Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Позивач звернулася до районного суду з позовною заявою, в якій просять позбавити відповідача право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], мотивуючи тим, що позивач перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний, про що видане свідоцтво про розірвання шлюбу від 01.10.2014 року. Позивач є власником вказаної квартири, яку з жовтня 2013 року відповідач добровільно залишив та з цього часу в квартиру не приходив, комунальні послуги не сплачує. Позивач стверджує, що її колишній чоловік добровільно не знімається з реєстраційного обліку у вказаній квартирі. Вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням як такий, що не користується ним більш 1 року без поважних причин. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, уточнивши, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2008 р., того ж року зареєструвала чоловіка в квартирі. Уточнила, що з жовтня 2013 р. до квітня 2014 р. відповідач декілька разів з'явився в квартиру, а з квітня 2014 р. вже остаточно він пішов з квартири, і його майна та речей там немає. Додала, що в зв'язку з реєстрацію відповідача в її квартирі, вона несе зайві комунальні витрати. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог закону. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Представник третьої особи ГУ ДМСУ в місті Києві (залученого ухвалою суду від 01.08.2016 р. до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, виключивши при цьому Подільський РВ ГУ ДМСУ в місті Києві), будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з цим, суд на підставі ст.ст.169 ч.4, 224 ч.1 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, встановивши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 21.09.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО [PERSON] за реєстром № 721 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об*єкти нерухомого майна за реєстром № [NUMBER] від 26.02.2003 р. , позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 01.10.2014 р. актовим записом № 182, складеним відділом ДРАЦС Подільського РУЮ у м.Києва, що підтверджено свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 01 жовтня 2014 року. Як вбачається з наданих документів, відповідач був зареєстрований у вищевказаній квартирі як чоловік позивача з 18.06.2011р. З довідки форми № 3, виданої КП "Дирекція з управління з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва" за вих.№ 1611 від 01.06.2016 р. та наданих документів, вбачається, що на час розгляду справи в спірному житловому приміщенні зареєстровані: позивач [PERSON], [INFO], як власник, - з 22.05.2003 р., відповідач [PERSON], [INFO], як колишній чоловік, - з 18.06.2011р., та син позивача - [PERSON], [INFO], - з 22.05.2003 р. За змістом ст.156 ч.1 Житлового Кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до вимог ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє права членів сім'ї власника права користування займаним приміщенням. Згідно з актами, складеними ЖЕД по обслуговуванню приватного сектора Подільського району м.Києва 13.06.2016 р. та підписаним сусідами сусідами позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON], відповідач [PERSON] фактично не проживає за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS]. Як вбачається з акту житлового органу від 26.08.2016р., , що судову повістку на ім*я [PERSON], вручити неможливо, оскільки за словами сусідів, останній за адресою реєстрації не проживає близько двох років. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є матір*ю позивача у справі, підтвердила суду той факт, що відповідач не мешкає в квартирі приблизно з весни 2014 р., житло покинув добровільно, перешкод в користуванні відповідачу житлом позивач не чинила, його речі і майно в квартирі відсутні. Додала, що ці факти вона також підтверджувала своїм підписом в актах ЖЕД. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який є сусідом позивачки, підтвердив суду, що відповідач з весни 2014 не проживає за місцем реєстрації. Додав, що ці факти він також підтверджував своїм підписом в актах ЖЕД. У суду не має підстав стави під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим доказам. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мав об'єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод йому позивач не чинила, майно та речі відповідача в квартирі відсутні. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що з квітня 2014 року відповідач не користується вищевказаним житлом без поважних причин, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, як власнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи її законні права та інтереси які необхідно поновити. На спростування доводів позивача відповідач всупереч вимогам ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не надав суду доказів, котрі б підтверджували факт його проживання у спірній квартирі або поважність причин не проживання у цій квартирі. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач не проживає у спірному будинку без поважних причин понад рік, тому згідно ч.2 ст. 405 ЦК України він вважається таким, що втратив право на користування цим житлом. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідач [PERSON]., не мешкаючи в спірній квартирі з квітня 2014р. без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв'язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, ст.ст.64, 156 ЖК України, ст.405 ЦК України,

Outcome: approved