Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач звернулася до відповідача з вимогою про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі 24.01.1989 року, від шлюбу мають повнолітніх дітей. З відповідачем спільне життя не склалося зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Шлюбні відносини між ними припинені. Вже понад шести років вони з відповідачем живуть окремими життям та своїми інтересами. Фактично їх сімя припинила своє існування, спільне господарство не ведеться, на даний час відповідач проживає окремо біля шести років, тобто з 2013 року. Просить суд ухвалити рішення, яким шлюб між ними розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]". В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, шляхом телефонограми повідомила суд проте, що свої позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні, просила суд розглянути справу у її відсутність.(а.с.21). Відповідач [PERSON] про день та час слухання справи був сповіщений належним чином, до суду не зявився, надав суду письмову заяву відповідно до якої позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив розглянути справу у його відсутність.(а.с.29). У звязку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 1ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. У відповідності до ч. 3, 4ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ч. 2ст. 104 СК України). Як передбачено ч. 1, 2ст. 106 СК України, подружжя, яке не має дітей, має право подати до державного органу реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до державного органу реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя. Державний орган реєстрації актів цивільного стану складає актовий запис про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання такої заяви, якщо вона не була відкликана. Відповідно до ч. 4ст. 15 Закону «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» якщо подружжя через поважну причину не може з'явитися до органу державної реєстрації актів цивільного стану для державної реєстрації розірвання шлюбу у встановлений для них день, строк такої реєстрації на письмове прохання подружжя може бути перенесений на інший день. При цьому строк перенесення державної реєстрації розірвання шлюбу не може перевищувати одного року з дня подання заяви. Якщо один з подружжя через поважну причину не може з'явитися для державної реєстрації розірвання шлюбу, він може під час подачі заяви про реєстрацію розірвання шлюбу або впродовж місяця письмово повідомити орган державної реєстрації актів цивільного стану про згоду реєстрації розірвання шлюбу за його відсутності та зазначити місцезнаходження органу державної реєстрації актів цивільного стану, до якого слід надіслати свідоцтво про розірвання шлюбу. У разі надсилання письмового повідомлення підпис на ньому того з подружжя, який не може з'явитися, повинен бути нотаріально засвідчений. Згідно з ч. 1ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 24 січня 1989 року Новоукраїнським с/б РАГС Роздільнянського району Одеської області, УССР, на підставі актового запису № 1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER](а.с.4). Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до довідки Новоукраїнської сільської ради за № 65 від 20.02.2019 року, позивач зареєстрована в с. Новоукраїнка, до складу її сімї входять чоловік [PERSON] та два сина [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO].(а.с.7). Сторони припинили подружні відносини, проживають окремо з 2013 року. Причиною розпаду сім`ї є те, що спільне життя не склалося, через постійні конфлікти, які виникали через образи та інше. Позивач на розірвання шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідач з позовними вимогами погодився та не заперечував проти розірвання шлюбу. При таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим, тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне зясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивач просить надалі іменуватися цим прізвищем. Враховуючи те, що сторони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує лише формально, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судові витрати, згідност.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 24, 55,56, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved