Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила позбавити відповідача - [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, на користь особи, яка у подальшому буде здійснювати догляд за дітьми. В обґрунтування вимог позивач вказала, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відомості про батька дітей у свідоцтвах про народження записані відповідно до ст. 135 СК України. Проте, діти проживають з позивачем, яка є їх бабусею, утримує, створює належні умови виховання для дітей, купує одяг, взуття та інші речі для нормального розвитку. Відповідач не забезпечує дітей необхідним здоровим харчуванням, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, постійними скандалами і вживанням алкоголю негативно впливає на дівчаток. Позивач зазначила, що були неодноразові випадки, коли відповідач з'являлась до школи та дитсадку дівчат у нетверезому стані. В судових засіданнях за її участі позивач підтримувала позовні вимоги, вподальшому надала заяву про проведення розгляду справи без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судові засідання не з'являлась, про час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом направлення судових повісток за адресами реєстрації та фактичного місця проживання проте, судові повістки повернулись на адресу суду не врученими адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Від представника третьої особи - [PERSON] надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. До заяви також додав висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача та третьої особи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] є матірю неповнолітніх - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, відомості про батьків [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Згідно відміток у паспорті [PERSON], серії [NUMBER] [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON] Зі змісту листа директора Житомирської міської гімназії №3, де навчається [PERSON], вбачається, що протягом двох з половиною років до гімназії дівчинку вчасно приводить та забирає бабуся - [PERSON] Вона постійно слідкує, щоб дитина була охайно вдягнена, нагодована, цікавиться її навчанням, вихованням, ходить на батьківські збори. Мати дівчинки - [PERSON] не займається належним чином дитиною, в 2017-2018 навчальному році жодного разу не цікавилась дитиною, не відвідувала батьківські збори. Згідно довідки про склад сімї від 21.08.2018 року №04/08, виданої ОСББ «Покровська 20-а» [PERSON] та [PERSON] проживають разом зі своєю бабусею - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 13.07.2018 року за №727 затверджено висновок, відповідно до якого виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Крім того, в судовому засіданні 11.05.2018 року було допитано свідка [PERSON], яка є дочкою [PERSON] Свідок пояснила, що діти проживають разом з [PERSON], відповідач за дітьми не доглядає, не піклується про їх, вживає спиртні напої та на батьківські збори до дітей не ходить. Згідно статей 3, 18 Конвенції Про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року № 780-Х11 (далі - Конвенція) незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до частин 3, 4 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. З урахуванням досліджених доказів, обставин справи, суд дійшов висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків стосовно неповнолітніх дітей, що є її обов'язком, а тому суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Крім того, за правилами частин 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (Частини 1, 2 ст. 27 Конвенції). Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, на підставі норм Сімейного кодексу України з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини доходіввідповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до ст. 141 ЦК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1409,60 грн. (дві позовні вимоги немайнового характеру).

Outcome: approved