Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ позивач звернувся до суду із позовними вимогами до відповідача, третіх осіб про визнання заповіту від 22 січня 2019 року, складеного від імені [PERSON] на користь [PERSON] та посвідченого секретарем Довгопільської сільської ради Михайлюк В.В., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №1, недійсним. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його сестра - [PERSON] , яка проживала в шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] . Спільних дітей у подружжя не було. Він звернувся до нотаріуса із заявою про право на спадщину, де дізнався, що заяву також подав [PERSON] посилаючись на наявність заповіту від 22.01.2019 складеного [PERSON] на його ім`я та посвідченого секретарем Довгопільської сільської ради Михайлюк В.В. Згідно оскаржуваного заповіту, [PERSON] заповіла [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все, що буде належати їй на день смерті. Вважає, що заповіт складений посадовою особою сільської ради з порушенням вимог щодо його форми та процедури складення. Зокрема, покійна [PERSON] на момент складання заповіту була важко хворою та фізично самостійно не могла з`явитися до Довгопільської сільської ради для складання заповіту, а також прочитати його уголос та підписати. При цьому, зважаючи на те, що заповіт складений секретарем сільської ради за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, в ньому відсутня відмітка про те, що такий заповіт прочитаний заповідачем перед його підписанням уголос та підписаний. Крім того складення такого заповіту не відповідало внутрішній волі заповідача, оскільки остання за життя хотіла залишити все своє майно йому та його дітям, відповідач ніколи не доглядав за [PERSON] не допомагав їй. З метою захисту його порушеного права він змушений звернутись із позовом до суду, просить позов задовольнити. Ухвалою від 06.11.2019 прийнято до провадження та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено за правилами загального позовного провадження з стадії підготовчого засідання. На підставі ухвали суду від 16.12.2019 залучено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. Ухвалою суду від 23.01.2020 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду в судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених в позовній заяві, додатково пояснив, що складення оспорюваного заповіту не відповідало вільному волевиявленню заповідача, оскільки [PERSON] ніколи не говорила про намір заповісти своє майно відповідачу, навпаки мала намір заповісти таке позивачу та його дітям. Також відповідач ніколи не доглядав її, не допомагав матеріально. Крім того, оскаржуваний заповіт складений з порушенням п.1.4 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органу місцевого самоврядування, а саме такий складений в приміщенні Довгопільської сілької ради та виготовлений за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, однак заповідач була важкохворою і можливості самостійно з`явитися до сільської ради, вона не могла. Також відсутня вказівка на те, що такий прочитаний заповідачем та підписаний ним. А тому просить визнати заповіт недійсним та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та Довгопільська сільська рада в судове засідання повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, подали заяви від 15.11.2019, якою заявлені позовні вимоги визнали і не заперечили проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Наслідки визнання позову їм відомі та зрозумілі. Розгляд справи просять проводити у їх відсутності. А тому суд вважає, що відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідачів, ухваливши заочне рішення. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні не заперечили проти задоволення позову, вважають, що оскаржуваний заповіт не міг бути складений особисто заповідачем [PERSON] в приміщенні Довгопільської сільської ради, оскільки вона була онкохворою та не могла самостійно пересуватися, а тому є всі підстави для визнання його недійсним. Третя особа приватний нотаріус Верховинського нотаріального округу Мартищук О.Я. в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення представника позивача, третіх осіб, дослідивши подані письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З копії свідоцтва про смерть (а.с.8) вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в с.Полянки, Верховинського району, Івано-Франківської області, про що вчинено актовий запис №4 від 27.02.2019. Встановлено, що 13.08.2019 позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Верховинського районного нотаріального округу Мартищук О.Я. із заявою про прийняття спадщини за законом (а.с.71), на підставі чого нотаріусом заведено спадкову справу №93/19 від 13.08.2019 (зворот а.с.77). Також встановлено, що відповідач [PERSON] 14.08.2019 подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом (а.с.72). Як вбачається з заповіту від 22.01.2019, посвідченого секретарем Довгопільської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області Михайлюк В.В. (а.с.76), [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, а саме все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все, що буде належати їй на день смерті, заповіла сину свого чоловіка [PERSON] , [INFO] , жителю села Полянки. Заповіт вчинено в приміщенні Довгопільської сільської ради, у присутності секретаря сільської ради. Заповіт підписано громадянкою [PERSON] Заповіт зареєстрований в реєстрі за №1. В той же час встановлено, що згідно рішення першої організаційної сесії Довгопільської сільської ради сьомого демократичного скликання Довгопільської сільської ради від 12.11.2015 "Про уповноважену особу по вчиненню нотаріальних дій" (а.с.60) уповноважено секретаря Довгопільської сільської ради Михайлюк В.В. вчиняти нотаріальні дії протягом сьомого демократичного скликання згідно чинного законодавства. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч.2 ст.1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини. Згідно ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Згідно з п.1.1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого 11.11.2011 року № 3306/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 року - перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до ст.37 Закону України «Про нотаріат» - у населених пунктах, де немає державних нотарiусiв, посадовi особи виконавчих комiтетiв сiльських, селищних, мiських Рад народних депутатів вчиняють в тому числі таку нотарiальну дiю, як посвiдчення заповiту. Згідно з вимогами розділу 3 п.1 п.п.1.1.,1.4.,1.6. вищезазначеного Порядку - посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 ЦК України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобов`язана роз`яснити заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України про що зазначається в тексті заповіту. Статтею 1248 ЦК України встановлено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Відповідно до положень ч.1,2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам, відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом(частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Згідно з частиною другою статті 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заінтересованими особи, повноважними пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту. Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України. Отже, заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Відповідно до змісту наведених норм дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Як вбачається зі змісту оскаржуваного заповіту, такий посвідчений секретарем Довгопільської сільської ради Михайлюк В.В. в приміщенні сільської ради. Заповіт підписано громадянкою [PERSON] в її присутності. Особу її встановлено, дієздатність перевірено. З наведеного випливає, що оскаржуваний заповіт був складений заповідачем [PERSON] особисто за допомогою загальноприйнятих технічних засобів та поданий секретарю сільської ради для його посвідчення. Однак як встановлено, що також визнається учасниками судового розгляду, заповідач [PERSON] була важкохворою, прикутою до ліжка, а тому самостійно не могла з`явитися до приміщення сільської ради, тим більше самостійно надрукувати текст оспорюваного заповіту за допомогою загальноприйнятих технічних засобів та надати його на посвідчення. В той же час, оскаржуваний заповіт, в разі його складення на прохання заповідача, секретарем сільської ради за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, згідно вимог п.1.4 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, мав бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що секретарем повинно бути зазначено у заповіті перед його підписом. Однак, оскаржуваний заповіт такої вказівки, не містить. За таких обставин, вбачається, що оскаржуваний заповіт з урахуванням стану здоров`я заповідача, не міг бути самостійно складений заповідачем [PERSON] , що свідчить про те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Враховуючи наведене, оскільки судом встановлено, що при складенні оскаржуваного заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, такий складений із грубим порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а тому оскаржуваний заповіт слід визнати недійсним, а позов задовольнити.

Outcome: approved