Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про захист честі,гідності,ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що у друкованому засобі масової інформації «Добрий ранок!Теле-радіо-інтернет-НОВИНИ» у№12(472) за 2-9 квітня 2015р. та на сайті було розміщено статтю під назвою»Ріка господня.Паралелі духу і перпендикуляри загумінковості» авторства [PERSON] Романюка.Засновником і видавцем вказаного видання є «Агенство інформації та реклами «Медіа-Захід».У статті висвітлюється тема реконструкції площі перед Архикатедральним собором св.Юрія у м.Львові та розміщення пам»ятника митрополиту [PERSON],автором проекту яких є творчий колектив на чолі з ним. Викладена у цій статті інформація є недостовірною ,такою, що принижує його честь , гідність та ділову репутацію та підлягає спростуванню,а крім того з приводу цієї інформації він має право на відповідь.Зокрема,в даній статті розповсюджено неправдиву інформацію про те,що «Свого часу за рішенням виконкому Львівської міськради за невідповідність,аби не сказати за зловживання,його звільнено з посади в земельному управлінні міськради.Дуже хлібне управління». Однак, вказане не відповідає дійсності,так як він ніколи не був працівником земельного управління Львівської міської ради,12.11.1988р.був призначений на посаду начальника Львівського міського управління земельних ресурсів,29.08.2003р. звільнений з даної посади ,у зв»язку з переводом на посаду заступника начальника Львівського обласного головного управління земельних ресурсів,з якої звільнений 22.12.2005р.на підставі п.1ст.36 КЗпП України за угодою сторін.На підтвердження того,що автор статті звів на нього наклеп,дезінформував громадськість,роблячи фальшиві акценти та натякаючи на його непорядність,він додає до справи копію трудової книжки,в якій відсутні підстави звільнення його з роботи за вказаними звинуваченнями,а навпаки за добросовісне і відповідальне відношення до роботи ,йому присвоєно звання «Почесний землевпорядник України».У вказаній статті відповідач прямо і опосередковано звинувачує його в корупційних схемах,у співучасті у вчиненні злочинів,які він ніколи не вчиняв та у «відкатах»,вказуючи-«Отож,виконкому Львівської міської ради та очільникам УГКЦ,як фактичним замовникам проекту,годиться пояснити громаді,чому відмовили»переможцям» конкурсу і звідки з»явилась «творча група» у складі [PERSON] і Ко.Оце і є лицедійством «кращих творчих сил»,про які згадує дописувач,ясна річ відносячи себе до них.Очевидно в даному випадку слід згадати такий мафіозний термін як «відкат»,що має не лише матеріальний вимір,а й моральний:задоволення амбіцій «кращих сил».»Є творчі сили « у Львові,ой є!Махрові,мафіозні,всевладні.Їхнім заручником й стане пам»ятник Митрополиту [PERSON] і ширше- тематичне майбутнє Святоюрського комплексу.Нічого не вдієш:ми існуємо в олігархічно-кримінальній державі.У столиці Українського П»ємонту мафія особливо небезпечна,бо прикривається високо патріотичними словесами.І це складова»відкатів». У зв»язку з наведеним просить опублікувати відповідь на опубліковану статтю у найближчому випуску газети,з метою обгрунтування її безпідставності та правдивого висвітлення процедури залучення його та його колег до проектування реконструкції пл.[PERSON]Відповідач у даній статті неодноразово припускається до різних образ в його сторону,ставлячи під сумнів його компетенцію як автора проекту,зокрема вказуючи:»В архітерктурі він типовий «нульовик»,себто не створив нічого вартісного» .»Звідки взялася існуюча «творча група»?Яким чином?Невже не було проведено конкурс на найгірший проект реконструкції Святоюрської площі зі встановленням там згаданого пам»ятника?!Хто відповість?».»Хто визнає себе невігласом і пройдисвітом?Звідси й безсоромна активність [PERSON] і Ко з метою введення громадськості в оману,підміна понять та провокативне викриття міфічних ворогів..». Поширення недостовірної,перекрученої та образливої інформації завдало йому моральної шкоди,зухвалий стиль написання з яскраво вираженими акцентами на його непорядність,непрофесійність та творчу некомпетентність призвів до зриву його стану здоров»я,що виразилось у дестабілізації артеріального тиску, безсонниці, нервових стресах.З метою захисту свого доброго імені у творчому середовищі та спростування поширеної відповідачем неправдивої інформації,йому довелось затратити багато часу. Моральну шкоду просить стягнути в сумі 59600грн.,виходячи з душевних та емоційних страждань,погіршення стану здоров»я,а також враховуючи шкоду завдану його діловій репутації як архітектора. Просить визнати недостовірною та такою, що принижує його честь , гідність ,ділову репутацію інформацію, поширену відповідачем у вказаній статті та на сайті під назвою»Ріка господня.Паралелі духу і перпендикуляри загумінковості»наступного змісту-«Свого часу за рішенням виконкому Львівської міськради за невідповідність,аби не сказати за зловживання,його звільнено з посади в земельному управлінні міськради.Дуже хлібне управління», зобо»язати відповідача спростувати недостовірну інформацію у найближчому номері газети«Добрий ранок!Теле-радіо-інтернет-НОВИНИ»,зобов»язати відповідача опублікувати власну точку зору [PERSON]щодо поширеної інформації у найближчому номері газети«Добрий ранок!Теле-радіо-інтернет-НОВИНИ».Стягнути з відповідача в його користь 59600грн.моральної шкоди. 23.02.16р. позивач подав заяву про зміну позовних вимог,згідно якої просить визнати недостовірною та такою, що порушує права,свободи,ганьбить честь , гідність ,ділову репутацію позивача інформацію, поширену відповідачем в газеті«Добрий ранок!Теле-радіо-інтернет-НОВИНИ» у№12(472) за 2-9 квітня 2015р. у статті під назвою»Ріка господня.Паралелі духу і перпендикуляри загуменковості» наступного змісту-«Свого часу за рішенням виконкому Львівської міськради за невідповідність,аби не сказати за зловживання,його([PERSON]) звільнено з посади в земельному управлінні міськради.Дуже хлібне управління», зобо»язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію у найближчому номері газети«Добрий ранок!Теле-радіо-інтернет-НОВИНИ» на тому ж місці шпальти,де містилось повідомлення,яке спростовується.Зобов»язати підприємство «Агенство інформації та реклами «Медіа-Захід» Благодійного фонду «Медіа-Захід» опублікувати власну точку зору [PERSON]щодо поширеної інформації.Текст відповіді,зазначений у п.2 позову опублікувати у найближчому номері газети«Добрий ранок!Теле-радіо-інтернет-НОВИНИ» на тому ж місці шпальти,де містилась інформація,на яку надається відповідь.Стягнути з відповідачів в його користь 59600грн.моральної шкоди ,у рівних частинах. У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали, дали аналогічні пояснення,доповнивши,що публікація недостовірної інформації щодо позивача завдала йому глибоких моральних страждань,так як була спрямована на підрив його авторитету,стала відомою широкому колу осіб,багато знайомих йому телефонували з цього приводу. Опубліковане відповідачами в газеті №44 від 12-19 листопада 2015р.спростування таким в дійсності не являється,а є якоюсь інформацією,яка не має відношення до спростування. Просять позов задоволити. Представник відповідача підприємства «Агенство інформації та реклами «Медіа-Захід» Благодійного фонду «Медіа-Захід» у судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що газета в період громадських дебатів щодо пам»ятника [PERSON] долучилась до висвітлення та доведення до громадськості всіх підкилимних перепетій цього процесу,надавши свої шпальти спеціалістам і небайдужим людям.У зв»язку з цим і з»явилась полемічна стаття [PERSON]»Ріка господня.Паралелі духу і перпендикуляри загуменковості» .В кожному номері газети міститься повідомлення про те,що редакція не завжди поділяє думки авторів публікацій,а тому редакція газети несе відповідальність лише за власні матеріали,які публікуються.Позивач не з»ясував думку редакції щодо викладених у статті відомостей про його трудову діяльність та не навів суду доказів їх вини.Вони не заперечують,що в статті була допущена помилка щодо звільнення позивача, у зв»язку з цим редакція газети надрукувала спростування автора щодо допущеної у статті помилки про підстави звільнення позивача і вважає,що спір вичерпано,адже стаття стосувалась не [PERSON],а спорудження пам»ятника.Позивач не довів,яким чином викладені у статті обставини зачіпають його честь та гідність,не довів спричинення йому моральних страждань та моральної шкоди. Просить в позові відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»вився,подав заперечення на позов та клопотання про розгляд справи у його відсутності.Суд відовідно до ст.169 ЦПК України вважає за можливе справу розглядати у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає,що позов підлягає до часткового задоволення . Статтею 68 Конституції України передбачено,що кожен зобов»язаний неухильно додержуватись Конституції України і Законів України,не посягати на права і свободи,честь і гідність інших людей. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім'ї, і рівних та невід'ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини "випливають із властивої людській особі гідності". Ці ідеї відображені й у\~Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні\~найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов'язком держави (ст.3 Конституції України). Виходячи із змісту ст..270 ЦК України,ст..32 Конституції України, ст..10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, фізична особа має право,серед інших видів особистих немайнових прав, на недоторканість особистого і сімейного життя,на повагу до гідності і честі,на захист ділової репутації. Як вбачається з ч.2 ст.297, ч.1 ст.299 ЦК України,честь , гідність та ділова репутація фізичної особи є недоторканими. Як зазначено у ст.ст.297,299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, недоторканість ділової репутації.Фізична особа має право звернутись до суду з позовом про захист її честі, гідності та ділової репутації. Відповідно до ст. 277 ЦК України,фізична особа,особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Виходячи з положень ст..11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,що беруть участь у справі. Особа,яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як встановлено судом,у друкованому засобі масової інформації «Добрий ранок!Теле-радіо-інтернет-НОВИНИ» №12(472) за 2-9 квітня 2015р. було розміщено статтю під назвою»Ріка господня.Паралелі духу і перпендикуляри загумінковості» авторства [PERSON] Романюка.Засновником і видавцем вказаного видання є підприємство «Агенство інформації та реклами «Медіа-Захід». У вказаній статті зазначено наступне-«Свого часу за рішенням виконкому Львівської міськради за невідповідність,аби не сказати за зловживання,його([PERSON]) звільнено з посади в земельному управлінні міськради.Дуже хлібне управління». Як зазначено у ст..3 Закону України»Про друковані засоби масової інформації(пресу) в Україні»,друковані засоби не можуть бути використані для завдання шкоди честі і гідності особи. Статтею 26 вказаного Закону передбачено обов»язок журналіста подавати до публікації об»єктивну і достовірну інформацію. З роз»яснень Пленуму ВС України у п.15 постанови від 27.02.09р.»Про судову практику у справах про захист гідності,честі фізичної особи,а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається,що недостовірною є інформація,яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища,яких не існувало взагалі або які існували,але відомості про них не відповідають дійсності(неповні або перекручені). Окрім цього, у вказаній постанові, зазначено,що при розгляді справ даної категорії суди повинні мати на увазі,що юридичним складом правопорушення,наявність якого може бути підставою для задоволення позову,є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи- позивача; в) поширення недостовірної інформації,тобто такої,яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації,що порушує особисті немайнові права,тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При вирішенні даного спору суд враховує рекомендації Резолюції 1165(1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя ,згідно якої публічними фігурами є особи,які обіймають державні посади,користуються державними ресурсами,а також ті,хто відіграє певну роль у суспільному житті, а також положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації,схваленої 12.02.2004р.на 872 засіданні Комітету [PERSON] Європи, зокрема- статті 3,4,6, з яких вбачається,що оскільки посадові особи,які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу,вирішили апелювати до довіри громадськості та погодились «виставити» себе на публічне політичне обговорення, вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того як вони виконували або виконують свої функції.У зв»язку з чим,межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою,ніж окремої пересічної особи, оскільки ,публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Разом з цим ,за змістом зазначених норм,кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів,у тому числі,право поширювати інформацію без втручання органів державної влади,за умови,що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію,не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. Відповідно до ст..60 ЦПК України,кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідач,заперечуючи позовні вимоги, не надав суду доказів на підтвердження своїх заперечень. Відповідачем не доведено в судовому засіданні,що позивач, за рішенням виконкому Львівської міськради за невідповідність чи за зловживання був звільнений з посади в земельному управлінні міськради ,а тому поширена ним інформація є недостовірною та такою,що принижує честь і гідність,ділову репутацію позивача. Натомість ,позивачем надано трудову книжку,з якої вбачається,що він ніколи не працював в земельному управлінні міськради. Згідно записів у трудовій книжці [PERSON] 12.11.1988р.був призначений на посаду начальника Львіського міського управління земельних ресурсів,29.08.2003р. звільнений з даної посади ,у зв»язку з переводом на посаду заступника начальника Львівського обласного головного управління земельних ресурсів,з якої звільнений 22.12.2005р.на підставі п.1ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Враховуючи вказане,суд приходить до висновку,що інформація,викладена у статті ,а саме-«Свого часу за рішенням виконкому Львівської міськради за невідповідність,аби не сказати за зловживання,його([PERSON]) звільнено з посади в земельному управлінні міськради.Дуже хлібне управління» є недостовірною та такою,що принижує честь,гідність і ділову репутацію позивача,а тому підлягає спростуванню. Судом встановлено,що відповідачем після подачі позову до суду було опубліковано спростування автора статті [PERSON],а саме в газеті «Добрий ранок!Теле-радіо-інтернет-НОВИНИ»№44(504) від 12-19.11.15р.опубліковано спростування автора статті»Ріка господня.Паралелі духу і перпендикуляри загумінковості» [PERSON] наступного змісту-»..в процесі підготовки матеріалів була допущена помилка,а саме :на сторінці 4,колонка3 стверджувалось,що : «Свого часу за рішенням виконкому Львівської міськради за невідповідність,аби не сказати за зловживання,його([PERSON]) звільнено з посади в земельному управлінні міськради.Дуже хлібне управління».Ця інформація не відповідає дійсності.Дійсною є інформація,що Львівське міське управління земельних ресурсів звільнило приміщення в міській раді,оскільки,не входило в структуру виконкому,а міською радою було створено управління природних ресурсів,яке започаткувало проведення у Львові земельних аукціонів.У зв»язку з допущеною помилкою автор статті»Ріка господня.Паралелі духу і перпендикуляри загумінковості»,опублікованої у №12(472)четвер,2-9 квітня 2015р. [PERSON] вважає за необхідне спростувати опубліковану інформацію як недостовірну і принести вибачення [PERSON].» Оскільки,відповідачем спростовано недостовірну інформацію добровільно,в позасудовому порядку,позовні вимоги щодо зобов»язання відповідача спростувати зазначену вище інформацію до задоволення не підлягають. Відповідно до ст.94,277 ЦК України,особа,права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право як на відповідь ,так і на спростування такої інформації. Таким чином, позовні вимоги про зобов»язання «Агенства інформації та реклами «Медіа-Захід» Благодійного фонду «Медіа-Захід» опублікувати власну точку зору [PERSON]щодо поширеної інформації, а саме-текст відповіді,який зазначений у п.2 позову , у найближчому номері газети«Добрий ранок!Теле-радіо-інтернет-НОВИНИ» підставні та підлягають до часткового задоволення. А саме-суд вважає,що слід зобов»язати відповідача опублікувати наступну відповідь [PERSON]на поширену статтю: «З приводу допуску до проектування реконструкції площі св.[PERSON] у м.Львові творчого колективу у складі [PERSON],[PERSON],[PERSON] з метою гарантованого законодавством права на відповідь щодо висвітленої інформації у газеті «Добрий ранок!Теле-радіо-інтернет-НОВИНИ» №12(472) за 2-9 квітня 2015р. у статті під назвою»Ріка господня.Паралелі духу і перпендикуляри загумінковості» авторства [PERSON] повідомляю наступне: …Відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 12.02.2010р.№113 «Про утворення організаційного комітету із спорудження пам»ятника митрополиту [PERSON] у м.Львові»затверджено склад однойменного комітету.Окрім цього,Архієпископом Львівським [PERSON]Возняком,головою Львівської обласної [PERSON],Міським головою м.Львова-п.А.Садовим,головою Львівської обласної організації Національної спілки архітекторів України-п.О.Ярема затверджено Програму та умови Всеукраїнського відкритого конкурсу на кращу концептуальну ідею пам»ятника митрополиту [PERSON] у м.Львові та визначено склад конкурсного жюрі. Оголошення про проведення у Львові Всеукраїнського конкурсу на кращу концептуальну ідею пам»ятника митрополиту [PERSON] здійснено на прес-конференції у Львівській міській раді 30 березня 2010р.,а також опубліковано у [PERSON] слід підкреслити,що конкурс був не замовним,а відкритим та Всеукраїнським.Конкурсні роботи буди у публічному ознайомленні в приміщеннях національного музею ім.А.Шептицького тривалий час.За результатами проведеного конкурсу,конкурсним журі було визначено два творчі колективи,у т.ч.колектив [PERSON],[PERSON],[PERSON],що повинні були продовжувати роботу над реалізацією проекту реконструкції площі та розміщення пам»ятника. Окрім цього,зазначаю,що приймаючи участь в конкурсі ні я,ні інші члени творчого колективу не знали складу конкурсного комітету.Рівно ж з другої сторони,ні до мене,ні до інших членів творчого колективу ніхто з членів конкурсного комітету не пропонував своїх послуг для проштовхування інтересів. Вище вказані аргументи свідчать про те,що визначення творчої групи для проектування площі св.[PERSON] у складі [PERSON],[PERSON],[PERSON] відбулось на підставі конкурсу,це дає відповідь на запитання автора статті журналіста [PERSON] під назвою»Ріка господня.Паралелі духу і перпендикуляри загумінковості»,опублікованої у газеті №12(472),четвер,2-9квітня 2015р.,звідки з»явилась творча група [PERSON],а також правдиво висвітлює даний процес,на противагу необгрунтованим припущенням автора статті». Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те,що редакція несе відповідальність лише за власні публікації, оскільки, перелік підстав звільнення редакції та журналіста від відповідальності чітко визначений ст.42 Закону України»Про друковані засоби масової інформації (пресу). Одночасно, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в сумі 10000грн. з врахуванням глибини душевних страждань позивача,внаслідок поширення щодо нього неправдивої інформації . Відповідно до п.4 ч.2ст.23ЦК України,моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи,а також її ділової репутації. Також суд враховує ступінь вини осіб, що завдали моральної шкоди, оскільки, відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою,яка її завдала, за наявності її вини.При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності ,добросовісності та справедливості.Суд вважає за доцільне стягнути заподіяну моральну шкоду з відповідачів в рівних частинах по 5000грн.з кожного. Згідно ст..88 ЦПК України,якщо позов задоволено частково,судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог,а відповідачеві- пропорційно до тієї частини позовних вимог,у задоволенні яких позивачу відмовлено.Враховуючи наведене, з відповідачів слід стягнути в користь позивача сплачені ним судові витрати в розмірі 143грн.порівну(пропорційно до 17%задоволених вимог).

Outcome: approved