Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.06.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» ТА Гнидюк [PERSON] уклали договір про надання не відновлювальної кредитної лінії №50. Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК». В порушення умов договору [PERSON] зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 20.07.2017 року заборгованість за кредитом становить 21650,13 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає-566815,10 грн., за відсотками -15987,13 дол. США, що за офіційний курсом НБУ на дату розрахунку складає 418\~553,92 грн. В забезпечення зобов'язань позичальника, 18.07.2007 року позивач та [PERSON] уклали Договір поруки №050/1П. На виконання умов Договору Позичальнику та поручителю була направлена вимога про досудове врегулювання спору, але на дату подання позовної заяви вимога не була виконана. У зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 37\~637,26 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.09.2017 року становить -985\~369,02 грн., яка складається з: -за кредитом -21650,13 доларів США/566815,10 грн.; -по відсотках-15\~987,13 доларів США/418 553,92 грн.; Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, надіслав до суду відповідь на відзив відповідача, в якій просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомили. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з підстав пропущення позивачем строку позовної давності. Крім того в своїх запереченнях представник відповідача послався, на те, що позивачем порушені вимоги чинного законодавства на час укладення Договору щодо видачі кредиту в іноземній валюті. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно п. 1 ч.2\~ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та правочини. Статтею 509 ЦК України\~передбачено, що зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 ЦК України. Згідно зі\~статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів .(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч.ч. 1,3\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Статтями\~1049,\~1054 Цивільного кодексу України\~передбачено, що Позичальник зобовязаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Судом встановлено: 25.06.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір кредиту №050, за умовами якого кредитор видав позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 61\~273,92 долари США зі сплатою 13 процентів річних та комісій, та встановленим кінцевим строком для погашення кредиту до 24.02.2010 року. 18.07.2007 року позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] було укладено Договір поруки №050/1п, за умовами якого [PERSON] як поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань за Договором кредиту у повному обсязі. 28.10.2008 року сторонами було укладено додаткову угоду №1 (щодо встановлення сплати процентів за користування кредитом у розмірі 14,5 % річних або в іншому розмірі в залежності від умов виконання Договору кредиту); 27.01.2009 року укладено додаткову угоду №2 (зміна преамбули договору поруки та реквізитів в частині даних щодо позичальника: за якою відповідач [PERSON] виступає позичальником). 24.04.2009 року укладено додаткову угоду (щодо встановлення кінцевого терміну погашення заборгованості за кредитом до 24.02.2017 року включно). Представник відповідача не заперечує той факт, що між відповідачем [PERSON] та банком було укладено кредитний договір № 50, та між поручителем [PERSON] було укладено договір поруки №050/1П, та факт внесення коштів відповідачем 27.02.2012 року та 27.08.2012 року. Як встановив суд боржник взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 24.02.2017 року, оскільки згідно додаткової угоди від 24.01.2009 року було визначено кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом, а саме до 24.02.2017 року включно. Отже сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів (ануїтетні платежі/згідно з графіком), а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачене кредитним договором. Згідно зі\~ст. 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Як вбачається з умов кредитування, кінцевий строк повернення кредиту становить до 24.02.2017 року і саме з цієї дати, починається перебіг строку позовної давності. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч.5\~ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Отже враховуючи кінцеву дату погашення кредиту, та дату звернення позивача до суду - 17.10.2017 року позивачем не було пропущено строку позовної давності. Відповідно до\~ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннямидопускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено\~Декретом КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993року №15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2\~ст.5 цього Декрету. У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Не знайшли свого підтвердження посилання відповідача на те, що позивачем порушені вимоги чинного на час укладення Договору законодавства щодо видачі кредиту в іноземній валюті. Позичальник, при належній завбачливості, міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, враховуючи і можливість отримання кредиту в національній валюті. Відповідачі добровільно погодились на укладення спірних правочинів, а отже, не вважали їх несправедливими. З огляду на те, що банк розміщує залучені кошти на власний ризик, то в кредитних договорах передбачено умови повернення кредитних кошти в тій валюті, що і кредит. Такі умови дозволяють банку належним чином виконувати свої зобов'язання перед вкладниками у відповідності до чинного законодавства. Доказів, які б спростовували викладені факти, відповідачем не надано, а тому його заперечення є необґрунтованими. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідачів підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, пеня. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved