Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, уточнивши його (а.с. 51-52) та вказуючи, що з позивачем він перебував в зареєстрованому шлюбі, згідно з рішенням суду від 19.09.2014 року шлюб розірвано, в період шлюбу з відповідачем нажито спільне майно, просить визнати домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя та визнати за кожним право власності на 1/2 його частину. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, позивач пояснив, що в шлюбі з відповідачем за спільні сумісні кошти вони придбали домоволодіння, мають дітей, яким він допомагає, купує речі, одяг, він працює, в нього була травма, інвалідність, офіційно згідно з рішенням суду він сплачує аліменти на утримання дітей, в подальшому свою частку в домоволодінні хоче оформити на дітей. Відповідач та представник відповідача проти позовних вимог про визнання домоволодіння спільною сумісною власністю не заперечують, визнають, що спірне домоволодіння придбано в шлюбі за спільні сумісні кошти, але заперечують проти визнання за кожним по 1/2 частині, відповідач просить визнати за нею право власності на 4/5 частки домоволодіння, оскільки з відповідачем проживають троє малолітніх дітей, 2002, 2007 та [INFO], які знаходяться на її утриманні, відповідач отримує аліменти лише 724 грн. на місяць, позивач має велику заборгованість по сплаті аліментів, також з 01.04.2014р. в інтересах сім'ї було отримано кредит в розмірі 5390, 47 грн. (а.с. 38-39) Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в шлюбі, що зареєстрований 22 лютого 2002 року виконавчим комітетом Новоселівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 02 (а.с. 13). Шлюб розірвано відповідно до рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2014 року (а.с. 41-43). Під час шлюбу було придбано домоволодіння по вул. Миру, буд. 13 в с. Новоселівка Широківського району Дніпропетровської області, що складається з житлового будинку А-1, загальною площею 42,6 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м., з надвірними будівлями: літня кухня Б, сарай В., навіс Г, погріб Д, вбиральня Є, № 1 огорожа, №2 ворота, № 3 огорожа, 1 замощення. Згідно з договором купівлі-продажу від 27.12.2006 року, витягом про реєстрацію права власності від 31.01.2007р., відомостями Криворізького БТІ домоволодіння зареєстровано за відповідачем [PERSON] (а.с. 5-10, 89). Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 14-16). Відповідач та малолітні діти зареєстровані в спірному домоволодінні (а.с. 17). Позивач зареєстрований за іншою адресою відповідно до довідки (а.с. 54). Відповідач [PERSON] працює, отримує заробітну плату, з 01.04.2014р. отримувала кредитні кошти в ПАО КБ "ПриватБанк" , в 2015 році отримувала соціальну допомогу як малозабезпечена сім'я (а.с. 55-59, 72, 119). Позивач [PERSON] працює, з його заробітної плати утримуються аліменти, має заборгованість по сплаті аліментів, яка частково погашається (а.с. 120). Суд приходить до висновку, що домоволодіння № 13 по вул. Миру в с. Новоселівка Широківського району Дніпропетровської області нажите подружжям [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу згідно з договором купівлі-продажу, джерелом його набуття є спільні сумісні кошти, що визнано сторонами, тому спірне домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя . Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку(доходу), вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Як роз'яснив Верховний Суд України в п. 30 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, судами при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 Сімейного кодексу України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Відповідачем не надано суду доказів існування підстав для збільшення її частки в спільному майні подружжя, не доведено належними і допустимими доказами, що розмір аліментів, які діти одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, позивач працює, з його заробітної плати у встановленному рішенням суду розмірі утримуються аліменти, частково погашається заборгованість по сплаті аліментів, крім того, відповідач має право подати до суду позов про збільшення розміру аліментів у випадках, передбачених законом. Також не може бути підставою для збільшення частки відповідача в праві спільної сумісної власності на спірне домоволодіння отримання відповідачем кредитних коштів 01.04.2014р., оскільки позивач не визнає використання отриманих коштів в інтересах сім'ї, а відповідних доказів відповідно до ст. 60 ЦПК України суду відповідачем не надано, в рішенні суду про розірвання шлюбу зазначено, що сторони припинили подружні відносини у липні 2014 року, спільне господарство не ведуть. Крім того, у подружжя, \~окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України зробленого у цивільній справі № 6-55цс13 від 19.06.2013 року, договір укладений одним із подружжя, створює обовязки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сімї, а одержане за цим договором майно фактично використане на задоволення потреб сімї. Договір, що укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сімї, а на інші потреби, не створює обовязків для іншого з подружжя. Крім того, вимоги відповідача про визнання за нею права власності на 4/5 частки спірного домоволодіння не можуть бути задоволені , оскільки відповідного зустрічного позову не заявлено, згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог, відповідачем надані лише письмові заперечення, що є письмовими поясненнями відповідача, які відхиляють або спростовують вимоги позивача, а не позовом. Аналізуючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обгрунтовані, доведені та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 69-71 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved