Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він з 2010 року працював в Обласному комунальному вищому навчальному закладі «Дніпропетровський театрально-художній коледж» на посаді викладача майстерності актора за сумісництвом. Наказом №54 від 16.06.2014 року він був звільнений з займаної посади. Вважає, що його звільнення незаконне, не зазначена жодна з підстав припинення трудового договору та не зазначено жодної обставини для звільнення. Позивач, разом з тим, вважає, що строк для звернення до суду ним пропущений з поважних причин, оскільки він не був ознайомлений з наказом про звільнення своєчасно, а дізнався про порушення свого права лише 29.08.2014 року під час педагогічної наради. Просить поновити процесуальний строк на звернення до суду, визнати наказ №54 від 16.06.2014 року про звільнення незаконним, поновити його на посаді викладача майстерності актора у Обласному комунальному вищому навчальному закладі «Дніпропетровський театрально-художній коледж» та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючи на обставини, викладені в позові. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог та посилався на те, що позивач був прийнятий на роботу за сумісництвом на час навчального 2013-2014 років, з 02.09.2013 року по 27.06.2014 року, тобто на визначений строк. У зв'язку із закінченням строкового трудового договору його було звільнено, про що винесений наказ №54 від 16.06.2014 року, та виплачені всі належні суми при звільненні. Порушень при звільненні позивача із займаної посади не було, наказ про звільнення винесений правомірно, тому в задоволенні його позовних вимог слід відмовити. Разом з тим, представник відповідача зазначив, що позивачем пропущено строк для звернення до суду за захистом порушеного права без поважних на те причин. Заслухавши осіб, які приймають участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, 30.08.2013 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про прийняття його на роботу за сумісництвом викладачем майстерності актора з 02.09.2013 року. 30.08.2013 року наказом №46а Обласного комунального вищого навчального закладу «Дніпропетровський театрально-художній коледж» позивача було прийнято на роботу із зайняттям посади викладача майстерності актора за сумісництвом з 02.09.2013 року по 27.06.2014 року(а.с.43). Наказом №54 від 16.06.2014 року [PERSON] був звільнений із займаної посади з 27.06.2014 року(а.с.4). Наказом №171 від 13.10.2014 року відповідачем було внесено зміни щодо юридичної підстави звільнення та зазначено підставу звільнення п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, тобто закінчення строку трудового договору. Згідно з п.2 п.1 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Відповідно до ч.1 ст.253 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. До посилань представника відповідача на те, що трудовий договір є строковим, суд відноситься критично, оскільки позивач в своїй заяві від 30.08.2013 року про прийом на роботу не визначав строку, на який просить прийняти його на роботу та з наказом №46а про прийняття на посаду від 30.08.2013 року, в якому відповідач самостійно визначив строк закінчення дії трудового договору, не був ознайомлений, що також не заперечував представник відповідача в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи, що позивач та відповідач не укладали трудового договору за обоюдною згодою з визначенням певного терміну його дії, суд вважає, що трудовий договір, що укладений між позивачем та відповідачем 30.08.2013 року, не є строковими, а тому звільнення позивача у зв'язку із закінченням строку трудового договору та наказ №54 від 16.06.2014 року про звільнення є незаконними. Оскільки звільнення позивача проведено з порушенням норм трудового законодавства, тому в розумінні ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ч.2 ст.253 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Середній заробіток позивача на момент звільнення, розрахований за правилами ч.4 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, виходячи з установленого йому посадового (місячного)окладу, вказаного в особовому рахунку ТК-0001083(а.с.20), і складає середньомісячний заробіток в розмірі 1174 грн. 62 коп., середньоденний - 38 грн. 51 коп. Вимушений прогул позивача на час ухвалення рішення склав 5 місяця і 24 робочих днів, тоді компенсація підлягає оплаті відповідачем в сумі 6 797 грн. 34 коп., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. В судовому засіданні встановлено, що позивач не був ознайомлений під особистий підпис з наказом №54 від 16.06.2014 року про звільнення, що не заперечував представник відповідача. Разом з тим встановлено, що позивач продовжував працювати у відповідача та 29.08.2014 року був присутній на педагогічній нараді, 01.09.2014 року присутній на проведенні заходів, присвячених початку нового навчального року, після чого і дізнався про своє звільнення, що підтвердили свідки в судовому засіданні. Таким чином, позивачем не пропущений місячний строк, встановлений законодавством, на звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки він дізнався про порушення свого права лише 01.09.2014 року, а до суду з позовом звернувся 30.09.2014 року, тобто без порушення процесуального строку для звернення. Відповідно ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved