Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Львівське комунальне підприємство «Цитадель-Центр», Львівська міська рада, про виселення, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. Будинок №23 на вул.Коперніка перебуває у віданні ЛМР на обслуговуванні ЛКП «Цитадель-Центр». Згідно додатку №1 до рішення виконавчого комітету ЛМР №58 від 18.02.1999 року «Про відомчий готель Львівської міської ради» квартира №7 на вул.Коперніка, 23 була включена у перелік приміщень, що становлять відомчий готель ЛМР. 06.09.2012 року рішенням ВК ЛМР №609 визнано рішення №58 таким, що втратило чинність, і на його виконання ЛМР звернулася до Галицького районного суду м.Львова з позовом про виселення. Однак у звязку із тим, що у будинку №23 на вул.Коперніка у м.Львові на третьому поверсі знаходилося дві квартири під номером 7, у задоволенні позову ЛМР було відмовлено. У свою чергу, 05.05.2014 року головою ГРА ЛМР прийнято розпорядження №150 «Про присвоєння квартирного номера», за результатами виконання якого, утворено дві самостійні квартири під номерами 7 та 7а. Оскільки квартира №7а на вул.Коперніка, 23 у м.Львові самовільно зайнята відповідачами [PERSON], [PERSON], які не бажають добровільно покинути її, позивач покликаючись на ст.ст.61,116 ЖК Української РСР просить суд виселити [PERSON], [PERSON] та їхню доньку з квартири №7а у будинку №23 на вул.Коперніка у м.Львові та стягнути з відповідачів судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, з підстав викладених у письмових запереченнях та доповненнях до заперечення. Крім того просить суд застосувати строк позовної давності, покликаючись на те, що згідно розпорядження ЛМР №323 від 29.08.2001 року [PERSON] вселено в спірне приміщення до 01.08.2002 року і саме з даного моменту слід рахувати строк звернення до суду, однак позивач подав вказаний позов лише 01.08.2014 року. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи. Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе слухати справу у відсутності представників третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок №23 на вул.Коперніка у м.Львові перебуває у відданні Львівської міської ради. Згідно додатку №1 до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №58 від 18 лютого 1999 року «Про відомчий готель Львівської міської ради» (а.с.3) квартира №7 на вул.Коперніка, 23 була включена у перелік приміщень, що становлять відомчий готель ЛМР. Однак 06 вересня 2012 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення №609 (а.с.4) «Про втрату чинності рішення виконавчого комітету від 19.02.1999 року №58». Крім того, вирішено звернутися до суду щодо звільнення самовільно зайнятої квартири №7 на вул.М.Коперника, 23 (п.2.1). Розпорядженням Галицької районної адміністрації №150 від 05 травня 2014 року (а.с.9) присвоєно квартирі №7 на вул.Коперніка, 23, яка складається з двох житлових кімнат площею 35,6 кв.м., кухні пл.5,3 кв.м., суміщеного санвузла пл. 2,3 кв.м., коридору пл.2,9 кв.м., балкону пл.0,8 кв.м. квартирний номер 7а. Квартирі №7 на вул.Коперніка, 23, яка складається із двох житлових кімнат площею 35,0 кв.м, кухні площею 5,2 кв.м., суміщеного санвузла пл. 3.1 кв.м., коридорами пл.6,9 кв.м. + 3,0 кв.м. співвласниками якої є [PERSON] та [PERSON] залишити квартирний номер 7. 03 червня 2014 року [PERSON] та [PERSON] попереджено про звільнення самовільно найнятої квартири №7а на вул.Коперніка, 23 у м.Львові (а.с.10). 15 липня 2014 року ЛКП «Цитадель-Центр» складено акт про те, що в квартирі №7а на вул.Коперніка, 23 у м.Львові самовільно проживає [PERSON], [PERSON] з донькою, на попередження не реагують, квартири не звільняють (а.с.11). Як встановлено матеріалами справи відповідачами [PERSON] та [PERSON] у судовому порядку оскаржувалося розпорядження ГРА ЛМР №150 «Про присвоєнання квартирного номера», однак Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 29 вересня 2016 року (а.с.170-173) касаційну скаргу ГРА ЛМР задоволено. Вирішено скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2015 року, а постанову Галицького районного суду м.Львова від 15 травня 2015 року залишено в силі. Судом встановлено, що ГРА ЛМР, приймаючи розпорядження №150 від 05 травня 2014 року «Про присвоєння квартирного номера», діяла правомірно. Згідно ст.58 Житловий кодекс Української РСР підставою для вселення у вільне житлове приміщення є ордер. На підставі ордера на жиле приміщення укладається в письмовій формі договір найму житлового приміщення (ст.61). Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. У судовому засіданні встановлено, що у відповідачів відсутній ордер на житлове приміщення, зокрема квартиру №7а на вул.Коперніка, 23 у м.Львові, також відсутній договір найму жилого приміщення, що свідчить про самовільне використання ними вказаної вище квартири. Відповідно до ч.3 ст.116 Житловий кодекс Української РСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, оскільки відповідачами самовільно зайнято квартиру №7а на вул.Коперніка, 23 у м.Львові без ордеру чи договору найму житлового приміщення, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає задоволенню. Поряд з тим, покликання представника відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду не відповідає фактичним обставинам справи з огляду на наступне. Рішенням ВК ЛМР №609 від 06.09.2012 року "Про втрату чинності рішення виконавчого комітету від 19.02.1999 №58" вирішено звернутися ГРА ЛМР до суду щодо звільнення самовільно зайнятої квартири №7 на вул.М.Коперника, 23. На виконання вказаного вище рішення ГРА ЛМР 01.08.2014 року звернулася до Галицького районного суду м.Львова з позовом. Згідно п.4.5.1. Положення про Галицьку адміністрацію ЛМР від 06.01.2012 року №04, яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин, до повноважень ГРА ЛМР належить звернення у встановленому порядку до судових органів із позовними заявами, скаргами щодо справ про виселення громадян із жилих приміщень, у яких вони незаконно проживають. Відповідно до ч.1 ст.165 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності дост.ст.257, 261 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу яка його порушила. Як було встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, позивач дізнався про порушення права 06.09.2012 року з моменту винесення рішення ВК ЛМР №609, він реалізував своє право на звернення до суду 01.08.2014 року, тобто в межах строку позовної давності.

Outcome: approved