Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Виконавчий комітет Водянської сільської ради Кам"янсько-Дніпровського району Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, що їйна праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . В цьому житловому будинку зареєстрований її знайомий [PERSON] , 1965 року народження. За домовленістю з відповідачем позивач погодилась зареєструвати його на строк до одного місяця, для працевлаштування. Після спливу цього строку він зобов`язався знятися з реєстрації. За цією адресою він фактично не проживав ні одного дня. Після спливу строку домовленості позивач по телефону звернулась до відповідача, щоб він знявся з реєстрації, але він відмовився, мотивуючі своє рішення, тим, що зайнятий та виїжджає за межі області. Договору найму житла позивач з відповідачем не укладала. Відповідач не мешкає за місцем реєстрації з 15.05.2019 року і по теперішній час, ніякої участі в утриманні житла не приймає, не несе витрат по оплаті житлово-комунальних послуг, його особистих речей та речей повсякденного користування в будинку не має, він виїхав на інше місце проживання в пошуках роботи, позивач з ним не спілкується і не має відомостей про його фактичне місце перебування. Владнати з відповідачем питання щодо зняття його з місця реєстрації не вдається, оскільки він ухиляється від спілкування: номер мобільного телефону, який був відомий раніше не обслуговується. На даний час місце знаходження чи роботи відповідача, його номер телефону не відомі. Будь-яких перешкод у праві користування житлом відповідачу позивачем не чинилося і не чиниться. Позивач пенсіонерка за віком. На теперішній час їй дуже важко доглядати за будинком і вона має намір його продати, однак наявність рестрації відповідача заважає в цьому і перешкоджає скористатися своїми правами власника. Просить визнати [PERSON] , [INFO] ,таким, що втратив право користування житловим приміщеннямза адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений згідно чинного законодавства належним чином рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, від нього не надійшло повідомлення про розгляд справи уйого відсутність, відзив на позов не подано. В судове засідання представник третьої особи Виконавчого комітету Водянської сільської ради Кам"янсько-Дніпровського району Запорізької області не з`явився, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, заперечень не надали. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Як вбачається з копій договору дарування від 25.09.1992 року, реєстраційного посвідчення Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації від 12.10.1992 року за № 45 р. ін. № 1, витягу з державного реєстру речових прав та їх обтяження № 194033993 від 20.12.2019 року, технічного паспорту на будинок [PERSON] є власником буд. [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований в будинку [ADDRESS] , який належить позивачу, але за місцем реєстрації фактично не мешкає з 15.05.2019 року, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Водянської сільської ради Кам`янсько - Дніпровського району Запорізької області № 68 від 27.01.2020 року. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. 2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. Згідно ст. 383 ЦК України - власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та передбачають правомочності щодо використання житла для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Разом з тим, будинок не перебуває у власності відповідача, а факт того, що відповідач зареєстрований у спірному будинку, не є свідченням наявності у нього права користування спірним об`єктом нерухомості. Обставини по справі на предмет їх відповідності вказаним вище положенням законодавства свідчать про те, що реєстрація відповідача у будинку, за умови документально підтвердженого права власності позивача на даний об`єкт нерухомості, перешкоджає позивачу вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. При цьому вказані правомочності є абсолютними, непорушними та гарантованими законом. Як встановлено по справі, позивач є власником будинку у встановленому законом порядку, тому має право на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю згідно з положеннями ст. 318 Цивільного кодексу України, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в ній інших осіб. Волевиявлення власника майна за предметом позовних вимог спрямоване на визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Такі вимоги слід вважати правомірними, оскільки вони в повній мірі узгоджується з тими правомочностями, які передбачається цивільно-правовим інститутом права приватної власності (ст.ст. 316, 318 Цивільного кодексу України). Поряд з цим, будь яких фактичних даних, які б свідчили про позбавлення позивача права власності на будинок, чи наявності у відповідача права на користування ним, матеріали справи не містять. У позивача виникають незручності щодо вільного володіння своїм майном через те, що у будинку зареєстрований відповідач. Враховуючи вищевказані обставини справи, з огляду на їх узгодженість з нормами Конституції України, позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved