Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Згурівського районного суду Київської області з вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що вона з відповідачем [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей, дочок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони проживають окремо, діти залишились з позивачкою. Всі витрати з утримання дітей несе тільки позивачка, відповідач коштів на утримання дітей не надає. Коштів позивачки не вистачає на утримання дочок. Відповідач офіційно працевлаштований та має постій дохід у вигляді заробітної плати. Інших утриманців відповідач не має. Враховуючи вищевикладене, позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1/2 від його щомісячного доходу до досягнення дітьми повноліття, судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась. Представник позивачки - адвокат Косогор О.М. направила до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи у відсутність позивачки, позовні вимоги підтримала повністю. проти постановлення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в судові засідання суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності, відзиву та заперечень проти позову до суду не направив. Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на суд. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення ЕСПЛ у справах «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», «Смірнова проти України»). Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву до суду не подав та позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (копії свідоцтв про народження - а.с.4,5). Діти проживають разом з позивачкою, відповідач проживає окремо (копія довідки про склад сім`ї - а.с.7). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Діти знаходять на повному утриманні позивачки [PERSON] . Доходів позивачки не вистачає для належного забезпечення дитини всім необхідним. Відповідач [PERSON] участі в утриманні дітей не приймає, хоча повністю спроможний надавати кошти на дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при призначенні аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо. П.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей та на нього покладено обов`язок щодо їх утримання до досягнення повноліття, а також невиконання вказаного обов`язку відповідачем в добровільному порядку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж по 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову 24.03.2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, та на підставі ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що при подачі позову позивачка звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved