Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. Після уточнення позовних вимог, мотивувала їх тим, що їй на підставі договору міни належить 55/200 частки житлового за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку. [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] володіють 55/200 часткою вказаного будинку, [PERSON] володіє 45/100 частками будинку. На сьогоднішній час вона має намір виділити свою частку будинку у натурі, з цього приводу вона звернулася до відповідачів з пропозицією разом звернутися до нотаріуса та виділити частки будинку в натурі, але відповідачі відмовляються від звернення до нотаріусу, мотивуючі відсутністю у них коштів та вільного часу. Реєстраційною службою Алуштинського міського управління юстиції було відмовлено позивачці у здійснені розподілу часток у будинку, виділу частки житлового будинку та реєстрації нерухомого майна, посилаючись на відсутність згоди усіх співвласників. За таких обставин вона вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі до суду не з'явились. Судові повістки було направлено за останнім відомим місцем реєстрації відповідачів, згідно адресній довідці, проте конверт повернуто до суду за закінченням строку зберігання. Стаття 6 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлює що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до приписів ч. 3 п. 5 ст. 74 ЦПК у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за зареєстрованим місцем проживання, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. За вищевикладених обставин суд вважає, що відповідачі сповіщені належним чином. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Алуштинського міського управління юстиції до суду не з'явився, про час та слухання справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Ухвалою суду від 26.02.2014 року вирішено розглядати справу у відсутність відповідачів у заочному порядку. Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Частиною 2 ст. 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обов'язок доказування відповідно зі ст. 10 ЦПК України покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 19 листопада 2008 року, позивачу належить 55/200 часток будинку та земельна ділянка будинку [ADDRESS] (а.с.35). Відповідно до копії технічного паспорту, яка міститься у матеріалах справи, 55/200 частками будинку [ADDRESS] володіють [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], 45/100 частками вказаного будинку володіє [PERSON] (а.с. 14-21). Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ч. 3, 364 ч.1 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з ч. 3 смт. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У сторін склався певний порядок користування приміщеннями, які знаходяться в спільній частковій власності, мають окремі виходи. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Як стверджує позивач та це не спростовано відповідачами спору з приводу користування певними приміщеннями, що їм належать на праві власності у сторін немає. Позивач володіє певною часткою нерухомого майна, що відповідає певним приміщенням, право власності на них зареєстровано належним чином. Суд задовольняє позовні вимоги щодо виділу майна позивачки, що знаходиться у спільній частковій власності сторін, право власності на яке зареєстроване у встановленому законом порядку, виділивши у власність позивачу приміщення, що відповідають її частці в цілому, а також вимоги про припинення права спільної часткової власності на виділене майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved