Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачка має малолітню дитину [PERSON], [INFO], від виховання дитини самовідсторонилася, ухиляється та не виконує батьківських обов'язків щодо матеріального утримання, виховання дитини. Тому позивач просить суд позбавити батьківських прав відповідачку та стягнути з неї аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини її доходу(заробітку). В судовому засіданні представник позивача та представник третьої особи позов підтримали, наполягали на його задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явилася, не повідомила про причини неявки, та від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, тому суд відповідно до ст.ст.280,281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідач згідно копії свідоцтва про народження є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Згідно до ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття, про теж говорить ст.180,181 Сімейного Кодексу України. З матеріалів справи, вбачається, що відповідачка вихованням дитини не займається, веде аморальний спосіб життя, вживає спиртні напої. Неодноразово залишала малолітню доньку без догляду дорослих за адресою: [ADDRESS]. Дитину було влаштовано до КУ «Міська клінічна інфекційна лікарня» згідно з актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, складеного Суворовським відділом поліції в м. Одесі від 13.05.2017 року. [PERSON] не утримує квартиру у чистоті та порядку, відсутні належні умови для проживання малолітньої, що підтверджує копія актів обстеження умов проживання від 27.05.2015 року та 05.10.2017 року. [PERSON], [INFO], поставлена в службі у справах дітей Одеської міської ради на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, наказ №58 від 11.06.2015 року. Неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов'язків, передбачених ст. 184 та ст. 178 КУпАП (розпивання пива, алкогольних слабоалкогольних напоїв у громадських місцях у п'яному вигляді). 06.10.2017 року по акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку малолітня [PERSON], [INFO], була доставлена до КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області». У сім'ї не цікавляться питаннями виховання та майже не приймають участь у житті дитини. Мати часто з'являється за дитиною в нетверезому стані. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що є підставою для задоволення позовних вимог про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. На підставі ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом абз. 2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками, що в даному випадку є в наявності з боку відповідача. Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України, ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» з відповідачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір за дві вимоги немайнового характеру в сумі 1409,60 грн. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved