Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, який обґрунтувала тим, що 02.12.2005 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] За час перебування у шлюбі у них народилось двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак, за спливом часу сімейне життя у них не склалось, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини на її переконання не має, оскільки як у неї, так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем та протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги один до одного. Вважає подальше спільне життя як подружжя неможливим, фактично сімя розпалась і за таких обставин ніякого примирення між ними бути не може, а збереження шлюбу буде суперечити як її інтересам, так і інтересам дітей. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, визначити місце проживання обох дітей разом з нею, та після уточнення позову додатково просить надати дозвіл на виготовлення на дітей проїзних документів і їх вивіз за кордон у Польщу без згоди батька на протязі трьох років. Відповідач [PERSON] в свою чергу подав зустрічний позов в якому просить визначити місце проживання обох дітей разом з ним, обґрунтувавши його тим, що у нього є можливість забезпечити необхідні умови проживання і нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові та моралі, матеріальної забезпеченості. Він має можливість відводити дітей до школи та дитячого садочка, займатися з ними вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про них. З часу, коли його дружина забирала меншого сина [PERSON], то перешкоджала йому спілкуватись з сином. Його стан здоровя дозволяє займатись вихованням дітей та забезпечити їм достойні умови проживання та розвитку. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала у повному обсязі і просила його задовольнити з підстав наведених в позовних заявах. Проти зустрічного позову заперечувала і просила відмовити в його задоволенні, зазначивши, що дітей з матірю розєднувати не можливо, відповідач самовільно забрав їх з Польщі без її відома і на даний час не дає можливості спілкуватись із старшим сином. Відповідач по первісному позову і позивач по зустрічному позову [PERSON] проти первісного позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні і просив задовольнити його зустрічний позов з підстав наведених у ньому та просив визначити місце проживання обох дітей разом з ним. Представник третьої особи служби у справах дітей Сумської міської ради [PERSON] підтримала первісний позов і пояснила, що службою у справах дітей було проведено обстеження умов проживання позивачки в м.Суми та відповідача. Умови задовільні. Також було проведено спілкування з обома дітьми, в ході якого старший син [PERSON] більше схиляється до батька, оскільки проживає разом з ним, тому з матірю не спілкується, а менший [PERSON] схильний до матері. Тому Служба у справах дітей зробила висновок, що дітей відривати від матері в даному випадку неможливо і потрібно визначити їх місцем проживання разом з матірю, оскільки це буде повністю відповідати їх інтересам. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає за наступних підстав. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 02.12.2005 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, про що 02.12.2005 року Ковпаківським районним у місті Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області було зроблено відповідний актовий запис № 2268. /а.с.6/ Від цього шлюбу позивачка та відповідач мають спільних двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. /а.с.8,9/ Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заявив суду клопотання про надання йому строку для примирення з позивачкою з метою збереження шлюбу і судом його клопотання було задоволено і був наданий строк на примирення, хоча позивачка в категоричній формі заперечувала проти цього. Після спливу строку на примирення, сторони повідомили, що примирення не відбулось і позивачка продовжувала наполягати на розірванні шлюбу. Відповідач повідомив суду, що він сам не вчиняв дій щодо примирення, а чекав таких дій з боку позивачки, оскільки вважає її винуватою у припиненні шлюбних відносин, однак вона таких дій не вчиняла, тому примирення не відбулось, хоча він і на час постановлення рішення суду чекає, що позивачка все ж таки змінить свою позицію заради дітей. З цього, суд робить висновок, що після надання строку на примирення, відповідач принципово не вчиняв ніяких дій, які б могли привести до примирення, оскільки у всьому звинувачував позивачку і чекав, що вона сама повинна примиритись з ним. А позивачка, весь час судового розгляду справи наполягала на розірванні шлюбу, категорично заперечувала проти строку на примирення, наводячи відповідні мотиви. Крім того, із наданих позивачкою довідки з поліції Польщі та медичного закладу вбачається, що перебуваючи в Польщі, в січні місяці 2017 року, відповідач застосовував до позивачки фізичну силу, внаслідок чого вона зверталась до поліції Польщі та медичного закладу для отримання необхідної медичної допомоги. /а.с.62-64/ Таким чином, суд доходить висновку, що відносини, які склались і існують на даний час між позивачкою та відповідачем свідчать про те, що їх сімя фактично розпалась, оскільки вони протягом тривала часу проживають окремо, не вчиняють ніяких дій щодо примирення, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а також інтересам їхніх дітей з огляду на сварки батьків у їх присутності, що має істотне значення, тому за таких обставин суд дійшов висновку про необхідність розірвання шлюбу. У відповідності з вимогами ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. В даному випадку позивачка та відповідач не дійшли згоди щодо того, з ким будуть проживати їх малолітні діти, тому вирішуючи даний спір суд виходить з наступного. У судовому засіданні було встановлено і підтверджено як позивачкою, так і відповідачем, декілька років назад, позивачка та відповідач прийняли рішення і переїхали працювати до Польщі, а їхні діти ходили, старший син в перший клас, а менший в дитсадок в Польщі. В лютому місяці 2017 року, відповідач без згоди і без повідомлення позивачки про свої наміри, самовільно забрав обох дітей і повернувся з ними в Україну, в м.Суми. Як він зазначив суду причиною цьому стало непорозуміння з позивачкою щодо шлюбних відносин. Судом також було встановлено, що після повернення в Україну старший син [PERSON] в школу пішов в 1-а клас школи № 20 в м.Суми з 03.04.2017 року, а менший син до дитячого садка не пішов. На даний час син [PERSON] продовжує навчання у 2-му а класі школи № 20 в м.Суми, а менший [PERSON] виховується у дитячому садочку Райдуга в м.Суми. На підтвердження своїх вимог щодо визначення місця проживання дітей, відповідач надав суду ряд чеків про придбання продуктів харчування, дитячого одягу, вивчення Української мови, на підтвердження своїх витрат на виховання та утримання дітей. З приводу цих доказів суд зазначає, що відповідач самовільно і без згоди матері забрав дітей з Польщі і перевіз їх в Україну, тим самим самовільно визначивши їх місце проживання із собою, тому за таких обставин обовязок щодо їх утримання та виховання покладався на нього. Крім того, суд також вважає за необхідне зазначити, що коли позивачка та відповідач за взаємною згодою переїхали працювати в Польщу, то їхній старший син [PERSON] навчався в 1-му А класі початкової школи № 175 у Варшаві, а менший син виховувався у Варшаві в приватному дитячому садку Мотилєк 3, а з лютого місяця 2017 року коли відповідач самовільно перевіз їх в Україну, діти перестали ходити до школи та дитячого садка, що підтверджується відповідними довідками. /а.с.33-36/ Позивачка [PERSON], як раніше, так і на даний час має в м.Варшаві, Польща постійне місце роботи і заробітку, співпрацює з Фондом на підставі цивільно-правового договору та має заробітну плату 2000 злотих на місяць. /а.с.37; 134-136/ Крім того, позивачка отримувала і буде отримувати щомісячну фінансову допомогу по догляду за дитиною у розмірі 1000 злотих на місяць. /а.с.139-144/ Також, позивачка має в м.Варшаві банківські рахунки, на яких маються відповідні грошові вклади, що підтверджується банківською довідкою. /а.с.145/ Позивачка також забезпечена житлом в м.Варшаві згідно договору оренди, де вона буде проживати разом з дітьми. /а.с.105-107/ Таким чином, на підставі наведених доказів суд доходить висновку, що позивачка матеріально забезпечена особа і зможе утримувати двох своїх малолітніх синів, у тому числі забезпечена житлом, як в м.Сумах, так і в м.Варшаві де може проживати разом з дітьми. Згідно висновку служби у справах дітей Сумської міської ради, який суд повинен враховувати при вирішені даного спору, служба дійшла висновку про визначення місця проживання обох дітей з матірю. /а.с.150/ Відповідно до Декларації прав дитини прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН\~від\~20\~листопада 1959\~року Принцип 6 зазначено, що … малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матірю. В даному випадку відсутні будь-які виняткові обставини, які б могли стати причиною розлучення дітей з матірю, а відповідачем не надано жодних доказів про існування таких обставин, оскільки позивачка на обліках у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, негативних характеристик на її адресу ніким, у тому числі відповідачем надано не було, вона матеріально забезпечена особа і має постійне місце проживання як в м.Сумах, так і в Польщі. Крім того, згідно пунктів 1 і 2 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя… Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Хант проти України» в п.54 зазначив: Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Враховуючи практику ЄСПЛ, Декларацію прав дитини, Конвенцію про права дитини, а також сімейне законодавство України суд доходить висновку, що дотримуючись справедливої рівноваги між інтересами дітей та батьків, надаючи особливу увагу найважливішим інтересам обох дітей, які за своєю природою та важливістю переважають над інтересами батьків, а також задекларованих прав дітей щодо нерозручення з матір'ю, суд доходить висновку про необхідність залишення обох дітей з матір'ю. Роз'єднувати дітей, залишивши старшого сина [PERSON] з батьком, а меншого [PERSON] з матір'ю буде не гуманним та не доцільним і буде суперечити їхнім інтересам. Цей факт визнав і сам відповідач зазначивши в своєму зустрічному позові, що роз'єднання дітей не гуманне і недоцільне. Оскільки суд дійшов висновку, щодо визначення місця проживання дітей з матірю, то суд одночасно повинен вирішити питання і щодо надання дозволу на виготовлення проїзних документів та дозволу на вивіз дітей за кордон у Польщу, за місцем роботи їх матері без згоди батька. Згідно ч. 2\~ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"\~оформлення проїздного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти надання дозволу на виготовлення проїзних документів та виїзду дітей за кордон, зазначаючи, щоб позивачка змінила своє відношення заради дітей і не розривала шлюб. Враховуючи, що суд визначив місце проживання дітей з їх матірю, яка на даний час тимчасово працює і проживає в Польщі, а відповідач не надає свого дозволу на вивіз дітей до Польщі, тому за таких обставин є необхідність у наданні судом дозволу на виготовлення проїзних документів та вивіз дітей до Польщі без згоди батька протягом трьох років, як просить позивачка у своєму позові.

Outcome: approved