Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною даністю,посилаючись на наступні обставини. Згідно рішення Михайлівської районної ради народних депутатів № 97 від 29.03.1990 року [PERSON] належав житловий будинок № 100 по вул. Без назви у с. Показне Михайлівського району Запорізької області, який свідоцтво на право власності не отримував, право власності в установленому законом порядку не зареєстрував. 19.03.1993 року [PERSON] помер. В квітні 1999 року позивач переїхала на постійне місце проживання [INFO] у с. Показне Михайлівського району Запорізької області зі згоди доньки [PERSON] Любові. За період проживання вона від свого імені вона уклала договір на постачання електроенергії, в 2003 році підвела водопостачання, в 2005 році облаштувала в будинку газопостачання, неодноразово робила поточний та капітальний ремонт, підтримує в придатному стані господарські будівлі та споруди. Також, вона впродовж 18 років регулярно та в повному обсязі сплачує комунальні платежі. Ніяких майнових претензій щодо будинку до неї ніким не предявляється. 20 жовтня 2017 року вона виготовила технічну документацію на житловий будинок в КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро». Заволодівши нерухомим майном на законних підставах, вона відкрито, безперервно володіє і користується житловим будинком № 100, вул. Без назви, у с.Показне Михайлівського району Запорізької області впродовж 18 років до цього часу, тому просить суд визнати за нею право власності на зазначене нерухому майно за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. З повідомлень КП «Михайлівське районне архітектурно планувальне та техінвентарізаційне бюро» вбачається, що [PERSON] згідно рішення Михайлівської районної ради народних депутатів № 97 від 29.03.1990 року «Про реєстрацію житлового фонду» є власником житлового будинку, що розташований за адресою:с. Показне, вул. Без назви, буд.100, Михайлівського району Запорізької області, інвентаризаційна вартість якого станом на 01.11.2017 року складає 96525 грн. Станом на 30.10.2017 року право власності не зареєстровано. Замовником первинної документації виступала [PERSON]. (а.с. 6-8). Згідно акту підтвердження за № 227 від 20.10.2017 року депутат Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області по округу № 7 підтверджує, що дійсно [PERSON], [INFO], з 1999 року до цього часу фактично мешкає, володіє та користується будинком не за місцем реєстрації, а за адресою:с. Показне, буд.100, Михайлівського району Запорізької області ( а.с. 13). Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які тривалий час більше 10 років проживають в [INFO] по сусідству з позивачем. Суд не має сумнівів щодо достовірності та правдивості показань свідків, оскільки повідомлені ними факти є логічними та послідовними, не спростовуються жодним доказом у справі. Згідно довідки від 25.10.2017 року за № 399 виданої КП «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради [PERSON] проживає за адресою: [INFO], подвіря обладнане водопроводом з 2003 року, лічильник не встановлено, заборгованість за водокористування відсутня. (а.с. 9). Згідно робочого проекту, погодженого 07.06.2005 року, на газопостачання житлового будинку № 100 в с. Показне, Михайлівського району Запорізької області, замовником технічної документації є [PERSON] (а.с. 10). Згідно договору за № 0612052 про користування електричною енергією [PERSON] уклала з ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі начальника Михайлівського РЕМ договір на постачання електроенергії до житлового будинку № 100 в с. Показне Михайлівського району Запорізької області (а.с.11). Згідно квитанцій про сплату за спожиту електричну енергію, платником послуг про надання електричної енергії до житловий будинок, що розташований за адресою: с. Показне, вул. Без назви, буд.100, Михайлівського району, Запорізької області, вказано [PERSON] (а.с. 12). Згідно технічного паспорту станом на 20.10.2017 року на імя [PERSON] до складу садибного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 100 по вул. Без назви у с.Показне Михайлівського району Запорізької області входить: житловий будинок літ. «А1», загальною площею 78,1 кв.м, в тому числі житловою 53,3 кв.м, літня кухня Б1, сарай В1, сарай - Г1, сарай Д1, сарай - Ж1, сарай - К1, сарай - Л1, сарай - М1, душ - Н1, погріб - П1, вбиральня - У1, водопровід 1, огорожа 2 (а.с.14-18). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-ти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як зазначено в пунктах 9, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс України набирає чинності з 01 січня 2004. Згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності Цивільним кодексом України, тобто, відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися не раніше, ніж з 01 січня 2001, отже, позовні вимоги про визнання права власності на нерухомий об'єкт за набувальною давністю можуть бути предметом розгляду саме з цієї дати. За таких обставин, враховуючи те, що позивач дійсно відкрито і добросовісно володіє житловим будинком № 100 по вул. Без назви в с. Показне Михайлівського району Запорізької області з 1999 року, утримує його, сплачує всі комунальні послуги, що підтверджується наданими доказами, вона є добросовісним набувачем. Також, судом не встановлені інші особи, які б претендували на зазначений житловий будинок. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень." На підставі викладеного,

Outcome: approved