Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що [INFO] в с. Харівка Путивльського району Сумської області помер її батько - [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] , заповіт від його імені сільською радою не посвідчувався. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] , а також земельна ділянка загальною площею 0,74 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і надвірних споруд (0,25 га) та ведення особистого селянського господарства (0,49 га), передані [PERSON] у приватну власність на підставі рішення 16 сесії 21 скликання Зінівської сільської ради народних депутатів від 28.01.1994 «Про передачу земельних ділянок в приватну власність». Спадщину після смерті [PERSON] прийняла як спадкоємець першої черги за законом шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, але не оформила за життя, його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Харівка Путивльського району Сумської області. Будучи спадкоємцем матері першої черги за законом, позивач прийняла спадщину після її смерті шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на окреме спадкове майно, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок та земельні ділянки нотаріусом позивачу було відмовлено в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно. Посилаючись на зазначене, просила визнати за нею право власності на житловий будинок, загальною площею 54,4 кв. м, житловою площею 41,1 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] , та право на завершення процедури приватизації та здійснення державної реєстрації земельних ділянок: площею 0,25 га, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і надвірних споруд, та площею 0,49 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, розташованих на території Зінівської сільської ради Путивльського району Сумської області, переданих у приватну власність [PERSON] на підставі рішення 16 сесії 21 скликання Зінівської сільської ради народних депутатів від 28.01.1994 «Про передачу земельних ділянок в приватну власність», в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Харівка Путивльського району Сумської області, витрати по справі просила покласти на неї. Позивач в підготовче засідання не з`явилася, надала на адресу суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позов підтримала. Відповідач в підготовче засідання також не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності та позов визнав. Про правові наслідки такого рішення обізнаний. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на матеріали справи, [INFO] в с. Харівка Путивльського району Сумської області померла [PERSON] , мати позивача, після смерті якої відкрилася спадщина. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, прийняла спадщину після її смерті шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на окреме спадкове майно, яким є право на земельну частку (пай) із землі СЗАПТ «Славинь», розташовану на території Зінівської сільської ради Путивльського району Сумської області. До спадкового майна також входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] , а також земельна ділянка площею 0,25 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і надвірних споруд та земельна ділянка площею 0,49 га, надана для ведення особистого селянського господарства, розташовані на території Зінівської сільської ради Путивльського району Сумської області. Вказані житловий будинок та земельні ділянки [PERSON] прийняла як спадкоємець першої черги за законом шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, але не оформила за життя, після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] в с. Харівка Путивльського району Сумської області. При цьому, в оформленні спадкових прав на вказане спадкове майно позивачу було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нього, що видно з постанови нотаріуса від 03.12.2020 № 211/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У той же час, убачається з технічного паспорту від 20.12.2005 та підтверджено даними Зінівської сільської ради Путивльського району Сумської області та Путивльського БТІтаП те, що згаданий будинок садибного типу, загальною площею 54,4 кв. м (житловою площею 41,1 кв. м), побудований у 1949 році, з надвірними спорудами (будівлями), які рахуються за померлим [PERSON] згідно записів погосподарської книги Зінівської сільської ради Путивльського району Сумської області. Право власності на зазначений будинок не реєструвалося. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, передбачалась обов`язкова реєстрація (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції), тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно з п. 3.1. «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Пунктом 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127 (із змінами) визначено, що не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК Української РСР (1963 р.) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Частиною 2 ст. 548 ЦК Української РСР (1963 р.) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР (1963 р.) - спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Таким чином, виходячи з наведених вимог закону та того, що спірний будинок не відноситься до самочинного будівництва та рахується за померлим [PERSON] згідно записів погосподарської книги, тобто входить до спадкової маси, суд дійшов висновку, що позов в цій частині є обґрунтованим, що є підставою для визнання за позивачем права власності на зазначений житловий будинок. Що стосується позовних вимог про визнання права на завершення процедури приватизації та здійснення державної реєстрації земельних ділянокплощею 0,25 га та 0,49 га, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 149 ЦК Української РСР (1963 р.) - власник може вимагати усунення всяких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Частиною 1 ст. 131 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Як вбачається із фотокопії рішення шістнадцятої сесії двадцять першого скликання Зінівської сільської ради Путивльського району Сумської області від 28.01.1994 "Про передачу земельних ділянок в приватну власність" з додатком до нього, вказаним рішенням було передано у приватну власність громадянам, в тому числі і [PERSON] , земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (присадибна ділянка) (0,25 га), а також для ведення особистого підсобного господарства (0,49 га). 01.03.2013 на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було обговорено та взято до відома інформацію про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, відповідно до якого у випадку, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку (п. 3.5. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Таким чином, до позивача, як спадкоємця за законом, переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі і на право на завершення приватизації спірних земельних ділянок та здійснення їх державної реєстрації. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що таке визнання позову відповідачем не суперечить закону, і при цьому не будуть порушені права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати не розподіляються, враховуючи відповідне клопотання позивача.

Outcome: approved