Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Позивач та її представник надали до суду заяву відповідно до якої просять справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Представник відповідача - Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до суду не з'явився, причина неявки суду не відома, надав до суду відзив, згідно якого просить відмовити в задоволені позову. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер чоловік позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.9). Той факт, що померлий був чоловіком позивача підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 8). На день смерті [PERSON], на підставі рішення суду, йому належали ? частина квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Позивач не заявляла відмови від спадщини, втупила в управління та володіння квартирою, тому вважається такою, що фактично прийняла її. Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України цивільний кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка, окрім неї спадкоємці першої черги за законом відсутні. Відповідно рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 грудня 2011 року встановлено факт належності померлому [PERSON], який помер [INFO] року ? частини квартири [ADDRESS]. Після смерті чоловіка позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, як спадкоємець першої черги за законом, про що свідчать наявність у неї копй документів на майно. У ч. 5 ст. 1268 ЦК України зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом та має право на отримання спадщини після смерті [PERSON], вступила в управління та володіння спадковим майном, однак позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки спадкодавцем не було належним чином зареєстровано право власності на спадкове майно. Таким чином права позивача, як спадкоємця підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved