Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідачки про стягнення боргу за договором позики, обґрунтовуючи їх тим, що 01 вересня 2014 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики, що підтверджується письмовою розпискою, за яким відповідачка отримала у борг гроші в сумі 5000,00 дол. США, які зобов'язувалася повернути до 01.05.2017 року, але станом на момент звернення до суду відповідачка борг не повернула. Станом на 30.08.2017 року офіційний курс гривні до долара США є 1 дол. США=25,44 грн., отже сума боргу в гривнях становить 127850,00 грн. Оскільки в добровільному порядку відповідачка борг не повертає, тому з останньої позивач просить стягнути заборгованість за договором позики в загальній сумі 127850,00 грн. та судовий збір в сумі 1278,50 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, при цьому вказуючи, що проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідачки не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з»явилася по невідомій суду причині про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, від неї до суду не надійшло повідомлення про причини неявки в судове засідання, тому у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд, зі згоди позивача ухвалює у справі заочне рішення. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступних підстав. Відповідно до змісту ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повина довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 статті 11 вказаного Кодексу визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином та у строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а також інших актів законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладений з моменту передачі грошей. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачкою 01 вересня 2014 року було укладено договір позики, згідно якого відповідачка [PERSON] отримала від позивача [PERSON] в позику гроші в сумі 5000,00 (п»ять тисяч) доларів США, з терміном повернення до 01.05.2017 року, що підтверджується письмовою розпискою, яку позичальниця [PERSON], склала та підписала особисто, що було встановлено в судовому засіданні, та оригінал якої міститься в матеріалах справи. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до змісту ст.192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Згідно змісту ст.524 ЦК України зобов"язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Наявність у позивача розписки про отримання відповідачкою позики та відсутність доказів, які б могли свідчити про повне чи часткове виконання останьою як позичальницею своїх зобов'язань за вказаним договором, є підставою для задоволення судом позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором позики в повному обсязі. З довідки Національного банку України від 30.08.2017 року, отриманої з API сторінки встановлено, що офіційний курс гривні щодо долара США станом на 30.08.2017 року складає 2544,26 грн. за 100 доларів США (а.с.8-9). Враховуючи вищевикладені обставини та те, що факти викладені в позовній заяві щодо невиконання зобов"язання відповідачкою за договором позики знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає можливим задовольнити позов, стягнувши з відповідачки [PERSON] на користь позивача заборгованість в загальній сумі 127850,00 грн. (сто двадцять сім тисяч 850 грн.) за договором позики від 01.09.2014 року. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в загальній сумі 1278,50 грн.

Outcome: approved