Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом в якому просить визнати бездіяльність [PERSON], яка полягає у невиконанні умов договору доручення від 01 квітня 2016 року в частині реєстрації права власності. Визнати за ним право власності на житловий будинок «А», який складається із наступних приміщень: 1-передпокій, 27,4 кв.м, 2-кімната, 11,6 кв.м, 3-кімната, 8,6 кв.м, 4-кімната, 12,0 кв.м, 5-кімната, 12,3 кв.м, 6-санвузол, 6,1 кв.м, 7-кухня, 13,3 кв.м, 8-кімната, 22,5 кв.м, 9-топочна, 5,0 кв.м, загальною площею 118,8 кв.м, житловою площею 67,0 кв.м, сарай «Б», що знаходяться на земельній ділянці розміром 0,0433 га, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м.ІІідгородне, вул.Садова, 9а, кадастровий номер 1221411000:02:026:0071. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09.03.2016 року на підставі рішення [PERSON] міської ради №242-ІV/VІІ позивачу відведено земельну ділянку розміром 0,0433 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських і будівельних споруд. Вказана ділянка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м.Підгородне, вул.Садова, 9а, кадастровий номер 1221411000:02:026:0071. 12.04.2016 року державним реєстратором Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вказану вище земельну ділянку. Таке підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №57156150 від 12.04.2016 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-1202472862015 від 28.05.2015 року. На зазначеній земельній ділянці знаходиться житловий будинок «А», який складається із наступних приміщень: 1-передпокій, 27,4 кв.м, 2-кімната, 11,6 кв.м, 3-кімната, 8,6 кв.м, 4-кімната, 12,0 кв.м, 5-кімната, 12,3 кв.м, 6-санвузол, 6,1 кв.м, 7-кухня, 13,3 кв.м, 8-кімната, 22,5 кв.м, 9-топочна, 5,0 кв.м, загальною площею 118,8 кв.м, житловою площею 67,0 кв.м, сарай «Б», зливна яма «З/Я», огорожі «№1-3» та який побудований із дотриманням будівельних норм. Однак правовстановлююча документація на нього відсутня. 01.04.2016 року між позивачем та [PERSON] укладено договір доручення, відповідно до умов якого, останній зобов'язується вчинити певні юридичні та технічні дії, а саме зареєструвати право власності на житловий будинок №9-А по вулиці Садовій у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. За виконання умов договору нами було погоджено, що за перелічені послуги відповідач отримує суму в розмірі 5 000 грн. Грошові кошти було передано в день підписання договору відповідач зобов'язався виконати взяті на себе обов'язки в строк до 01.12.2016 року. Проте, станом на сьогоднішній день відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та не зареєстрував право власності на вказаний житловий будинок, у звязку з вищезазначеним позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач у судове засідання не зявився, але надав суду заяву, щодо розгляду цивільної справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON], у судове засідання теж не зявився, надавши заяву щодо розгляду справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечував. Представник відповідача [PERSON] міської ради надав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що 09.03.2016 року на підставі рішення [PERSON] міської ради №242-ІV/VІІ позивачу відведено земельну ділянку розміром 0,0433 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських і будівельних споруд. Вказана ділянка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м.Підгородне, вул.Садова, 9а, кадастровий номер 1221411000:02:026:0071. На зазначеній земельній ділянці знаходиться житловий будинок «А», який складається із наступних приміщень: 1-передпокій, 27,4 кв.м, 2-кімната, 11,6 кв.м, 3-кімната, 8,6 кв.м, 4-кімната, 12,0 кв.м, 5-кімната, 12,3 кв.м, 6-санвузол, 6,1 кв.м, 7-кухня, 13,3 кв.м, 8-кімната, 22,5 кв.м, 9-топочна, 5,0 кв.м, загальною площею 118,8 кв.м, житловою площею 67,0 кв.м, сарай «Б», зливна яма «З/Я», огорожі «№1-3» та який побудований із дотриманням будівельних норм. Однак правовстановлююча документація на нього відсутня. 01.04.2016 року між позивачем та [PERSON] укладено договір доручення, відповідно до умов якого, останній зобов'язується вчинити певні юридичні та технічні дії, а саме зареєструвати право власності на житловий будинок №9-А по вулиці Садовій у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. За виконання умов договору нами було погоджено, що за перелічені послуги відповідач отримує суму в розмірі 5 000 грн. Грошові кошти було передано в день підписання договору відповідач зобов'язався виконати взяті на себе обов'язки в строк до 01.12.2016 року. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема - визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, не заборонених законом, а згідно ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Як зазначає позивач, що відповідач до цього часу не виконав належним чином взяті на себе зобовязання за договором від 01 квітня 2016 року. Стаття 392 ЦК України вказує, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно до ст.629 договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності, яке набувається у визначеному законом порядку, є непорушним. Статтею 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Враховуючи вище викладене, суд дослідивши матеріали справи та те, що відповідач своїми діями порушив права позивача, приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що у позовній заяві [PERSON], не зазначає про стягнення сплаченого судового збору з відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved