Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати факт спільного проживання однією сім'єю її та [PERSON] як чоловіка та дружини з січня 2010 року по [INFO] року та визнати за нею право на користування квартирою [ADDRESS] в м. Львові. Свої вимоги мотивує тим, що з позивач з січня 2010р. постійно проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] у м. Львові, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов'язки. [PERSON] був її чоловіком, вони були зв'язані близькими взаєминами, які мали стійкий характер і соціально-побутові ознаки подружжя: загальне домашнє господарство, взаємна допомога, визнання за чоловіка та дружину перед близькими, рідними, друзями, сусідами та знайомими. Вона спільно з [PERSON] утримували вказану квартиру, проводили необхідні ремонті роботи. Основним квартиронаймачем вказаної квартири був [PERSON]. який помер [INFO]. Позивач в належному стані підтримує місце захоронення покійного та несе пов'язані і цим витрати. Після смерті основного квартиронаймача вона залишилася проживати в квартирі [ADDRESS] Львові одна. Після смерті чоловіка [PERSON] оплачує комунальні послуги та підтримує квартиру в належному стані. Оскільки, позивач вселилась в вищезазначену квартиру як член сім'ї основного наймача та продовжує нести обов'язки наймача, вважає, то відповідно до вимог ЖК України. вона набула право користування квартирою [ADDRESS] у м. Львові. Разом з цим, позивач поселялася в квартиру [ADDRESS] у м. Львові за згодою основного квартиронаймача та, відповідно, набула право на користування вказаною квартирою, так як згідно ст. 65 ЖК України - наймач вправі в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним. вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, додатково пояснивши, що позивач познайомилася з [PERSON] ще в 1998 році, і з того часу в них були близькі стосунки, а у січні 2010 року вона переїхала до нього в квартиру [ADDRESS], де вони і проживали як чоловік і дружина, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, не вона, не покійний у зареєстрованому шлюбі з іншими особами не перебували, хто така [PERSON] вона не знає, оскільки ніколи її не бачила протягом 15 років, просять позов задовольнити. Суд ухвалив справу розглядати в заочному режимі без участі відповідача, яка без поважних причин у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце судового засідання через оголошення в пресі, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті Заслухавши позивача та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що відповідно до довідки ЛКП «Сяйво» від 30.07.2015 року в квартирі [ADDRESS], яка складається з двох кімнат, загальною площею 41,7 кв.м., та яка належить міськжитлофонду, було зареєстровано дві особи: [PERSON] та [PERSON] /а.с.7/. Як убачається з акту ЛКП «Сяйво» [PERSON] не проживає у зазначеній квартирі на протязі багатьох років /а.с.9/. [PERSON] помер у 2012 році та був похований 19.12.2012 року на 45-д полі Голосківського кладовища, що підтверджується довідкою ЛКП «Виробничо-обрядовий комбінат обрядових послуг» від 21.07.2015 року № 347 та довідкою міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції № 6027/04-06 від 25.09.2015 року /а.с.8,33/. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повністю підтвердили той факт, що [PERSON] та [PERSON] в період часу з січня 2010 року по [INFO] року проживали однією сім'єю в квартирі [ADDRESS], вели спільне господарство, мали спільний бюджет, їх всі вважали чоловіком та жінкою. З наданих суду квитанцій про сплату комунальних послуг за квартирі [ADDRESS], вбачається, що позивач постійно сплачувала і продовжує сплачувати квартплату та комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] як при житті [PERSON], так і після його смерті /а.с.22-25/. За таких обставин, у судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в період часу з січня 2010 року по [INFO] року проживали однією сім'єю як чоловік і дружина в квартирі [ADDRESS], мали спільний бюджет, були пов'язані спільним побутом, придбавали продукти харчування, побутову хімію тощо, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, щодо утримання зазначеної квартири. Як убачається з пояснення учасників судового процесу та паспортних даних позивача та покійного [PERSON] /а.с.5,6/ в зареєстрованому шлюбі в період спільного проживання ані [PERSON], ані [PERSON] не перебували. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» в пункті 6 судам було роз'яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Таким чином, позивач, яка постійно, протягом тривалого часу проживала однією сім'єю з [PERSON] як чоловік і дружина в квартирі [ADDRESS], в якій останній був зареєстрований за місцем проживання, зазначена квартира є постійним місцем проживання позивача, а інший мешканець квартири [PERSON] фактично висловила свою мовчазну згоду на вселення позивача у вказану квартиру, оскільки отримати іншої згоди, зокрема і письмової, від [PERSON] не було можливості через її тривалу відсутність у зазначеній квартирі, і тому суд приходить до висновку, що позивач має право на користування зазначеної квартирою і після смерті [PERSON], а беручи до уваги, що в позивача виникли певні труднощі при оформленні договору найму на вказану квартиру, то її право на користування зазначеним житлом підлягає захисту в судовому порядку. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved