Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Позивачі у листопаді 2019 року звернулись до суду з позовною заявою до відповідача про визнання неправомірними дій зі звернення стягнення на квартиру за договором іпотеки та скасування запису про державну реєстрацію права власності. У позовній заяві позивач [PERSON] вказує на те, що 31.08.2007 уклала з АТ «Укрсоцбанк» договір про надання кредитної лінії №030.29-50/317-С, отримала 244445 швейцарських франків на поточні потреби і передала квартиру в забезпечення виконання зобов`язань з повернення кредиту, відсотків, неустойки. В період з 31.08.2007 по 18.12.2014 позивач повернула 1288901,07 франків. 11.03.2004 приватним нотаріусом Ковальчук С.П. видано виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру для задоволення вимог кредитора. 31.10.2017 приватним нотаріусом Чуловським В.А. видано виконавчий напис про звернення стягнення в сумі 293466.93 франки для задоволення основного зобов`язання. Позивач вказує на те, що дізналась про стягнення на квартиру у жовтні 2019 року після виявлення наклейок на дверях квартири. Позивач просить визнати неправомірними дії АТ «Укрсоцбанк» із звернення стягнення на квартиру, визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Гаращенка В.В., оскільки відповідач 2 не перевірив факт виконання умов договору іпотеки та не запропонував відповідачу 1 надати документи на підтвердження способу стягнення. Ухвалою суду від 22.11.2019 відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження у відкрите судове засіданні з викликом сторін на 22.01.2019 Ухвалою суду від 03.12.2019 заяву представника позивачів [PERSON] , [PERSON] [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Гаращенка Володимира Васильовича про визнання неправомірними дій зі звернення стягнення на квартиру за договором іпотеки та скасування запису про державну реєстрацію права власності - задоволено частково. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . 05.02.2020 представником АТ «Альфа-банк» надано відзив згідно з яким зазначено про те, що 31.08.2007 між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії із встановленням кредитного ліміту заборгованості до 2879900 швейцарських франків із сплатою 9.5 процентів річних. Крім того, між вказаними особами укладено іпотечний договір №030.29-50/317-С відповідно до якого в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором в іпотеку передано квартиру за адресою: [ADDRESS] . Розділом 4 іпотечного договору передбачено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та реалізацію. Представник відповідача зазначає про те, що вчинення ПАТ «Укрсоцбанк» виконавчих написів не позбавляє права кредитора звернути стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, передбачений ЗУ «Про іпотеку» та іпотечним договором. ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на дані правовідносини не поширюється, оскільки звернення стягнення на квартиру позивача іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, а згідно із ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» на підставі іпотечного застереження, у позасудовому порядку. Реєстрація місця проживання дитини здійснена 13.09.2013 у спірній квартирі без згоди іпотекодержателя, що є порушенням умов іпотечного договору. Власник майна, який одночасно є представником неповнолітньої або малолітньої особи повинен діяти добросовісно, неправдиве повідомлення батьками, які одночасно є представниками дитини щодо відсутності прав у дитини на майно, яке передається в іпотеку не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною. З викладених у відзиві на позов підстав представник за довіреністю просила відмовити у задоволення позовних вимог. Ухвалою суду від 22.01.2020 залучено до участі у справі замість відповідача (боржника) АТ «Укрсоцбанк» його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк», ЄДРПОУ: 23494714, МФО 300346, п/р № ІВАN ІUА973003460000037392000000008. Місцезнаходження: 03150, Україна, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі позивачів. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, враховуючи принцип достатності доказів, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] народився [PERSON] про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 28.03.2002 Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний запис №308 ( а.с. 10). 15.11.2004 між [PERSON] продавцем, з однієї сторони та [PERSON] , покупцем з другої сторони укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за ціною 397472 грн., яку сплачено покупцем до підписання договору ( а.с. 11). 31.08.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», кредитором та [PERSON] , позичальником укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №030.29-50/317-С згідно з яким кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання зі сплатою 9,5процентів річних та комісій в межах ліміту до 287900 швейцарських франків з кінцевим терміном повернення до 30 серпня 2017 року ( а.с. 18-19). 31.08.2007 до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №030.29-50/317-С було внесено зміни щодо переведення умов кредитування з відновлювальної на невідновлювальну кредитну лінію ( а.с. 22). 31.08.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №030.29-50/317-С відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії нерухоме майно: трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Заставна вартість предмета іпотеки визначена у розмірі 1706900 грн. 00 коп. ( а.с. 24-26). 10.03.2009 до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №030.29-50/317-с від 31.08.2017 було внесено зміни до умов кредитування ( а.с. 21). ПАТ «Укрсоцбанк» 18.12.2014 [PERSON] надано довідку в тому, що за договором кредиту № 030.29-50/317-С від 31.08.2007 року, укладеного з ПАТ «Укрсоцбанк». Видано кредит в сумі 312000,00 швейц. франків, відсоткова ставка - з 31.08.2007 - 9.5%, з 18.09.2008- 14%. У період з 31.08.2007 по 18.12.2014 щомісячно нараховано відсотки ( а.с. 27-28). 11.03.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу пропонується звернути стягнення на трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Що належить [PERSON] .. За рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 188528 швейцарських франків 70 сантимів, що еквівалентно 1 621 890 грн. 16 коп. ( а.с. 29). 31.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. запропоновано стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 030.29-50/317-С, боржником за яким є [PERSON] за період з 11.09.2015 по 11.09.2017. Загальна сума заборгованості становить 293466.93 швейцарських франки (а.с. 30). Згідно із ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 3 договору про надання відновлювальної кредитної лінії №030.29-50/317-С передбачено права та обов`язки сторін. Згідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 4 договору про надання відновлювальної кредитної лінії №030.29-50/317-С передбачено відповідальність сторін. Відповідно до п.3 договору №1 про внесення змін до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №030.29-50/317-С у зв`язку з відсутністю у позичальника наміру в подальшому отримувати транші кредиту сторони встановили, що розмір фактичної заборгованості по всіх виданих траншах кредиту на день укладення Договору складає 244 445 швейцарських франків 00 центів ( а.с. 22). Відповідно до ст.4 Договору іпотеки №030.29-50/317-С, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, а в разі невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки за своїм вибором ( а.с. 25 зв.) Згідно із ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно із ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно до ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно із п.6 Постанови КМУ від 25.12.2015 №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що державним реєстратором прийнято рішення та проведено державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] не урахувавши відсутність факту виникнення, переходу або припинення права на нерухоме майно. Оскільки позивачем звернуто стягнення на підставі виконавчих написів від 11.03.2014 та 31.10.2017, подальші дії зі звернення стягнення на майно шляхом реєстрації права власності за Банком є протиправними. Окрім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 р. (далі - Закон № 1304-7), протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. З огляду на статтю 3 вказаного Закону, він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира [ADDRESS] , загальною площею 122,80 кв. м. житловою площею 75,70 кв. м., виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, є постійним місцем проживання позичальника, та на вказані правовідносини розповсюджується дія вказаного вище Закону № 1304-7. Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 №3502/5, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, «заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили». Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 р. № 1141, у пункті 41 закріпив, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачами, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved