Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 11 грудня 2010 року вони з відповідачем уклали шлюб, від якого, [INFO] року, народився син [PERSON]. Позивачка вказує, що останнім часом їх шлюбні відносини не складаються, в сім'ї постійно виникають сварки та скандали, що також негативно впливає на виховання сина. Спільне проживання стало неможливим, у зв'язку із чим вони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, сина разом не виховують, господарства спільно не ведуть. Позивач вважає, що шлюб існує лише формально, примирення між ними є недоцільним, а подальше збереження сім'ї буде суперечити її інтересам та інтересам сім'ї в цілому, що мають істотне значення. Ураховуючи наведене, просила суд шлюб розірвати, судові витрати покласти на відповідача, для подальшого іменування залишити її прізвище набуте в зв'язку із реєстрацією шлюбу "[PERSON]". Позивач в судове засідання не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, адресував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував стосовно їх задоволення, розгляд справи просив проводити у його відсутності. Ураховуючи те, що сторони скористалась наданими їй ч. 2 ст.158 ЦПК України правами заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 11 грудня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції міста Київ, про що складено відповідний актовий запис №1828 та видано повторне свідоцтво про одруження серія [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбу, [INFO] року, народився син - [PERSON], на що вказує свідоцтво про народження серія [NUMBER], видане 02 грудня 2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції (а.с. 4). Суд враховує, що сім'я є добровільним союзом двох людей, примушування подружжя до збереження шлюбу є неприпустимим. Судом встановлено, що сторони не мають наміру на збереження шлюбу, тривалий час проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, дитину разом не виховують, спільно господарства не ведуть. Наведене свідчить, що між сторонами втрачено почуття любові, поваги та взаємопідтримки, тобто відсутні ознаки сім'ї, тому суд прийшов до висновку про те, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, відтак збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дитини, що має істотне значення. Також підлягає до задоволення вимога позивача про залишення їй для подальшого іменування прізвище набуте в зв'язку із реєстрацією шлюбу, оскільки це відповідає положенням ст.113 СК України. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.3, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved