Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даним позовом, який мотивують тим, що [INFO] року помер [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина за законом. На день смерті померлому належала згідно договору дарування на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. До спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] відносяться: мати померлого - [PERSON], дружина спадкодавця [PERSON], його діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], оскільки на день смерті спадкодавця [PERSON] була неповнолітня, а [PERSON] та [PERSON] малолітніми. Дружина померлого не претендує на свою частку на спадщину після смерті чоловіка, тому кожен із спадкоємців успадкував по ј частині вищезазначеної квартири. [INFO] року [PERSON] померла і після її смерті відкрилася спадщина за законом на її ј частку у спірній квартирі. Спадкоємцями першої черги за законом на майно померлої є її діти - донька [PERSON], син [PERSON], кожен з яких у шестимісячний строк після смерті спадкодавця у відповідності до ст. 1269, 1270 ЦК України подав заяву про прийняття спадщини. [PERSON] помер раніше матері [PERSON], тому його малолітні діти (внуки спадкодавці) [PERSON], [PERSON] спадкують за правом представлення частку, що належала б їхньому батьку, якби він був живим на день смерті його матері. Таким чином, кожен з малолітніх дітей успадкував за правом представлення після смерті [PERSON] по 1/24 частини спірної квартири. Таким чином, [PERSON] після смерті батька успадкувала ј частину спірної квартири, [PERSON], [PERSON] успадкували після смерті батька [PERSON] та за правом представлення після смерті бабусі [PERSON] кожен по 7/24 частини спірної квартири, [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті матері [PERSON] по 1/12 частині вказаної квартири. Діти померлого [PERSON] та [PERSON], як діти та спадкоємці померлого хоча і прийняли спадщину після смерті батька, однак державний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовила у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документі, яким підтверджується належність спадкового майна спадкодавцеві. Також, нотаріус видала постанову про відмову у видачі малолітньому [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], яка успадкувала частку у вищезазначеній квартирі після смерті її сина [PERSON]. Так, зазначений договір дарування у позивачів відсутній, він знаходиться у [PERSON], яка є рідною сестрою спадкодавця [PERSON] і яка відмовляється надати даний документ. Просять визнати за ними право власності на відповідні частки у спадковому майні померлого [PERSON] на квартиру [ADDRESS], а саме за [PERSON] - на 1/4 частку, за [PERSON] - на 7/24 частини. [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою в якій зазначила, що [INFO] року у зв'язку із похилим віком та набутим захворюванням померла її мати [PERSON] З літа 2013р. року її [PERSON] втратила можливість самостійно пересуватися та обслуговувати себе, перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги. У зв'язку із цим, її брат [PERSON] переїхав жити до матері та здійснював за нею догляд. Однак, [INFO]. року брат помер і догляд за немічною матір'ю здійснювала його співжителька [PERSON] Проте, вона не могла забезпечити належного догляду матері і в лютому 2016 року переїхала з належної останній квартири в [ADDRESS]. Виходячи з наведеного, вважає, що договір дарування укладений [PERSON] та [PERSON] 09.07.2013р. є недійсним та таким, що укладений під впливом помилки. В обґрунтування цього зазначає, що [PERSON] укладаючи спірний договорі дарування розраховувала, що [PERSON] буде доглядати її до смерті, однак він помер, а [PERSON] не змогла забезпечити належного догляду, і їй довелось взяти на себе обов'язок по догляду за матір'ю. Вважає, що [PERSON] помилково у зв'язку із віком, станом здоров'я та потребу у догляді та сторонній допомозі уклала замість договору довічного утримання договір дарування. Наявність помилкової мотивації [PERSON] пояснює наступним: на момент укладення договору дарування [PERSON] була похилого віку, їй було 73 роки, у зв'язку із набутим захворюванням та перенесеною травмою потребувала стороннього догляду; на момент укладення договору [PERSON] проводив повний комплекс заходів догляду за лежачою хворою матір'ю, яка розраховувала, що він буде продовжувати такий догляд і фактично у зв'язку із укладенням цього договору у її житті нічого не зміниться; на момент укладення договору спірна квартира була єдиним житлом [PERSON] до самої її смерті; після смерті [PERSON] [PERSON] зверталася до приватного нотаріуса із заявою про видачу матеріалів, виданих від її імені, оскільки намагалася оспорити даний договір. Просить визнати недійсним договір дарування від 09.07.2013 року посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Обідняк І.В. Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримала в повністю, проти зустрічного позову заперечила. Зазначила, що позивачем не наведено належних підстав для визнання договору дарування недійсним. Оскільки, договір укладений на підставі довіреності, яку відповідач [PERSON] не оспорює. Тому, договір дарування не може бути визнаний недійсним без визнання недійсною довіреності, яку, як встановлено у судовому засіданні, було надано [PERSON] з її власної волі, і свідок [PERSON] підтвердила, що померла [PERSON] хотіла подарувати квартиру [PERSON], а не укладати будь-який інший договір. Тому, про помилку не може йти мови в даному випадку. Крім того, [PERSON] після смерті сина подає заяву про прийняття спадщини як спадкоємець його майна, подарованого йому, що свідчить, що [PERSON] вважає, що квартира належить [PERSON] Тому, вважає, що дії [PERSON] щодо укладення оспорюваного договору дарування відповідало її волевиявленню. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила. Вважає, що спірна квартира не входить до спадкового майна після смерті [PERSON], оскільки укладений між [PERSON] та [PERSON] договір дарування вчинений під впливом помилки та не відповідає внутрішній волі [PERSON] Як на доказ посилається на похилий вік [PERSON], її поганий стан здоров'я та потребу в стороннього догляді, який здійснював [PERSON] у зв'язку із чим вона і уклала оспорюваний договір дарування. Спірна квартира була єдиним житлом померлої [PERSON] Зустрічний позов підтримала та просить задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але звернувся до суду із заявою в якій подав заяву в якій зазначив, що заперечує щодо задоволення первісного позову, просить задоволити зустрічний позов [PERSON], справу розглянути в його відсутності. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'являлась, хоча повідомлялась про час і місце судового розгляду. Вислухавши учасників судового розгляду, аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні та зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення, а зустрічний позов без підставний і в його задоволенні слід відмовити з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] помер [INFO]. Останній до смерті уклав нотаріально-посвідчений договір дарування від 19.07.2013р. квартири [ADDRESS] зі своєю матір'ю [PERSON] До спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] відносяться: мати померлого - [PERSON], дружина спадкодавця [PERSON], його діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], оскільки на день смерті спадкодавця [PERSON] була неповнолітня, а [PERSON] та [PERSON] малолітніми. Дружина померлого не претендує на свою частку на спадщину після смерті чоловіка, тому кожен із спадкоємців успадкував по ј частині вищезазначеної квартири. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, і після її смерті відкрилася спадщина за законом на її ј частку у спірній квартирі. Спадкоємцями першої черги за законом на майно померлої є її діти - дочка [PERSON], син [PERSON], кожен з яких у шестимісячний строк після смерті спадкодавця у відповідності до ст. 1269, 1270 ЦК України подав заяву про прийняття спадщини. [PERSON] помер раніше матері [PERSON], тому його малолітні діти (внуки спадкодавці): [PERSON] та [PERSON] спадкують за правом представлення частку, що належала б їхньому батьку, якби він був живим на день смерті його матері, у відповідності до правил ст. 1266 КК України. Таким чином, кожен з малолітніх дітей успадкував за правом представлення після смерті [PERSON] по 1/24 частини спірної квартири. Таким чином, [PERSON] після смерті батька успадкувала ј частину спірної квартири, [PERSON], [PERSON] успадкували після смерті батька [PERSON] та за правом представлення після смерті бабусі [PERSON] кожен по 7/24 частини спірної квартири, [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті матері [PERSON] по 1/12 частині вказаної квартири. Діти померлого [PERSON] та [PERSON], як діти та спадкоємці померлого хоча і прийняли спадщину після смерті батька, однак державний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу постановою від 17.03.2017р. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовила, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа, яким підтверджується належність спадкового майна спадкодавцеві. Також, нотаріус видала постанову про відмову у видачі малолітньому [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], яка успадкувала частку у вищезазначеній квартирі після смерті її сина [PERSON] Факт родинних відносин не оспорюється сторонами і підтверджується: копіями свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON], копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копією свідоцтва про народження [PERSON]; копію рішення суду від 15.01.2016 року, яким встановлено факт визнання батьківства [PERSON] стосовно [PERSON], [INFO]. Згідно витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 03.12.2016 року, спадкова справа після смерті [PERSON] зареєстрована 01.06.2016 року. Суду надано фотокопію спадкової справи після смерті [PERSON], померлого [INFO] та [PERSON], померлої [INFO] року. Доводи зустрічного позову суд вважає безпідстаними, оскільки оспорюваний договір дарування укладений на підставі нотаріально -посвідченої довіреності на право подарувати спірну квартиру [PERSON], виданої померлою [PERSON] на ім'я своєї племінниці [PERSON] 08.07.2013р. Дана довіреність підписана особисто [PERSON], у ній наявний запис нотаріуса про те, що довіреність підписана в присутності нотаріуса вдома по місцю проживання [PERSON] в спірній квартирі, у зв'язку з хворобою останньої. Даний договір доручення сторонами не спорюється і є дійсний. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що дійсно була присутньою при тому, як влітку 2013р. її тітка [PERSON] оформляла документ в присутності нотаріуса по місцю свого проживання в [ADDRESS]. При цьому, були також [PERSON], який там проживав і доглядав тітку та його дружина - [PERSON], їх дитина. Її туди покликав по телефону [PERSON], для присутності при укладенні договору дарування за волею тітки. [PERSON] внаслідок перенесеного перелому бедра перебувала в лежачому стані. Після, оформлення довіреності, вони поїхали в нотаріальну контору, де особисто підписувала оспорюваний договір дарування квартири. Тітка до нотаріуса не їхала за станом здоров'я. Остання дійсно виявляла бажання подарувати спірну квартиру [PERSON] , хоча й за вдачею могла змінювати свою думку. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що дійсно [PERSON] доглядав за [PERSON], яка внаслідок важкого перелому тазу перебувала в основному в лежачому стані, інколи ходила з палицею, сиділа на ліжку. Після смерті [PERSON] [PERSON] доглядала [PERSON] [PERSON] була його знайомою, він час-від-часу навідувався до неї. Вона до смерті проживала в спірній квартирі, була розсудливою і мала добру пам'ять. [PERSON] є племінницею [PERSON] Остання розповідала, що її син [PERSON] казав їй дати довіреність на [PERSON], але з якою метою не розповідала. Свідок [PERSON] дала суду суперечливі покази щодо часу смерті [PERSON], щодо того хто з нею проживав, пославшись на склероз. Пояснила, що була на похороні [PERSON] Згідно даних будинкової книги та довідки про склад сім'ї в спірній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] до часу смерті. Свідоцтва про поховання [PERSON] від 28.04.2016 року [NUMBER] видано на ім'я [PERSON] Згідно копій виписки з історії хвороби [PERSON] та виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 3345 [PERSON] хворіла дифузним кардіосклерозом, гіпертензією, післятравматичною тонкокишковою норицею, знаходилася на стаціонарному лікуванні з 14.03.2016 року по 18.03.2016 року, з приводу перелому шийки правої стегнової кістки, пролежнів. Дані щодо захворювань [PERSON] згідно наявних медичних документів не вказують на неможливість усвідомлювати свої дії та керувати ними. Суд, вважає неналежним доказом щодо недійсності договору дарування надану відповідачем копію заяви написаної від імені [PERSON] приватному нотаріусу Коломийського міського нотаріального округу Обідняк І.В. про виїзд на місце її проживання з метою ознайомлення з матеріалами виданої від її імені довіреності на ім'я [PERSON], оскільки дана заява не містить належних реквізитів, зокрема часу її написання та реєстрації в нотаріуса. Зміст даної заяви не суперечить доводам позивача. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи із змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, коли сторони мають повну уяву не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України, підставою для визнання недійсності договору (правочину) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені законодавством. Ст. 203 ЦК України встановлені наступні загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: -зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; -особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; -волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; -правочин має здійснюватися у формі, встановленій законом; -правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; -правочин, що здійснюється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Також договір може бути визнаний судом недійсним у випадку укладення договору під впливом помилки, обману, тяжкої обставини, якщо договір було укладено недієздатною особою або з метою приховати інший правочин тощо. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. З цього слідує, що при вирішенні позову про визнання недійсним договору дарування суди повинні виходити із відповідних норм Цивільного кодексу України, якими регулюється вчинення саме цього виду договорів. Договір дарування є особливою формою договорів, який опосередковує безоплатну передачу майна в власність від однієї сторони (дарувальника) до іншої сторони (обдарованого). Статтею 182 ЦК України передбачена необхідність державної реєстрації як прав на нерухомість, так і правочинів щодо нерухомості, що й було зроблено нотаріусом. Умови щодо встановлення обов'язку обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-які дії майнового чи немайнового характеру, спірний договір не містить. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Якщо договір був укладений у письмовій формі, нотаріально посвідчений, зареєстрований у встановленому порядку, і обдаровуваний прийняв дарунок (за договором дарування право власності на об'єкт дарування від дарувальника переходить до обдаровуваного з моменту прийняття його обдаровуваним), останній стає повноправним власником цього майна. Як вбачається з вищевикладеного, при укладенні договору дарування від 09.07.2013 року сторонами були витримані всі вимоги діючого законодавства, сам текст договору викладено чітко, однозначно, без можливості двоякого розуміння його змісту у зв'язку з чим вищезазначений договір не може бути визнаний недійсним. Крім того посилання [PERSON] на те, що договір укладено під впливом помилки не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, цього не підтвердили свідки. Враховуючи характер взаємовідносин [PERSON] з сином [PERSON], який доглядав її, що не заперечують сторони, постійно проживав в спірній квартирі по час смерті, не свідчить в користь доводів відповідача щодо помилки при укладенні договору. Таким чином, при наявних доказах, суд вважає, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved