Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача: приватного нотаріуса Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції про визнання договору дарування недійсним та скасування реєстрації права власності. Посилалася на те, їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належало 53/100 частин житлового будинку №26, що по вул.Боянівській м.Чернівці. У зв’язку з тим, що вона мала намір продати свою нерухомість – тому передала усі правопосвідчувальні документи своїй тітці [PERSON]. 01.04.2014 року до неї звернувся [PERSON] та запропонував придбати її частину житлового будинку та надати допомогу для вчинення нотаріально-посвідченої угоди. 02.04.2014 року нею на ім’я [PERSON] було видано довіреність та передано паспорт для того, щоб останній допоміг в підготовці документа. Проте, в подальшому їй стало відомо, що [PERSON] не має наміру купувати у неї її частини будинку, а лише водить покупців і намагається сам продати її частку. Тому 18.04.2014 року надана нею довіреність була скасована, про що [PERSON] було одразу повідомлено. На її прохання повернути паспорт громадянина України, той повідомив, що загубив його. Згодом, 30.04.2014 року [PERSON] разом із ще двома невідомими їй чоловіками приїхав до неї та запропонував вжити алкогольні напої, на що вона погодилась. Після цього її посадили в автомобіль, де [PERSON] пояснив, що вони їдуть до м. Сторожинець до нотаріуса, де вона повинна підписати договір дарування своєї частини будинковолодіння. Вона відмовилась та пояснила, що наміру дарувати своє житло не має, після чого останній почав погрожувати їй фізичною розправою, а чоловіки, які були разом із ним, побили її. Після цього вона перебувала в шоковому стані та стані алкогольного сп’яніння, однак пам’ятає, що її заводили в якісь приміщення в м.Сторожинець. Через деякий час [PERSON] намагався виселити її з житла, внаслідок чого їй стало відомо, що 30.04.2014 року вона підписала договір дарування належних їй 53/100 частин житлового будинку №26, що по вул.Боянівській м.Чернівці, який був посвідчений нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] Вважає, що укладений правочин є недійсним, оскільки був укладений під впливом застосування насильства та всупереч її волі. На підставі ст.ст.202, 203, 215, 216, 225, 231 ЦК України просила визнати недійсним з моменту вчинення договір дарування 53/100 частин житлового будинку №26, що по вул. Боянівській, м. Чернівці, який 30.04.2014 року був посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №452. Ухвалою суду від 18.11.2014 року провадження у справі в частині позовних вимог про скасування реєстрації права власності та дублікату свідоцтва про право на спадщину було закрито. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини, просила позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав. Пояснив, що позивач на момент підписання договору перебувала у стані алкогольного сп’яніння, крім того відносно неї було вчинено насильством, а тому даний правочин було вчинено проти її волі, що є підставою для визнання його недійсним. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що [PERSON] добровільно подарувала свою частку у домоволодінні та повністю усвідомлювала значення своїх дій. Просив відмовити в задоволенні позову. Свідок [PERSON] суду показав, що є співвласником будинковолодіння та мешкає по сусідству з позивачкою. [PERSON] вже тривалий час зловживає алкогольними напоями. Йому було відомо, що остання має намір продавати свою частку у будинку, а не дарувати її. Свідки [PERSON], [PERSON] суду показали, що є сусідами [PERSON] Вона зловживає алкогольними напоями, про те, що остання збирається подарувати свою частку будинку їм відомо не було. Свідок [PERSON] суду показала, що проживає по сусідству з позивачем. Вона бачила, що у [PERSON] була побита рука, на її запитання остання відповіла, що її змусили підписати якісь документи. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 02.04.2014 року [PERSON] було надано довіреність на ім’я [PERSON], якою уповноважила його представляти її інтереси в будь-яких установах (а.с.4). Однак, 18.04.2014 року позивачем дію довіреності було припинено, внаслідок її скасування, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей (а.с.10). Проте, 25.04.2014 року приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу [PERSON] було нотаріально посвідчено договір дарування 53/100 частини житлового будинку №26, що по вул. Боянівській м. Чернівці, відповідно до умов якого [PERSON], від імені та в інтересах якої на підставі довіреності від 02.04.2014 року діяв [PERSON], передала безоплатно у власність [PERSON] зазначену частину будинковолодіння (а.с.11-12). В подальшому, 30.04.2014 року цим же нотаріусом було нотаріально посвідчено договір про розірвання договору дарування, відповідно до умов якого [PERSON], від імені та в інтересах якої на підставі довіреності від 02.04.2014 року діяв [PERSON], та [PERSON] розірвали договір дарування від 25.04.2014 року (а.с.13). Того ж дня 30.04.2014 року приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу [PERSON] було нотаріально посвідчено договір дарування 53/100 частини житлового будинку №26, що по вул. Боянівській м. Чернівці, відповідно до умов якого [PERSON] передала безоплатно у власність (подарувала) [PERSON] зазначену частину будинковолодіння. Цей дар сторони оцінили в сумі 145100 гривень. (а.с.8-9). Положеннями ст.717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов’язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. За змістом зазначеної статті для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психологічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину. Обов’язок доказування наявності такого впливу покладається на особу, яка оспорює правочин. Аналізуючи положення Закону, суд зазначає, що насильство може мати будь-які прояви: фізичне насильство (катування, биття, заподіяння болі); психічне насильство (залякування, загроза вбивством, заподіянням тілесних ушкоджень самій особі або її близьким); насильство дією (викрадення дитини, пошкодження майна особи). Різновидом насильства може вважатися службовий вплив керівника на свого підлеглого з метою спонукати останнього до укладення правочину шляхом застосування дисциплінарних стягнень, звільнення, зниження винагороди, пониження в посаді тощо. Характерною рисою насильства є його незаконність, а також те, що воно є результатом активної поведінки винного. Як роз’яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства, судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися у незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. У силу вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 58 ЦПК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з дослідженої судовому засіданні копії висновку експерта №542 екс, проведеного в межах досудового розслідування, при проведенні судово-медичної експертизи [PERSON] виявлено наступні тілесні ушкодження: синці на правому плечі в середній третині по зовнішній поверхні з переходом на задню; циркулярно на правому передпліччі на всьому протязі з переходом на китицю; на черевній стінці зліва на 4 см. нижче реберної дуги на 22 см. від пупка вліво. Дані ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, по строку та обставах виникнення можуть відповідати 30.04.2014 року та цілком могли виникнути при обставинах, на які вказує потерпіла і відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.26-27). Крім того, судом встановлено, що 08.05.2014 року [PERSON] звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину по факту шахрайського заволодіння її майном, в результаті чого їй було завдано збитків на суму 35000 доларів США. Дана заява була внесена до єдиного реєстру досудових розслідувань, на даний час по кримінальному провадженню проводиться досудове розслідування (а.с.17,112). Даючи оцінку зазначеним доказам, суд вважає, що вони об’єктивно узгоджуються з поясненнями позивачки та показами свідків, що були дані у судовому засіданні, та у своїй сукупності підтверджують факт застосування як фізичного так і психологічного насильства відносно [PERSON] Також, суд зауважує, що цінне нерухоме майно за оспорюваним правочином перейшло у власність особи, з якою позивач не перебуває у родинних чи дружніх відносинах, а познайомилась нещодавно у зв’язку з наміром продати свою частку у будинковолодінні, що безумовно підтверджує факт укладення договору проти волі [PERSON] Більше того, суд враховує, що майно за безвідплатним договором перейшло до [PERSON], який діючи від імені позивачки, за договором дарування від 25.04.2014 року, що всупереч Закону був посвідчений нотаріусом на підставі довіреності, дію якої було припинено, також намагався безоплатно позбавити [PERSON] її власності. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зовнішнє волевиявлення [PERSON] не відповідало її внутрішній волі внаслідок неправомірних дій відповідача, а тому наявні передбачені ст.ст.203, 215, 231 ЦК України підстави для визнання вказаного правочину недійсним. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними, а тому приходить до висновку про їх задоволення.

Outcome: approved