Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачкою 21.07.2006 р. шлюбу, від якого вони мають двох малолітніх дітей. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя, втрати порозуміння між подружжям, шлюбні відносини між ними на даний час фактично припинилися з 01 липня 2010 року, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, просив розірвати шлюб. До початку судового засідання від позивача надійшла заява, в якій він просив розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що наполягає на розірванні шлюбу, заперечує проти примирення та вказав, що спорів про майно та місце проживання дітей не має. Відповідачкою до початку судового засідання подана письмова заява, в якій вона просила вищевказану справу розглянути за її відсутності, з позовними вимогами позивача згодна у повному обсязі та просила позов задовольнити. Підтвердила причини та період припинення шлюбних відносин, відсутність на час розгляду справи спорів про майно та місце проживання дітей. Одночасно просила повернути їй дошлюбне прізвище. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно із ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із вимогами ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" звернуто увагу судів на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 липня 2006 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом»янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1108, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Від подружніх відносин сторони мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Сторони по справі є також батьками малолітньої дочки - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені з 01 липня 2010 р. через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові і поваги один до одного. Спору про розподіл майна між сторонами на момент розгляду справи не має. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені, строк на примирення не заявили. Відповідно до 51 ч.1 Конституції України, ст. 24 ч. 1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ст. 24 ч. 1 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно ст.115 ч.2 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб від 21.07.2006 р. № 1108, складеному Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом»янського районного управління юстиції у м. Києві. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» розірвання шлюбу, здійснене судом після набрання чинності цим Законом, не підлягає державній реєстрації в органі державної реєстрації актів цивільного стану. У таких випадках документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ст.115 ч.3 Сімейного кодексу України). Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи надалі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. В зв'язку з чим, суд вважає необхідним відновити відповідачу, яка висловила свій намір на повернення дошлюбного прізвища «[PERSON]», про що вказала в поданій суду заяві. На підставі викладеного, ст.51 Конституції України, ст.ст.3, 24, 105 ч.3, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved