Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 10.07.2018 року, шляхом направлення поштою, який зареєстрований судом 17.07.2018 року, мотивуючи тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,1002 га з кадастровим номером: 3220483500:01:014:0008, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. 20.10.2014 року [PERSON] уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» договір оренди землі, за яким передала в оренду позивачу земельну ділянку строком на 10 років. 04.01.2016 року державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 27745737, яким зареєстрував право оренди на Земельну ділянку за ТОВ Агрофірма «Матюші». Протягом усього часу дії цього договору оренди Агрофірма «Матюші» користується земельною ділянкою у своїй господарській діяльності і належним чином сплачує [PERSON] орендну плату, що підтверджується відомостями на виплату орендної плати за 2016 - 2017 роки. Наприкінці березня 2018 року стало відомо, що 15.03.2018 року [PERSON] уклала з Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» договір оренди №б/н, за яким передала останньому в оренду земельну ділянку, а державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Олійник Оксана Петрівна 02.03.2018 року розпочала державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» та 15.03.2018 року прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» з індексним номером 40138484. Позивач вважає, що за наявності дійсного договору оренди з ТОВ Агрофірма «Матюші» і зареєстрованого права оренди на земельну ділянку [PERSON] не мала права передавати земельну ділянку в оренду іншому орендарю - ТДВ «Шамраївський цукровий завод», укладенням даного договору відповідачі порушили його права, як законного орендаря земельної ділянки, а державний реєстратор Олійник О.П. у свою чергу, не мала правових підстав проводити державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Тому, просив суд: визнати недійсним договір оренди землі № б/н від 02.03.2018 року, укладений між [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод»; скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Олійник О.П. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди: індексний номер: 40138484 від 15.03.2018 20:46:16 та стягнути солідарно з відповідачів судові витрати. 08.08.2018 року судом відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 27.09.2018 року судом, в порядку ст. 84 ЦПК України, витребувані докази у справі, а саме: від [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» - копію договору оренди землі № б/н від 02.03.2018 року, укладеного між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод»; від Білоцерківської районної державної адміністрації та державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Олійник Оксани Петрівни копію рішення про державну реєстрацію іншого речового право - права оренди: індексний номер: 40138484 від 15.03.2018 20:46:16. 27.09.2018 року ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання, підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду по суті. 25.10.2018 року розпорядженням керівника апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №776 від 25.10.2018 року було призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до п.19 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду, оскільки у головуючого судді Цуранова А.Ю. 19.10.2018 року закінчилися повноваження в межах п`ятирічного терміну. 26.10.2018 року справу було передано іншому складу суду, прийнято до провадження та призначено до розгляду по суті. 21.12.2018 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відмовлено у задоволенні заяви позивача від 19.12.2018 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та забороною вчинення будь - яких реєстраційних дій. 14.03.2019 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2018 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким заяву ТОВ Агрофірма «Матюші» задоволено частково, а саме: заборонено Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки, площею 2,1002 га, з кадастровим номером: 3220483500:01:014:0008, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, у задоволенні іншої частини заяви відмовлено. 07.11.2018 року Білоцерківська районна державна адміністрація, на виконання ухвали суду про витребування доказів, подала до суду повідомлення про те, що на зберігання в управління адміністративних послуг та державної реєстрації запитуване рішення № 40138484 не надходило. 30.01.2019 року представник відповідачів, [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод», адвокат Кузьменко Є.А., на виконання ухвали суду про витребування доказів, подав до суду копію договору оренди землі № б/н від 02.03.2018 року щодо земельної ділянки, площею 2,1002 га, з кадастровим номером: 3220483500:01:014:0008, укладеного між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод». 30.01.2019 року представник відповідача [PERSON] , адвокат Кузьменко Є.А. подав до суду письмові пояснення на позовну заяву, в яких заперечував проти задоволення позовних вимог мотивуючи тим, що власником і розпорядником земельної ділянки є [PERSON] , якій належить на праві власності земельна ділянка площею 2,1002 га кадастровий номер 3220483500:01:014:0008, яка розташована на території Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. 28.02.2018 року [PERSON] разом з іншими громадянами подали до Міністерства Юстиції України колективну скаргу на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. За наслідками розгляду скарги, 15.03.2018 року Міністерство Юстиції України видало Наказ №729/5, яким було скасовано рішення про державну реєстрацію від 04.01.2016 року №27745737 прийняте державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Тютюном Дмитром Сергійовичем, згідно якого було здійснено реєстрацію права оренди позивача за договором оренди землі від 20.10.2014 року укладеного [PERSON] . Скасування державної реєстрації іншого речового права, а саме права оренди земельної ділянки ТОВ Агрофірма «Матюші» за договором оренди землі від 20.10.2014 року відбулося 15.03.2018 року об 20 годині 07 хвилин за рішенням державного реєстратора Чекригіна Олександра Валерійовича. А 15.03.2018 року об 20 годині 48 хвилин державним реєстратором Олійник О.П. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права оренди земельної ділянки за договором оренди землі віл 02.03.2018 року укладеного з ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Тобто, на момент Державної реєстрації права оренди земельної ділянки за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» були відсутні інші речові права щодо оренди зазначеної земельної ділянки. Як уже зазначалося вище, договір оренди землі є чинним з моменту його державної реєстрації. Набрання договором оренди землі чинності є момент у часі, коли починають діяти права та обов`язки сторін, тобто після його державної реєстрації, а не укладання (ВСУ від 18січня 2017р. у справі № 6-2777цс16). Посилання позивача на те, що оспорюваний договір оренди землі є недійсним, не відповідає нормам чинного законодавства. Оспорюваний договір оренди землі не суперечить вимогам статті 203 ЦК України, а отже відсутні підстави для визнання його недійсним. Під час проведення державної реєстрації речового права - оренди землі, в діях державного реєстратора [PERSON] не було порушень закону, адже на момент реєстрації було відсутнє інше зареєстроване право оренди на цю саму земельну ділянку за іншою особою і тому не було підстав для відмови у державній реєстрації речового права. 11.03.2019 року представник позивача, адвокат Танцюра Ю.Б., подала до суду письмові пояснення у справі, в яких зазначила, що наказом Міністерства юстиції України від 15.03.2018 року № 729/5 скасовано, зокрема, рішення про державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку кадастровий номер 3220483500:01:014:0008 за ТОВ Агрофірма «Матюші». Всупереч положенню ст. 629 ЦК України, [PERSON] не мала наміру виконувати умови Договору оренди, у зв`язку з чим, зловживаючи своїми правами, наданими їй чинним законодавством України, 27.02.2018 року разом із іншими фізичними особами звернувся до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України із скаргою, в якій просив скасувати відповідне рішення про державну реєстрацію права оренди на спірну Земельну ділянку за ТОВ Агрофірма «Матюші». При цьому, єдиною підставою поданої до Комісії скарги зазначено наступну обставину:«Безпідставність (а відтак незаконність) даних рішень полягає, зокрема, у тому, що відповідне речове право було зареєстроване за ТОВ «Матюші» за відсутності необхідних на те документів, зокрема, без підписаних скаржником договорів, заяв на вчинення реєстраційних дій, відповідних проплат за вчинення реєстраційних дій тощо - адже факт підписання таких документів, а також факт здійснення проплат за вчинення реєстраційних дій скаржники заперечують повністю». На підставі Висновку Комісії від 07.03.2018 року за результатами розгляду колективної скарги Міністерством юстиції України прийнято рішення про скасування, зокрема, рішення про державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку за ТОВ Агрофірма «Матюші». При цьому, як вбачається зі змісту зазначеного Висновку Комісії від 07.03.2018, підставою для скасування рішень про державну реєстрацію стали наступні підстави:«Зазначені обставини свідчать про те, що суб`єкти оскарження при прийнятті оскаржуваних рішень та розгляді відповідних заяв не встановили належним чином відповідність доданих до заяв договорів оренди землі законодавству, не зупинили розгляд поданих заяв, оскільки до заяв не додано невід`ємних частин договору, зокрема, плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастрового плану земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акта визначення меж в натурі (на місцевості); акта приймання-передачі об`єкта оренди, а також до заяв не додано статуту ТОВ «Матюші» (де, зокрема, визначено повноваження директора ТОВ «Матюші»). З наведеного вбачається, що питання дійсності Договору оренди, укладеного між ТОВ Агрофірма «Матюші» та власником спірної земельної ділянки комісією не досліджувалося і питання дійсності такого договору до повноважень Комісії не належить. Звертаючись до Комісії із Колективною скаргою власники земельних ділянок не пред`явили жодного допустимого доказу на підтвердження наведених у ній обставин, що і стали підставою для звернення із відповідною скаргою. Натомість, Висновок Комісії від 07.03.2018 року, який став підставою для прийняття Міністерством юстиції України наказу від 15.03.2018 року № 729/5, мотивований виключно технічними недоліками при здійсненні державної реєстрації права оренди на Земельну ділянку за ТОВ Агрофірма «Матюші». Відтак, одні лише посилання власників земельних ділянок, в т.ч. посилання [PERSON] , що вони не підписували Договору оренди, не впливають на дійсність такого Договору в силу закріпленого у статті 204 ЦК України принципу презумпції правомірності правочину. Станом на сьогоднішній день Договір оренди, укладений із позивачем, є дійсним, ніким не оспорений та не розірваний у встановленому законом порядку. Більше того, у відповідності до положення пункту 19 Порядку наказ Міністерства юстиції України від 15.03.2018 № 729/5 був оскаржений Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до адміністративного суду з огляду на численні порушення, допущені Комісією під час розгляду Колективної скарги. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2018 року було порушено провадження у справі № 826/7777/18 за позовом ТОВ Агрофірма «Матюші» до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу від 15 березня 2018 року № 729/5.Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.02.2019 провадження у справі № 826/7777/18 зупинено до перегляду в апеляційному порядку ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2018 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження. У разі задоволення адміністративного позову ТОВ Агрофірма «Матюші» та скасування наказу Міністерства юстиції України від 15.03.2018 року № 729/5, поновлення порушених прав позивача можливе виключно за наявності судового рішення щодо скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Відтак, за своєю юридичною природою наказ Міністерства юстиції України від15.03.2018 року № 729/5 не впливає на доводи позивача про те, що оспорюваний ним договір оренди Земельної ділянки від 02.03.2018 року, укладений між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод», порушує законні права та інтереси ТОВ Агрофірма «Матюші», а також наявність даного наказу не позбавляє позивача можливості поновити свої порушені права у разі задоволення позовних вимог в межах даного спору. Щодо доводів відповідачів про невиконання позивачем умов Договору оренди в частині виплати орендної плати, а також щодо посилань відповідачів на ту обставину, що [PERSON] направляла на адресу ТОВ Агрофірма «Матюші» повідомлення про розірвання Договору оренди в односторонньому порядку. З цього приводу позивач вважає за необхідне зазначити наступне. По-перше, позивач не отримував від [PERSON] жодних заяв про розірвання Договору оренди в односторонньому порядку. Не надано доказів направлення такої заяви-повідомлення, на яку посилався, і до самого відзиву. Відповідно до пункту 33 Договору оренди умовами розірвання договору в односторонньому порядку є несплата в повному обсязі орендної плати в строки, встановлені договором. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. З наведених положень Договору оренди та положень Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» вбачається, що у разі відсутності згоди сторін, дострокове розірвання договору на вимогу однієї із сторін можливе виключно у судовому порядку за рішенням суду. А ні умови Договору оренди, а ні положення чинного законодавства не передбачають можливості розірвання договору оренди землі на підставі одностороннього повідомлення про таке розірвання. Відповідачем [PERSON] у даному випадку не було дотримано передбаченої Договором та законом процедури пред`явлення вимоги про дострокове розірвання Договору оренди. Відтак, будь-які посилання на заяву-повідомлення про таке розірвання, не заслуговують на увагу, тим більше, що доказів направлення такого повідомлення на адресу ТОВ Агрофірма «Матюші» суду взагалі не надано. З таких же мотивів підлягають відхиленню будь-які доводи відповідача про те, що ТОВ Агрофірма «Матюші» неналежним чином виконувало свої обов`язки орендодавця щодо повної та своєчасної виплати орендної плати, адже станом на сьогоднішній день, відповідачем не заявлено позовних вимог про дострокове розірвання Договору оренди в односторонньому порядку. Предметом розгляду даного спору є саме незаконність і неправомірність дій відповідачів щодо укладення оспорюваного договору оренди від 02.03.2018 на земельну ділянку, яка станом на дату підписання такого договору вже перебувала в оренді у ТОВ Агрофірма «Матюші». Надані суду відомості та накладні на підтвердження виплати орендної плати орендодавцю чітко ідентифікують особу, яка отримувала такі виплати, а також організацію, яка їх здійснювала, містять дату складання документу, зміст та обсяг проведених операції. За таких обставин, посилання відповідачів про недопустимість наданих позивачем доказів слід визнати неспроможними та залишити поза увагою. Щодо доводів [PERSON] про те, що вона не підписувала Договору оренди із ТОВ Агрофірма «Матюші», позивач вважає за необхідне наголосити на зазначеному вище принципі презумпції правомірності правочину, закріпленому у статті 204 ЦК України, а також акцентувати увагу на відсутності належних та допустимих доказів того, ще відповідачем у встановленому законом порядку оскаржено відповідний правочин, і надано належні і допустимі доказі існування відповідних обставин. За таких обставин, посилання відповідача на те, що він не підписував Договору оренди підлягають відхиленню за їх неспроможністю. Щодо порушень, допущених відповідачами при укладенні оспорюваного договору оренди від 02.03.2018 року та при проведенні державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», то позивач зазначає, що станом на дату підписання між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» оспорюваного договору оренди земельної ділянки діяв Договір оренди, укладений на цю саму Земельну ділянку із позивачем та у ДРРПНМ містився дійсний запис про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТОВ Агрофірма «Матюші». Укладаючи оспорюваний договір оренди від 02.03.2018 року, [PERSON] чітко усвідомлювала той факт, що дана земельна ділянка вже була передана в користування ТОВ Агрофірма «Матюші» на підставі Договору оренди, строк дії якого не закінчився. Будь-яких інших підстав вважати даний Договір припиненим також не було. Більше того, право оренди на цю земельну ділянку за ТОВ Агрофірма «Матюші» було зареєстроване у встановленому законом порядку. Відтак, наявність чинного Договору оренди від 20.10.2014 року виключало можливість реєстрації права оренди на цю саму земельну ділянку за іншим орендарем, у даному випадку - за ТДВ «Шамраївський цукровий завод». З положень ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» вбачається, що станом на дату укладення Договору оренди із Позивачем державній реєстрації підлягало право оренди на земельну ділянку, а не сам договір оренди. При цьому, право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору. До того ж, право оренди може бути зареєстроване у встановленому законом порядку протягом всього строку дії відповідного договору. Отже, уклавши оспорюваний договір оренди від 02.03.2018 року та зареєструвавши право оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», відповідачі тим самим порушили права ТОВ Агрофірма «Матюші» на повторне звернення до державного реєстратора для реєстрації права оренди за Земельну ділянку, яке виникло на підставі дійсного Договору оренди від 20.10.2014 року. Правочин, на підставі якого позивач стверджує своє дійсне і законне право оренди спірної земельної ділянки, є чинним на сьогоднішній день, оскільки строк оренди за таким договором не закінчився, договір не визнаний судом недійсним, підстав для розірвання Договору в односторонньому порядку у орендодавця не було. Щодо порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то слід зазначити, що подання документів для державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, право оренди на яку вже зареєстровано у ДРРПНМ за іншою особою, є підставою для відмови у державній реєстрації зазначеного права відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІV, що підтверджується правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 30.03.2016 року у справі № 21-1434а15, від 15.11.2016 року у справі № 21-3030а16.У порушення норм частини третьої статті 10, абзацу першого частини першої статті 19 Закону № 1952-ІУ під час проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» державний реєстратор [PERSON] . залишила поза увагою існуючі суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на земельну ділянку, а саме наявність зареєстрованого права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на земельну ділянку, що існувала на дату державної реєстрації, і не прийняла рішення про відмову у державній реєстрації всупереч пункту 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІV, а натомість прийняла оскаржуване рішення з порушенням строку проведення реєстраційних дій, встановленого абзацом першого частини першої статті 19 Закону № 1952-ІV, що закінчився 12.03.2018 року. Відтак, допущені державним реєстратором Олійник О.П. порушення норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно є додатковою підставою для скасування судом Оскаржуваного рішення. Тому, просила задовольнити позовні вимоги ТОВ Агрофірма «Матюші» у повному обсязі. Представник позивача, адвокат Танцюра Юлія Борисівна, в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 716559 від 26.12.2006 року, є власником земельної ділянки площею 2,1002 га з кадастровим номером 3220483500:01:014:0008, що розташована на території Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що підтверджено матеріалами справи (Том І - а.с.14-15). Також, встановлено, що 20.10.2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та [PERSON] було укладено Договір оренди землі б/н (Том І а.с. 8-9), відповідно до умов якого остання передала позивачу в оренду земельну ділянку площею 2,1002 га з кадастровим номером: 3220483500:01:014:0008 строком на 10 років, зі сплатою орендної плати, яка нараховується та видається Орендарем в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 1913,84 грн. Додаткові умови: оранка, культивація збір зернових на присадибних ділянках площею до 0,3 га з оплатою лише собівартості паливно-мастильних матеріалів по ринковій ціні на момент проведення робіт та оплата праці механізатора. У разі смерті Орендодавця допомога на поховання в розмірі 1000,00 грн. Обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі, без врахування індексів інфляції. Орендна плата видається у строк до 31 грудня поточного року. Видача грошей, продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відомістю на видачу грошей, продукції та послуг. Розмір орендної плати переглядається 1 раз на 5 років за взаємною згодою сторін. На підставі рішення державного реєстратора Линь Віктора Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27745737 від 04.01.201612:34:06, договір був зареєстрований у Реєстраційній службі Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про що зроблено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Том І - а.с. 16). Також, з матеріалів справи (Том І - а.с.9), вбачається, що додатками до Договору оренди землі № б/н від 20.10.2014 року є: копія державного акту серії ЯД № 716559, схема розміщення земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акт приймання - передачі земельної ділянки підписаний сторонами договору. З копії Наказу Міністерства Юстиції України №729/5 від 15.03.2018 року «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» (Том І а.с. 235), вбачається, зокрема, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.01.2016 року №27745737, згідно якого було здійснено реєстрацію права оренди позивача за договором оренди землі від 20.10.2014 року, укладеного з [PERSON] , було скасовано за скаргою від 28.02.2018 року (Том ІІ а.с. 15-24) мешканців Білоцерківського району Київської області, в тому числі [PERSON] , яка є власником земельної ділянки з кадастровим номером: 3220483500:01:014:0008. Як вбачається зі скарги від 28.02.2018 року, [PERSON] , як і інші заявники, мотивувала своє звернення тим, що при спробі здійснити сільськогосподарські роботи на належній їй земельній ділянці помітила невідому сільськогосподарську техніку, а згодом невідомі особи, які представились працівниками охоронної фірми повідомили про те, що земельна ділянка перебуває в оренді та користуванні юридичної особи - ТОВ «Матюші» ( код ЄДРПОУ 03755348). З урахуванням того, що речові права на нерухоме майно виникають з моменту їх державної реєстрації, ним було вжито заходи для отримання інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо належної їй земельної ділянки. Відповідно до інформації, зазначеної у Державному реєстрі стало відомо, що Державним реєстратором Реєстраційної служби Києво - Святошинського районного управління юстиції Київської області Линь Віктором Олександровичем було безпідставно та незаконно здійснено державну реєстрацію права оренди належної йому земельної ділянки на користь ТОВ «Матюші». Безпідставність даного рішення полягає в тому, що відповідне речове право було зареєстроване за відсутності необхідних на те документів, зокрема без підписаних нею, [PERSON] , договорів, заяв на вчинення реєстраційних дій, відповідних проплат за вчинення реєстраційних дій, тощо. Також, звернула увагу на те, що вона, [PERSON] , немає жодного відношення до особи на користь якої державним реєстратором зареєстровано право оренди належної їй земельної ділянки, а саме ТОВ «Матюші», вона ніколи не укладав договорів оренди щодо земельної ділянки, з урахуванням чого цілком обґрунтованим є висновок щодо порушення Державним реєстратором її права та майнового інтересу з огляду на проведення відповідних безпідставних реєстраційних дій. Також, наголосила на те, що впродовж останніх років вона не використовувала належну їй земельну ділянку, не вчиняла жодних правочинів щодо земельної ділянки та не передавала правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку жодним особам, а відтак й не відслідковувала будь - яких відомостей з державних реєстрів щодо земельної ділянки. 07.03.2018 року Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації розглянувши вказану вище скаргу встановила, що державний реєстратор при прийнятті оскаржуваного рішення та розгляду відповідних заяв не встановив належним чином відповідність доданих до заяв договору оренди землі законодавству, не зупинив розгляд поданої заяви, оскільки до заяви не додано невід`ємних частин договору, зокрема, плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду, кадастрового плану земельної ділянки з відображенням обмежень ( обтяжень) у її використанні та встановлені земельних сервітутів, акта визначення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості), акта приймання - передачі об`єкта оренди, а також до заяв не додано статуту ТОВ «Матюші» ( де, зокрема визначено повноваження директора ТОВ «Матюші»). Відповідно до ч.2,ч.5 ст. 26, п. п. «а» «г» п. 2 с. 6 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженої постановою КМ України від 25.12.2015 року № 1128, Комісія вирішила скаргу задовольнити частково та скасувати рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Києво - Святошинського районного управління юстиції Київської області Линь Віктором Олександровичем, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.01.2016 року № 27745737, щодо права оренди земельної ділянки з кадастровим номером: 3220483500:01:014:0008, яка належить на праві власності [PERSON] , за ТОВ «Агрофірма «Матюші» ( Том ІІ а.с.25-32). Також, з матеріалів справи ( Том ІІ а.с. 33-34), вбачається, що Наказ Міністерства юстиції України від 15.03.2018 року № 729/5 був оскаржений ТОВ Агрофірма «Матюші» до адміністративного суду. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.05.2018 року було відкрито провадження у справі № 826/7777/18, за позовом ТОВ Агрофірма «Матюші» до Міністерства юстиції України, про визнання протиправним та скасування наказу від 15.03.2018 року № 729/5. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.02.2019 року, провадження у справі № 826/7777/18 зупинено до перегляду в апеляційному порядку ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.05.2018 року, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження (Том ІІ а.с. 35-36). Станом на дату розгляду справи судом, у справі №826/7777/18 остаточне рішення не винесено, а отже Наказ Міністерства юстиції України від 15.03.2018 року № 729/5 вважається таким, що не набрав законної сили та виконанню не підлягає. Судом встановлено, що 02.03.2018 року [PERSON] уклала з Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» договір оренди (Том І - а.с. 229), за яким передала останньому в оренду земельну ділянку площею 2,1002 газ кадастровим номером: 3220483500:01:014:0008 строком на 10 років, а державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Олійник Оксана Петрівна 02.03.2018 року прийняла документи для державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», розпочала державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку та прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» за індексним номером: 40138484 від 15.03.2018 року 20:46:16. (Том І а.с. 29 на звороті). Так, ч. 3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( далі - Закон № 1952-ІV) передбачено, що під час державної реєстрації державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Подання документів для державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, право оренди на яку вже зареєстровано у ДРРПНМ за іншою особою, є підставою для відмови у державній реєстрації зазначеного права відповідно до п. 5 ч.1 ст. 24 Закону № 1952-ІV, що підтверджується правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 30.03.2016 року у справі № 21-1434а15, від 15.11.2016 року у справі № 21-3030а16. Однак, в порушення зазначених норм, під час проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» державний реєстратор [PERSON] залишила поза увагою існуючі суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на земельну ділянку, а саме наявність зареєстрованого права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на земельну ділянку на підставі Договору оренди землі № б/н від 20.10.2014 року, не перевірила відсутність суперечностей, що існували на дату прийняття документів для реєстраційних дій, не прийняла рішення про відмову у державній реєстрації, а натомість, прийняла рішення про державну реєстрацію договору оренди землі від 02.03.2018 року, укладеного між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру (а.с. 30 на звороті), скасування державної реєстрації іншого речового права, а саме: права оренди земельної ділянки ТОВ Агрофірма «Матюші» за договором оренди землі від 20.10.2014 року відбулося 15.03.2018 о 20:07:13 за рішенням: 40138232, державного реєстратора Чекригіна Олександра Валерійовича . Отже, на момент прийняття Державним реєстратором Олійник О.П. 02.03.2018 року документів для державної реєстрації права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером: 3220483500:01:014:0008 за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», право оренди було зареєстровано за позивачем, а реєстрація оспорюваного договору відбулась в день винесення Міністерством Юстиції України Наказу від 15.03.2018 року за № 729/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», та державний реєстратор відразу прийняла рішення про реєстрацію за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» права оренди на земельну ділянку, що належить [PERSON] . Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст.11 ЦК України). Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За ч.2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним Кодексом України та Законом України «Про оренду землі», який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини з оренди земельних ділянок. Ст. 1 Закону України від 06.10.1998 року (№ 161-XIV) «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 792 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про оренду землі» за договором оренди землі орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ Агрофірма «Матюші» був укладений Договір оренди землі, який був зареєстрований у встановленому законодавством порядку, земельна ділянка була передана орендодавцем орендареві у володіння і користування на визначений ними строк, про що зазначено вище у рішенні. Також, з наданих до суду відомостей, копії яких додані до матеріалів справи (Том І а.с. 17-28), а оригінали оглянуті в судовому засіданні, вбачається, що позивачем було виплачено [PERSON] орендну плату: у вересні 2016 року - 630,00 грн.,видача зерна, муки, олії, цукру (700 кг пшениці, 50 кг муки, 10 л олії, 50 кг цукру) 2016 року на загальну суму 3310,00 грн., в квітні 2017 року - 4300,00 грн., в листопаді 2017 року - 1000,00 грн. Так, згідно Договору оренди землі б/н від 20.10.2014 року орендна плата становила у 2016 році - 1913,84 грн., а виплачено орендну плату у 2016 році - 3940,00 грн., грн. та у 2017 році в сумі 5300,00 грн., всього 9240,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що між позивачем та [PERSON] був укладений договір, який виконувався сторонами, адже надані суду оригінали договору, додатків до нього та відомості на підтвердження виплати орендної плати орендодавцю чітко ідентифікують особу, яка отримувала такі виплати, а також організацію, яка їх здійснювала, містять дату складання документу, зміст та обсяг проведених операції, а відповідачами не спростовані дані обставини належними та допустимими доказами. Згідно п.32 Договору оренди землі № б/н від 20.10.2014 року, дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом. Згідно п. 33 вказаного договору, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є несплата в повному обсязі орендної плати в строки встановлені договором. Згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України. (Статтю 31 доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 1533-VIII від 20.09.2016). Відповідно до ч. 1,ч.3 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Аналізуючи зміст вищезазначених норм матеріального права можливо зробити висновок, що якщо укладеним між сторонами договором передбачено розірвання договору у односторонньому порядку і зацікавленою стороною дотримано порядку його розірвання, він відповідно є розірваним у порядку, визначеному договором. Тлумачення ч.4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» свідчить про те, що за загальним правилом не допускається розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку. Проте сторони в договорі оренди можуть встановити як умову про одностороннє розірвання договору оренди землі, так і процедуру її реалізації. Однак, як вбачається із зазначених вище умов Договору оренди землі № б/н від 20.10.2014 року сторони дійшли згоди щодо розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку, встановивши умову такого розірвання, проте не встановили процедуру її реалізації. Твердження відповідачів про те, що внаслідок Наказу Міністерства Юстиції України № 729/5 від 15.03.2018 року договірні відносини між сторонами договору припинились також не приймаються судом до уваги з наступних підстав. Так, процедура розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Міністерства юстиції України, що здійснюється Міністерством юстиції України та його територіальними органами, визначається Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128 (далі - Порядок). Відповідно до пункту 12 Порядку за результатами розгляду скарги суб`єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу. На підставі Висновку Комісії від 07.03.2018 року за результатами розгляду Колективної скарги Міністерством юстиції України прийнято рішення про скасування, зокрема, рішення про державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку за ТОВ Агрофірма «Матюші». Як вбачається зі змісту зазначеного Висновку Комісії від 07.03.2018 року, питання дійсності Договору оренди, укладеного між ТОВ Агрофірма «Матюші» та [PERSON] . Комісією не досліджувалося і питання дійсності такого договору до повноважень Комісії не належить. В силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як вбачається з Висновку Комісії та матеріалів даної справи, [PERSON] не надала жодного допустимого доказу на підтвердження обставин, що і стали підставою для звернення із відповідною скаргою, а саме щодо не укладення договорів оренди з ТОВ Агрофірма «Матюші» щодо земельної ділянки, яка перебуває у її власності та не вчинила жодних правочинів щодо земельної ділянки та не передавала правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку жодним особам. Натомість, позивачем додано до позову укладений між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «Матюші» Договір оренди землі з відповідними додатками (оригінал якого оглянутий в судовому засіданні), а Висновок Комісії від 07.03.2018 року, який став підставою для прийняття Міністерством юстиції України наказу від 15.03.2018 року № 729/5, мотивований виключно технічними недоліками при здійсненні державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за ТОВ Агрофірма «Матюші». Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року, у справі № 203/2612/13-ц. Відповідно до приписів ч. 6 ст. 84 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, одні лише посилання [PERSON] , що вона не підписувала Договір оренди, заяв на вчинення реєстраційних дій, проплат за вчинення реєстраційний дій, не впливають на дійсність договору оренди земельної ділянки, в силу закріпленого у статті 204 ЦК України принципу презумпції правомірності правочину. Станом на час розгляду даної справи Договір оренди земельної ділянки, укладений між позивачем та [PERSON] є дійсним і остання не зверталася до суду із зустрічними вимогами щодо оспорення договору чи розірвання його у встановленому законом порядку. За ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно із ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема і шляхом визнання угоди недійсною. За приписами ст. 15 ЦК України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 (справа про Охоронюваний законом інтерес) дано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту інтересів, зокрема, є: визнання правочину недійсним. Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до ст. ст. 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. В даному випадку, позивач не є стороною договору оренди землі від 02.03.2018 року, який укладено між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки з кадастровим номером: 3220483500:01:014:0008, разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки. Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.11.2016 року у справі № 6-2540цс16. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими у справі обставинами. Як наслідок недійсності правочину, позивач просив суд скасувати державну реєстрацію оспорюваного договору оренди. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень від 15.03.2018 року - 20:46:16, індексний номер: 40138484, щодо права оренди земельної ділянки з кадастровим номером:3220483500:01:014:0008за договором оренди землі № б/н від 02.03.2018 року, укладеним між [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод». Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 39320,06 грн. (по 13106,68 грн. з кожного відповідача), що підтверджуються матеріалами справи (Том І а.с. 7,32-38,47,48,114,217 Том ІІ а.с. 8,126-137).

Outcome: approved