Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що 27.10.2001 року вони з відповідачем уклали шлюб, зареєструвавши його у відділі реєстрації актів громадянського стану Козятинського районного управдіння юстиції Вінницької області за актовим записом № 154. Від спільного проживання у них народився син - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Причиною розлючення стало те, що вони мають різні погляди на сімейне та шлюбне життя, шлюб носить формальний характер і збереження його неможливе. В підготовче засідання позивачка не з'явилась, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач в підготовче засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Згідно ч. 3ст. 200 ЦПК Україниза результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з'явились до суду. Судом встановлено, що 27.10.2001 року сторони уклали шлюб, зареєструвавши його у відділі реєстрації актів громадянського стану Козятинського районного управління юстиції Вінницької області, за актовим записом №154, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-АМ №070003 (а.с.6). Від цього шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає із відповідачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою центру надання адміністративних послуг від 13.07.2018 року (а.с.8). Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає можливим прийняти визнання позову відповідачем та шлюб між сторонами розірвати , і бере до уваги той факт, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведеться, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх дитини. Після розірвання шлюбу у відповідності до вимог частини 8 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України позивачці залишити прізвище отримане після реєстрації шлюбу "Берегович". Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved