Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем з вересня 2017 року проживали однією сім`єю, мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого в свідоцтві про народження записаний відповідач. З квітня 2019 року сторони припинили спільно проживати, дитина проживає з нею. Відповідач участі в утриманні сина не приймає, належної матеріальної допомоги на її утримання та утримання дитини не надає, хоча інших аліментних зобов`язань не має. Позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та окрім соціальної допомогу у звязку із народженням дитини, інших доходів не має. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно і до повноліття дитини та на своє утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення дитиною трьох років. У судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином та своєчасно, надала заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав відзив на позов, відповідно до якого, позовні вимоги визнає частково, оскільки позивачем не надано достатніх, належних доказів про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Відповідач вказує, що з дня народження сина він утримував його та не припиняє надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання сина, приймав участь у його вихованні. На даний час позивач перешкоджає спілкуванню з сином. В період з листопада 2018 року по липень 2019 року ним було перераховано на платіжну карту позивача 14468 грн. Крім того, він купував речі для дитини та відправляв позивачу поштою. Зазначає, що викладені обставини на обґрунтування позову не відповідають дійсності та ображають його як батька дитини. Також просить прийняти до уваги, що він отримує мінімальну заробітну плату, намагається облаштувати своє власне життя, майно, яке б приносило дохід - не має. Його заробіток повністю витрачається на щоденні потреби, оплату комунальних платежів та допомогу матері, яка є пенсіонером. Просить стягнути з нього аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), щомісячно і до повноліття дитини. У стягненні аліментів на утримання позивача просить відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Дослідив матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.6). Позивач з сином є внутрішньо переміщеними особами, мають зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] , фактичне місце їх проживання: [ADDRESS] (а.с.7,8). Також встановлено, що відповідач здійснював переказ коштів з власного рахунку протягом періоду з листопада 2018 року по липень 2019 року (а.с.44-45). 28.01.2019, 21.03.2019 та 01.04.2019 відповідач здійснював переказ коштів на рахунок [PERSON] (а.с.46). Викладеними обставинами відповідають правовідносини, які виникають із обов`язків батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття та обов`язків чоловіка утримувати свою дружину, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України встановлено рівні права та обов`язки матері і батька щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 48 Конституції України гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Зазначене кореспондується з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідач на підтвердження позовних вимог щодо надання матеріальної допомоги своїй матері, яка є пенсіонером надав лише копію пенсійного посвідчення [PERSON] , [INFO] (а.с.48). Однак, довідки про доходи останньої суду не надано. Окрім того, позивачем не підтверджено те, що [PERSON] є його матір`ю, тому суд відхиляє такий доказ як належний. Також із копії довідки про рух коштів клієнта АТ «Універсал Банк» [PERSON] по картці monobank за період з 10 листопада 2018 року по 02 грудня 2020 року не видно, на чий саме рахунок здійснювалось переказ коштів відповідачем. Суду відповідачем не надано доказів про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, доказів щодо відсутності у нього інших джерел доходу окрім заробітної плати, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину. При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, який, як видно із відзиву офіційно працює, отримує заробітну плату. Обставин, які б суттєво впливали на здатність відповідача сплачувати аліменти в запропонованому позивачкою розмірі (стан здоров`я відповідача, наявність інших аліментних зобов`язань тощо), судом не встановлено. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Оскільки однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зважаючи на викладене вище, оцінюючи надані докази та враховуючи, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини та те, що відповідач визнав позовні вимоги частково, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів малолітньої дитини, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), оскільки вони стягуються на одну дитину. Щодо іншої позовної вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дружини, суд зазначає таке. Згідно з ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що позивач проживає разом з сином [PERSON] [INFO] . Вона не має можливості отримувати заробіток, у зв`язку з доглядом за малолітньою дитиною. Відповідачем порушені вищевказані норми закону. Останній в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання позивачки не надає. Опікування дитиною певною мірою обмежує можливості працевлаштування особи. Втім, потреба в матеріальній допомозі того з подружжя, хто опікується дитиною, не є вирішальною для існування права на утримання. Відповідно до закону в даному випадку право на утримання не залежить від того, чи працює особа, та від її матеріального стану. Право на утримання виникає і тоді, якщо особа є працездатною. Разом з тим, зазначені обставини, безсумнівно враховуються судом при визначенні розміру аліментів. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідачем не надані докази на підтвердження відсутності можливості надавати матеріальну допомогу на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років, а також враховуючи, що період стягнення аліментів на утримання дружини не є тривалим для відповідача, оскільки малолітньому [PERSON] виповниться три роки 18 січня 2021 року, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.79 та ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позову. Позов пред`явлено до суду 19 жовтня 2020 року, тому саме з цієї дати необхідно присудити аліменти. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв?язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду він підлягає стягненню з відповідача в доход держави. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" - якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов`язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог. Тому підлягає стягненню з відповідача в доход держави судовий збір в розмірі 1681,60 грн. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: approved