Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовував тим, що [INFO] в с. Бобине Путивльського району помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку, загальною площею 1,465 га, яка складається з двох земельних ділянок площею 0,3879 га і 1,0771 га на території Бобинської сільської ради Путивльського району, яка належала померлому на підставі державного акту серії [NUMBER] від 20.09.2002. Будучи спадкоємцем за заповітом, позивач прийняв спадщину у строк, визначений рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 09.03.2017 (спадкова справа № 141/2017 від 16.05.2017), отримав свідоцтво про право на спадщину на окреме спадкове майно, яким є земельна ділянка площею 0,3879 га, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 1,0771 га нотаріусом було відмовлено у зв'язку з невідповідністю місцезнаходження цієї земельної ділянки в державному акті на право приватної власності на землю та у витягу з Державного земельного кадастру про цю земельну ділянку. Посилаючись на зазначене, просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, площею 1,0771 га, з кадастровим № [NUMBER], надану для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Октябрської сільської ради Путивльського району Сумської області. Витрати по справі просив покласти на нього. Позивач у підготовче засідання не з'явився, надав на адресу суду письмову заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позов підтримав. Відповідачі у підготовче засідання не з'явилися, надали суду письмові заяви, в яких справу просили слухати за їх відсутності, позов визнали. Про правові наслідки такого рішення обізнані. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на матеріали справи, [INFO] в с. Бобине Путивльського району Сумської області помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина. Як спадкоємець за заповітом позивач прийняв спадщину у строк, визначений рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 09.03.2017 (спадкова справа № 141/2017 від 16.05.2017). До спадкового майна входить земельна ділянка загальною площею 1,465 га, яка складається з двох земельних ділянок площею 0,3879 га та 1,0771 га на території Бобинської сільської ради Путивльського району, яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 20.09.2002. Позивач отримав свідоцтво про право на спадщину на окреме спадкове майно, яким є земельна ділянка площею 0,3879 га, але в оформленні спадкових прав на земельну ділянку площею 1,0771 га нотаріусом було відмовлено у зв'язку з невідповідністю місцезнаходження цієї земельної ділянки, вказаного в державному акті на право приватної власності на землю та витягу з Державного земельного кадастру про цю земельну ділянку, що видно з листа нотаріуса від 11.06.2018. У той же час, згідно даних витягу з Державного земельного кадастру від 08.06.2018 на підставі державного акту серії [NUMBER] від 20.09.2002 [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 1,0771 га, з кадастровим № [NUMBER], розташованої на території Октябрської сільської ради Путивльського району Сумської області, наданої для ведення особистого селянського господарства. Пунктами 9-10 розділу VII Закону "Про Державний земельний кадастр" визначено, що державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки до 01.01.2013 року. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 15 цього ж Закону до Державного земельного кадастру включаються відомості про земельні ділянки, зокрема місце її розташування та опис меж. Відповідно до ч.1 ст. 21 цього ж Закону відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами ч.1 ст. 1225 цього ж Кодексу право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням цільового призначення. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Беручи до уваги наведені положення закону та відсутність можливості у спадкоємця оформити спадщину в позасудовому порядку, суд вважає, що таке визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому може бути прийняте. З урахуванням відповідного клопотання позивача, понесені ним витрати судом не розподіляються. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved