагальності та однакової відповідальності обох батьків за виховання умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд вважає, що виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, наведений розмір витрат позивача на утримання дитини, необхідно визначити розмір аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку суд виходить з наступного. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Отже, таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. Враховуючи матеріальне становище відповідача, матеріальне становище позивача, те, що відповідач має працездатний вік, інших аліментних зобов`язань не має, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дружини в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку - до [INFO] , починаючи з 11.09.2019 року, у зв`язку з чим вказані вимоги також підлягають задоволенню. З огляду на викладене, позовні [PERSON] підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 1536,80 грн. (за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини). На підставі викладеного,

Outcome: approved