Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 03.04.2018 року мотивуючи тим, що 12.06.2012 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Кредитний договір № б/н, у вигляді заповнення анкети, відповідно до якого відповідач надав йому кредитні кошти в розмірі 4000,00 грн., які були перераховані на платіжну картку - кредитка «Універсальна» та яка була видано йому Банком. Після отримання кредиту Банк не повідомив під який відсоток був наданий кредит, які штрафні санкції у відсотках за невиконання зобов'язань по кредиту, а також не надав засвідчену копію кредитного договору. Під час своєї праці він частково погашав наданий кредит. 08.02.2018 року, після отримання листа від Білоцерківського РВ ДВС він дізнався, що 27.12.2017 року постановою державного виконавця відносно нього відкрито виконавче провадження № 55444436 щодо виконання виконавчого напису № 6078 від 04.07.2017 року, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, про звернення стягнення на грошові кошти в сумі 30 164,89 грн. для задоволення вимог Банку за кредитним договором. 08.02.2018 року він написав заяву до державного виконавця щодо отримання виконавчого провадження. 28.02.2018 року він отримав вказані матеріали і дізнався, що відповідач наполягає стягнути з нього борг по кредиту в розмірі 30 164,89 грн. з яких: основний борг - 2594,76 грн., відсотки - 20 376,56 грн., пеня та комісія - 2900, 00 грн., штраф - 1293,57 грн. та витрати пов'язані з вчинення виконавчого напису в розмірі 3000,00 грн. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, матеріалами нотаріальної справи він вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки відповідно до п.п. 1.1-1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у виконавчому напису приватний нотаріус вказав, що строк, за яких проводиться стягнення складає чотири роки одинадцять місяців дев'ятнадцять днів, а саме з 12.06.2012 року по 31.05.2017 року, тобто після спливу строку стягнення ( позовної давності). Також, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримувала від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, в тому числі штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірним. Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов'язання по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог Банку до боржника. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов'язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому напису зроблено відповідачем одноособово без урахування його думки і позиції та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками Банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача. Отже, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими переліком документів; нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Постановою Пленуму ВСУ від 31.01.1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скагами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» п. 13 роз'яснено, що відповідно до ст. ст. 34, 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. Така правова позиція була викладена також і в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року при розгляді касаційної скарги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню і за участю саме приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, яка вчинила виконавчий напис після спливу строку позовної давності. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред'явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Отже, на підставі документів, наданих відповідачем третій особі із заявою про вчинення виконавчого напису, не можна встановити безспірність вимог, а отже виконавчий напис вчинено з порушенням Закону. Як видно з розрахунку заборгованості, наданого відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису, починаючи з 12 червня 2012 року, мінімальний платіж по Кредиту сплачувався не в повному обсязі, а, отже, саме з 12 червня 2012 року у відповідача виникло право достроково стягнути всю заборгованість за Кредитним договором. Із заявою про вчинення виконавчого напису відповідач звернувся лише 04.07.2017 року, тобто після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги. Відповідно до п. 3.1 розділ 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, виконавчий напис вчинено із грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, і відповідачем пропущено строк позовної давності, на протязі якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Позивач просив визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 6078 від 04.07.2017 року, про стягнення з [PERSON], РНОКПП: [NUMBER], на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570) грошових коштів в сумі 30164,89 грн. за Кредитним договором № б/н від 12.06.2012 року, таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати в розмірі 704,80 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представник позивача, за довіреністю у справі, [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити вимоги у повному обсязі та зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом заповнення заяви - анкети та приєднання до Умов і Правил банку, які є невід'ємною частиною заяви, однак відповідач не видав позивачу дані Умови та Правила, як і пам'ятку клієнта та не були надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису, тому останній не міг безспірно встановити порушення позивачем умов договору та суму заборгованості. Нотаріус мав встановити строк позовної давності, однак ним не враховано даний строк, оскільки для основної суми заборгованості він встановлений в три роки, а для відсотків і штрафів в один рік. Нотаріус перед вчиненням виконавчого напису мав витребувати копію кредитного договору і розрахунок заборгованості, а відповідач мав направити позивачу претензію щодо усунення порушень умов договору, однак вони такого не вчинили. Отже, виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусу не було надано кредитний договір та первинні документи для встановлення безспірності заборгованості, докази про отримання позивачем вимоги щодо сплати боргу і нотаріусом не враховано строки позовної давності. Відповідач представника до суду не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову мотивуючи тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем було підписано договір відповідно до якого останній отримав картку з встановленим кредитним лімітом, яким він скористався. Рішення суду щодо визнання даної угоди недійсною позивачем не надано. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих і написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів від 29.06.99 року № 1172. Безспірність вимог - це документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до вказаного Переліку виконавчий напис видається на підставі документів: оригіналу кредитного договору, засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості строків їх погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованої. Згідно із Постановою ВС України у справі № 6-158цс/15 нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Враховуючи, що Приватбанк надав всі необхідні документи відповідно до Переліку підстав вважати незаконність дій нотаріуса немає. У ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» зазначено, що нотаріус вчиняє виконавчу написи за умови, якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше 3 років. Ст. 264 ЦК України передбачено, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Враховуючи положення ст.ст. 256, 261 ЦК України, строк позовної давності це не період в межах якого можна здійснити стягнення, а строк, протягом якого особа може захистити свої порушенні права. З розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи і який наданий позивачем, вбачається, що в колонці «Сума погашення за наданим кредитом» останній платіж за кредитом було здійснено 25.10.2014 року. Відповідно з урахуванням зазначених норм перебіг строку позовної давності почався саме від цієї дати та закінчується 26.10.2017 року. Оскільки виконавчий напис вчинений 31.05.2017 року та він вчинений в межах 3 річного строку позовної давності. Тому, позов є безпідставним та необгрунтованим. Третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила до суду письмові пояснення у справі, просила відмовити у задоволенні позову мотивуючи тим, що Пленум Верховного Суду України своєю Постановою №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.1992 року, з подальшими змінами, роз'яснив судам, що в справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених виконавчому напису. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обґрунтованості - постановляє рішення про касування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Так, предметом спору в цій справі є не дійсний розмір його боргу перед кредитором або відсутність такого, а дотримання нотаріусом формальностей, передбачених законодавством при чиненні виконавчого напису. Але помилки при виконанні таких формальностей, навіть якщо б вони і були припущені нотаріусом, за змістом вищенаведеної Постанови не можуть бути самі по собі підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такою підставою, як роз'яснив Верховний суд, може бути тільки встановлений судом факт відсутності боргу або менший розмір його. Безспірність в розумінні ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» є не доведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором і боржником правовідносин, при яких вважається наявність боргу, а документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому КМ України не письмові докази наявності боргу, а докази наявності згаданих вище правовідносин. Відповідно до правової позиції відображеної у Висновку науково - правової експертизи з питань визначення нотаріусом під час вчинення виконавчого напису безспірності заборгованості, початку перебігу строку вчинення виконавчого напису та способу і суб'єктного складу справи щодо його оскарження в суді, виконаного Інститутом держави і права ім.. В.М. Корецького Національної академії наук України № 126/581 від 12.12.2016 року, вирішення питання проте, в яких випадках заборгованість вважається безспірною, належить до компетенції КМ України, який відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» встановив перелік документів, на підставі яких стягнення заборгованості проводиться шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Безспірність заборгованості підтверджується виключно документами,які передбачені Переліком. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не вимагає додаткового доведення, якщо нотаріусу надані для вчинення виконавчого напису ті документи, що передбачені законодавством, і нотаріус не зобов'язаний витребувати для вчинення виконавчого напису будь які інші документи та докази. Для вчинення вказаного виконавчого напису Банком було надано оригінал кредитного договору та виписка рахунку боржника ( яку позивач помилково називає розрахунком, виконаним Банком в односторонньому порядку), яких достатньо відповідно до вказаного Порядку для вчинення виконавчого напису. Згідно підпунктів 3.1, 3.3 та 3.4 пункту 3 глави 16 розділу II Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. За своєю правовою природою ці строки, передбачені ст. 88 Закону України «Про нотаріат», не є позовною давністю, оскільки відповідна дія виступає як окремий (позасудовий) спосіб захисту їх прав, в той час, як згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Таким чином, згадані вище строки обчислюються не за правилами обчислення строків позовної давності, а за правилами, викладеними в ст. 88 Закону України «Про нотаріат». В даному падку терміном, з якого має обчислюватися згаданий вище строк, є дата направлення боржнику вимоги про усунення порушень, виходячи з наступного. Згідно ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони мають здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. В даному випадку, в кредитному договорі не передбачений строк його дії, тобто він укладений на невизначений час. Отже, сторони мають здійснити свої права та обов'язки за згаданим вище договором в будь який час. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, в разі, якщо договір, на підставі якого був вчинений виконавчий напис, був укладений на невизначений строк, як в даному випадку, в кредитора виникає право вимагати виконання обов'язків боржника, передбачених договором, в тому числі - й право на примусове стягнення боргу - у будь який час, та це право виникає в нього кожного наступного дня протягом дії договору. Разом з тим, згідно ст. 530 ч.2 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає з договору або актів цивільного законодавства. У вказаному вище випадку це право кредитора виникає незалежно від строку виконання зобов'язання, передбаченого договором, яке не треба плутати із строком дії договору. Отже, в разі визначення у відповідному договорі строку його дії, виконавчий напис може бути вчинений протягом строків, зазначених у підпунктах 3.1, 3.3 та 3.4 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку з моменту закінчення строку дії договору. В разі, якщо строк дії договору не визначено, тобто якщо договір був укладений на невизначений строк - з моменту настання права вимоги, тобто направлення боржнику вимоги про усунення порушень, копія якої разом з описом вкладення та квитанцією про оплату послуг поштового зв'язку, надана нотаріусу. Більш того, аналогічна позиція відображена у висновку науково-правової експертизи з питання визначення нотаріусом під час вчинення виконавчого напису безспірності заборгованості, початку перебігу строку вчинення виконавчого напису та способу і суб'єктного складу справи щодо його оскарження в суді, виконаного Інститутом держави і права ім. В.М. Корецького Національної академії наук України №126/581 від .2.12.2016 року. Право Інституту держави і права ім. В.М.Корецького Національної академії наук України на проведення науково-правової експертизи ґрунтується на нормах ст. 31 Закону України «Про наукову та науково-технічну експертизу» та п. 3.2 Наказу Міністерства освіти і науки України від 12 січня 2004 року №12 «Про проведення державної акредитації фізичних та юридичних осіб на право проведення наукової та науково-технічної експертизи», а також Статуті Інституту держави і права ім. В.М. Корецького Національної академії наук України в частині повноважень щодо проведення науково-правових експертиз. Отже, виконавчий напис вчинено з дотриманням всіх вимог законодавства, а посилання позивача в позовній заяві на необхідність визнання його таким, що не підлягає виконанню, не заслуговують на увагу. Третя особа: Білоцерківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області представника до суду не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З матеріалів справи вбачається, що 04.07.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6078 ( а.с. 11), про стягнення з [PERSON], [INFO], РНОКПП: [NUMBER], місце проживання: [ADDRESS], на користь ПАТ КБ «Приватбанк», яке з 21.05.2018 року змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», грошових коштів, які є боргом за Кредитним договором № б/н від 12.06.2012 року, у сумі 30164,89 грн. з яких: залишок заборгованості за кредитом - 2594,76 грн., залишок заборгованості за відсотками - 20376,56 грн., пеня та комісія - 2900,00 грн., штраф - 1293,57 грн., всього 27164,89 грн. та витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису - 3000,00 грн. Строк, за який проводиться стягнення, - 4 роки 11 місяців 19 днів, а саме з 12.06.2012 року по 31.05.2017 року. З вказаного виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі п. 19 ч.1 ст. 34, ст. ст. 87,88,89 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого ПКМ України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10.12.2014 року на підставі Постанови КМ України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». 27.12.2017 року державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Овдієнко Оксаною Сергіївною, було розглянуто заяву про примусове виконання виконавчого напису № 6078, виданого 04.07.2017 року та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів за Кредитним договором № б/н від 12.06.2012 року, у сумі 30164,89 грн. Вказану постанову позивач отримав рекомендованим листом з повідомленням 06.02.2018 року ( а.с. 6), 08.02.2018 року на підставі зави поданої до державного виконавця ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № 55444436, отримав його копію ( а.с. 9-15) та 03.04.2018 року звернувся до суду з вказаним позовом. Судом встановлено, що 12.06.2012 року [PERSON] підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої приєднався до вказаних Умов та Правил і отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку - Кредитка «Універсальна» у розмірі 4000, 00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Отже, шляхом заповнення та підписанням анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, відповідач погодився, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами, становить договір про надання банківських послуг, що підтверджується копією анкети-заяви року (а.с.12, 72) Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. В заяві позичальника, яка була підписана відповідачем, передбачені наступні гарантії, а саме: відповідач підтвердив своїм підписом, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, із запропонованими банком Умовами та Правилами, тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг; що він ознайомився і погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладено договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві. На підставі поданої заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок, ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач, що не заперечується позивачем, та мобільний телефон, який вказав відповідач у заяві. Таким чином, підписавши заяву позичальника, відповідач підтвердив, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір на вказаних вище умовах. Ч. 2 ст. 640 ЦК України встановлено, що для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. З наданого позивачем та третьою особою виписки по рахунку (а.с. 13,73-74) вбачається, що ПриватБанк виконав умови договору та надав [PERSON] кредитні кошти, а останній в свою чергу порушив умови договору, чим спричинив заборгованість за договором, яка станом на 31.06.2017 року становить 27664,89 грн. та складається з наступного: заборгованість за кредитом - 2594,76 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 20376,56 грн., заборгованість за пенею та комісією - 2900,00 грн., а також штрафи: штраф фіксована частина - 500,00 грн., штраф відсоток від суми заборгованості - 1293,57 грн. Також, з даного розрахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував кошти за їх використання за вказаним договором, остання оплата відбулась 25.10.2014 року. Отже, оскільки Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, відповідач користувався даними коштами та частково їх повертав Банку, між сторонами було укладено договір. Відповідач та третя особа заперечуючи проти позову зазначають про те, що для вчинення виконавчого напису нотаріусом було надано у необхідні документи відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів від 29.06.99 року № 1172, а саме: оригінал кредитного договору та засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості строків їх погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Так, з наданих нотаріусом матеріалів на підставі яких було видано виконавчий напис ( а.с. 62-74) вбачається, що ПриватБанк надав приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Анкету - заяву [PERSON] від 12.06.2012 року, виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості станом на 31.05.2017 року та копію письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором № б/ від 12.06.2012 року з описом та квитанцією про відправлення цінного листа 27.06.2017 року. Отже, враховуючи, що в даному випадку договір про надання банківських послуг складається з Анкети-заяви, Умов і Правил надання банківських послуг, Пам'ятки клієнта та тарифів, нотаріусу не було надано вказаний кредитний договір на підставі якого було вчинено 04.07.2017 року виконавчий напис за № 6078. Третя особа в своїх пояснення посилається на те, що для вчинення виконавчого напису їй було надано договір, який укладений сторонами на невизначений строк, однак у Анкеті - заяві не вказано, що договір укладений на невизначений строк, а Умови і Правила ПриватБанку, Пам'ятка та тарифи, станом на момент укладення договору, які визначають умови сплати кредитних коштів та строк дії договору для вчинення виконавчого напису надані не були. Отже, підстави стверджувати, що кредитний договір № б/н від 12.06.2012 року укладений на невизначений строк відсутні. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] також зазначає, що нотаріус при видачі виконавчого напису не врахувала пропуск банком строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як зазначено вище в рішенні нотаріусу ПриватБанком не було надано повний пакет документів, які складають кредитний договір, отже і стверджувати, що виконавчий напис було вчинено з порушенням строків позовної давності відсутні. Відповідно до норм ст. ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, права та інтереси якої стосуються такі дії чи акти. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач надав нотаріусу відомості про направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором ( а.с. 69-71), однак до суду не надано доказів про отримання [PERSON] вказаної вимоги, а за Ідентифікатором міжнародного поштового відправлення Укрпошти відомості щодо даного відправлення відсутні, тому що не зареєстровані в системі ( а.с. 118). Відповідно до п. 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок "M"), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно з п. 114 Правил, адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а у разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу. Отже, боржник вважається належним чином повідомлений про вимогу щодо усунення порушень за кредитним договором в тому разі, коли Банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Таким чином, підстав стверджувати, що виконавчий напис вчинено в межах строку з моменту настання права вимоги відсутні. Згідно п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, на яку посилається відповідач, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями подаються: а) оригінал кредитного договору та б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, ПриватБанком було надано нотаріусу виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором № б/н від 12.06.2012 року, отже твердження позивача про те, що для вчинення виконавчого напису не було надано відповідного документу щодо заборгованості за договором не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. В п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» роз'яснено, що при вирішенні справ пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого запису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Отже, враховуючи те, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріусу не було надано повний обсяг документів в підтвердження безспірності заявленого боргу, у нотаріуса були відсутні правові підстави вчиняти виконавчий напис. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення в повному обсязі. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 704,80 грн. документально підтверджених сплачених судових витрат ( а.с. 20).

Outcome: approved