Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивачка 27.08.2020 звернулась до суду із вказаною позовною заявою, за змістом якої просить визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю. За змістом позову позивачка з народження по час звернення до суду постійно, безперервно проживає тза адресою реєстрації в житловому будинку [ADDRESS] . За цей період вона тричі перебувала у шлюбі, що зумовлювало зміну її прізвища ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ). 10.07.2020, враховуючи вік та стан здоров`я, [PERSON] вирішила впорядкувати документи на нерухоме майно, в якій мешкає, й, вважаючи себе власником 1/3 частини (квартири [ADDRESS] ) вказаного будинку, до комунального підприємства з технічної інвентаризації (діла- КПТІ) Бердянської міської ради із заявою про виготовлення технічної документації. 21.07.2020 КПТІ Бердянської міської ради повідомило, що відповідно до матеріалів інвентаризаційної (реєстраційної) справи позивачка не є власником (співвласником) житлового будинку [ADDRESS] , оскільки право власності на 1/3 частину житлового будинку зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Бердянською держнотконторою 15.11.1972 після смерті [PERSON] . Цієї обставини, як зазначено у позовній заяві, позивачці не було відомо. Крім того, [PERSON] зазначає, що її матір [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] отримала в порядку спадкування 1/3 частку у праві спільної часткової власності на цей житловий будинок та повідомила позивачці, що ця 1/3 частка залишиться їй, адже дядько [PERSON] , рідний брат [PERSON] - [PERSON] відмовився від спадщини на її користь. Іншу 1/3 частку (квартиру [ADDRESS] ) після смерті [PERSON] успадкувала тітка позивачки [PERSON] . За життя мати також неодноразово, як вказує позивачка, стверджувала, що вона та її сестра [PERSON] забезпечені житлом. Так, у 1974 році мати [PERSON] подарувала належну їй 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] ) [PERSON] , оскільки [PERSON] вже належало право власності на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] ), від якої (зі слів) відмовився на її користь [PERSON] . При цьому, з позовної заяви видно, що [PERSON] із дружиною [PERSON] та сином [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] не проживали, виїхали, коли позивачка досягла 5-річного віку. На час смерті бабусі [PERSON] позивачці було 13 років, відповідно, жодних сумнівів у твердженнях матері не було. За змістом позовної заяви, житловий будинок [ADDRESS] складався та складається з трьох квартир. Зокрема, у квартирі [ADDRESS] позивачка мешкає разом із донькою [PERSON] , помилково весь час вважаючи, що є співвласницею житлового будинку. Крім того, під час здійснення обов`язкового державного страхування житлового будинку [ADDRESS] Інспекцією державного страхування на ім`я позивачки видавалися страхові свідоцтва по обов`язковому державному страхуванню майна, як особі, якій «….на праві особистої власності…» належить будівля за адресою [ADDRESS] . Від свого імені [PERSON] здійснювала й сплату земельного податку, комунальні послуги по особовому рахунку, відкритому також на її ім`я. Таким чином, враховуючи відкрите, добросовісне та відповідальне володіння частиною житлового будинку за вказаною адресою з 1970 року, в якій вона здійснила газифікацію, забезпечила проведення водопостачання, поточний та капітальний ремонт, обслуговувала його, підтримуючи належний стан будинку, який не є об`єктом самочинного будівництва, прийнятий в експлуатацію, оскільки з вказаного часу жодна особа претензій щодо її проживання та користування частиною нерухомого майна за цією адресою не висловлювала, позивачка вважає свої вимоги обґрунтованими. Враховуючи, що норми ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, отже, визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше, ніж з 1 січня 2011 року, з підстав, передбачених п.8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, [PERSON] просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 11.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, визначено строк для подання учасниками справи заяв по суті справи, роз`яснено положення ч.8 ст.178 ЦПК України, постановлено здійснити виклик відповідачів відповідно до ч.10 ст.187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Ухвалою суду від 07.10.2020 за клопотанням представника позивачки адвоката Калаянова В.М. в порядку витребування доказів зобов`язано адміністрацію Державної прикордонної служби України надати інформацію щодо перетину кордону відповідачів відповідно до наявних даних, міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) - інформацію щодо наявності актових записів про смерть відповідачів та, в разі підтвердження надіслати засвідчену копію витягу (витягів) до суду; КПТІ Бердянської міської ради - засвідчену копію матеріалів інвентаризаційної (реєстраційної) справи на будинок садибного типу, розташований за адресою: [ADDRESS] . Оголошено перерву в підготовчому засіданні внаслідок необхідності витребування нових (додаткових) доказів. Ухвала суду виконана всіма уповноваженими особами. Ухвалою суду від 20.11.2020 закрито підготовче провадження у справі, залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору по справі: [PERSON] , [PERSON] , які є співвласниками спірного житлового будинку. Постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, а також ухвалено виклик відповідачів у справі здійснити через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та засобами поштового зв`язку за останньою відомою адресою. Клопотання представника позивача про виклик свідків задоволено. Постановлено викликати та допитати в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , здійснити допит позивачки у судовому засіданні як свідка. Свідків попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. Клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. В порядку витребування доказів зобов`язано Відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області надати інформацію: 1) про час та період реєстрації [PERSON] , з урахуванням зміни прізвища, за місцем проживання за адресою спірного домоволодіння; 2) про фізичних осіб, які були зареєстровані за цією ж адресою станом на 16 лютого 1972 року. Ухвала суду в частині витребування доказів виконана уповноваженими на її виконання особами. Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, під час судового засідання 01.02.2021, клопотання представника позивача адвоката Калаянова В.М. задоволено, постановлено здійснити допит Бокарінова В.В. представника КПТІ Бердянської міської ради, як спеціаліста. Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи сторонами подано не було. Інших процесуальних дій у справі, судом вчинено не було, відповідні клопотання не заявлено. Зокрема, стороною позивача клопотань про надіслання судових доручень та про витребування додаткових доказів до суду протягом розгляду справи не подано. Позивачка та її представник в судовому засіданні присутні не були, згідно з клопотанням представника позивача адвоката Калаянова В.М., вх.№ від 18.03.2021, представник просить провести судове засідання за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного порядку розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись неодноразово та належним чином шляхом надіслання судових повісток за відомою адресою місцепроживання, востаннє отриманою у грудні 2020 року, проте, правом на подання відзиву відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України не скористались, жодних заяв або клопотань до суду не подавали, маючи достатньо часу для висловлення заперечень проти позовних вимог. Крім того, відповідачі викликались до суду через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно з ч.10 ст.187 ЦПК України, у зв`язку з тим, що їх зареєстроване місце проживання (перебування), місце роботи невідоме, що підтверджено матеріалами справи. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Треті особи [PERSON] , [PERSON] також неодноразово викликались для розгляду справи, за адресою місця проживання, отримали копію позовної заяви, що підтверджено матеріалами справи, проте, заперечень стосовно заявлених позовних вимог не висловили, відповідно, за положеннями ч.1 ст.223 ЦПК України їх неявка, враховуючи належність повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, яка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, вислухавши пояснення свідків та позивачки, допитаної у якості свідка, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , уродженка м.Бердянськ Запорізької області, зареєстрована за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , з 20.11.1981, що видно з копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області 03.12.1996 та підтверджено відомостями виконавчого комітету Бердянської міської ради від 04.12.2020 на виконання ухвали суду від 20.11.2020 (а.с.209). Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб від 12.09.2019 №15121, виданої відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради, до складу сім`ї [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , відноситься донька [PERSON] , [INFO] , право власності на житло не надано (а.с.13). Позивачка неодноразово змінювала прізвище, що пов`язано із реєстрацією шлюбу: так, за даними копії свідоцтва про укладення шлюбу (видано повторно) серії [NUMBER] (а.с.17), [PERSON] (російською мовою [PERSON] , [INFO] . 26.12.1970 уклала шлюб із [PERSON] , [INFO] , їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06.08.2020 (видано повторно), шлюб [PERSON] та [PERSON] розірвано 08.01.1976 (а.с.18). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00027313257 від 06.08.2020 на адвокатський запит, 15.04.1981 укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (після укладення шлюбу прізвища « [PERSON] , який розірвано 30.04.1996 за спільною заявою подружжя від 28.03.1996 (а.с.19), що видно й копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 30.04.1996 (а.с.20). За даними копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.21), 21.08.1996 укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку із чим позивачці присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до відмітки у свідоцтві, 13.10.2015 зареєстровано розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, про що свідчить й копія відповідного свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.22). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно, батьками [PERSON] (по батькові не зазначено), [INFO] , місце народження не зазначено, є [PERSON] , [PERSON] (а.с.15). Згідно з копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , вказана особа померла [INFO] у віці 75 років у м.Бердянську Запорізької області (а.с.16). За даними погосподарської книги на житловий будинок [ADDRESS] , копія якої наявна у матеріалах справи, [PERSON] , уродженка м. Зерновий Ростовської області, [INFO] , вселена до житлового будинку на постійне місце проживання [INFO] , вибула з місця проживання, про що наявна відповідна відмітка (у 1960 році). Відмітка про прописку [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Зерновий Ростовської області навпроти запису про вказану особу відсутня (вносились відомості й про дітей осіб, прописка яких здійснювалась). У книзі також міститься запис про матір позивачки - [PERSON] , [INFO] , яка перепрописана за вказаною адресою 09.07.1960, згодом, виписана 13.12.1965, ще два періоди згодом мешкала у будинку. У книзі наявний запис й про проживання батька позивачки - [PERSON] , [INFO] . Також, згідно з записами у книзі, наявні відомості про проживання [PERSON] (чоловіка позивачки) до 29.08.1975. [PERSON] прописана у будинку з 07.09.1971 по 29.01.1974 (а.с.33), повторно запис здійснений у вказану дату із зазначенням прізвища « [PERSON] », згодом - у зв`язку з обміном паспорта ( [INFO] та 20.11.1981). [PERSON] мешкав у будинку [ADDRESS] у період, що узгоджується із укладенням шлюбу із [PERSON] (а.с.38), був також перепрописаний разом із [PERSON] , у зв`язку із обміном паспорта, остання 20.11.1981. Донька позивачки [PERSON] , [INFO] , мешкає за вказаною адресою з 09.02.1991, що видно за даними книги. Судом також встановлено, що 21.07.2020 за вих.№ 250 КПТІ Бердянської міської ради повідомило [PERSON] у відповідь на її заяву про те, що відповідно до матеріалів інвентаризаційної (реєстраційної) справи правовласності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] ) зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане Бердянською державною нотаріальною конторою 15.11.1972 після смерті [PERSON] . У зв`язку із тим, що позивачка не є власником (співвласником) житлового будинку, із посиланням на Інструкцію про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, у виготовленні технічної документації на будинок [PERSON] відмовлено (а.с.14). До справи позивачкою в якості доказів на підтвердження позовних вимог надано засвідчені копії квитанцій про сплату платежів обов`язкового окладного страхування спірного нерухомого майна та відповідних страхових свідоцтв у 1980, 1985-1992, 1995, 1997 роках (а.с.40-55), квитанції про сплату земельного податку (ренти) до міського фінансового відділу у 1976, 1978, 1983, 1986, 1989-1999 роках, за відомостями яких яких адресою платника зазначено кв. [ADDRESS] (а.с.56-71). В якості платника у зазначених доказах вказано [PERSON] . Також, на а.с.72 наявна копія податкового повідомлення-рішення від 27.05.2014 на ім`я [PERSON] із зазначенням суми земельного податку, яка підлягає сплаті, податкова адреса платника тотожна. [PERSON] , як встановлено під час розгляду справи, відповідно до наданих засвідчених копій платіжних документів періодично здійснює сплату за отримані комунальні послуги за адресою місця проживання (а.с.78119), з урахуванням рахунків комунальних установ, що цілком відповідають загальним положенням про докази (ст.76-80 ЦПК України). При цьому, перелік робіт, що виконані позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що міститься на а.с.120 за підписами голови вуличного комітету №19 та свідків від 10.07.2020 суд не приймає, враховуючи положення ч.2 ст.78 ЦПК України, як недопустимий доказ. За даними інформаційної довідки №229908650 від 27.10.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок [ADDRESS] , р.№1820637723104, номер об`єкта в РПВН 18517975, загальною площею 147,2 кв.м., житловою площею 65,7 кв.м., на праві спільної часткової власності зареєстрований: з 07.09.2019 приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Градовою В.Г. на підставі договору дарування, р.№1354 від 07.09.2019 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №48570045 від 07.09.2019 за [PERSON] (1/6 частка), з 09.08.2019 державним реєстратором Бердянської РДА Запорізької області Красницькою С.С. на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок від 16.05.1994, виданого Бердянською міською радою народних депутатів та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №48206753 від 13.08.2019 за [PERSON] (1/3 частка), з 14.05.2019 приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Градовою В.Г. на підставі договору дарування, р.№671 від 14.05.2019 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №46845069 від 14.05.2019 за [PERSON] (1/6 частка) (а.с.157-159). З технічного паспорту на житловий будинок (попередня адреса [ADDRESS] , а.с.163) видно, що його 1/3 частина належить [PERSON] , [PERSON] (російською мовою). Згідно з експлікацією (а.с.167), житловий будинок складається з 3 квартир. Згідно з відповіддю КПТІ Бердянської міської ради на виконання ухвали суду від 07.10.2020, надано копії правовстановлюючих документів та технічної документації з інвентаризаційної справи на житловий будинок [ADDRESS] , оригінал якої наданий спеціалістом КПТІ в судовому засіданні. Крім того, допитаний у якості спеціаліста представник КПТІ Бокарінов В.В. показав суду, що житловий будинок (спірне нерухоме майно) не виключено з цивільного обороту, не містить у своєму складі самочинних будівель та споруд відповідно до наявного технічного паспорту, який виготовлений на будинок в цілому станом на 11.01.2019 на замовлення одного з його співвласників [PERSON] , розмір часток у праві спільної власності відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи не визначений. Копія зазначеного технічного паспорту наявна у матеріалах справи (а.с.236-238). Загальна та житлова площа будинку (а.с.171) станом на 11.01.2019 відповідає даним, наведеним у інформаційній довідці, наведеній вище. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (копія) від 15.11.1972, державний нотаріус Першої Петропавлівської державної нотаріальної контори Камчатської області, що спадкоємцями майна [PERSON] , померлого [INFO] , є в рівних частках його дружина [PERSON] та син [PERSON] , [INFO] . Свідоцтво видане на 1/3 частину будинку, розташованого в УРСР у [ADDRESS] (р.№ [NUMBER] , а.с.172). 01.12.1972 вчинений реєстраційний напис на зазначеному документі на право особистої власності Бердянським міжміським бюро технічної інвентаризації, що видно з копії свідоцтва (а.с.172, зворотній бік) та підтверджує його реєстрацію за відповідачами. Відповідно до повідомлення Бердянського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління МЮУ (м.Дніпро) від 30.10.2020 на виконання ухвали суду про витребування доказів від 07.10.2020, актові записи про державну реєстрацію смерті [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з 2013 року по первинним та поновленим актовим записам по теперішній час відсутні, у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відповідних записів не виявлено (а.с.179). Інші докази, наявні у справі, відношення до предмета доказування у справі не мають. Під час судового розгляду справи відповідно до встановленого порядку дослідження доказів судом здійснено допит свідків. Так, свідок [PERSON] пояснила, що знайома із позивачкою із дитинства. [PERSON] постійно проживає у спірному будинку, а саме, у кв. [INFO] із донькою, систематично здійснює покращення технічного стану та ремонт будинку. Про відповідачів ніколи не чула, коли приходила в гості, їх жодного разу не бачила. За свідченнями [PERSON] вона знайома із [PERSON] з 1992 року, часто відвідує її у будинку, де вона мешкає разом із донькою. Позивачка, наскільки їй відомо, адреси проживання з часу їх знайомства не змінювала. За цей час стан частина будинку, якою користується позивачка, зазнав суттєвих покращень. Відповідачів свідок не знає та підтверджує, що вони ніколи не мешкали за адресою спірного нерухомого майна. Відповідно до показань свідка [PERSON] , вона мешкає неподалік (по сусідству) позивачки з 1968 року, відповідачів ніколи не бачила, вікна її будинку виходять на двір будинку, в якому мешкає [PERSON] . Позивачка постійно займається ремонтними роботами у будинку, поліпшує його стан, несе витрати по утриманню, місця проживання не змінювала. Позивачка [PERSON] , допитана як свідок в судовому засіданні, пояснила, що дійсно з народження мешкає за адресою спірного домоволодіння, відповідачі з її дитинства (з 5-6 років) не мешкають у будинку [ADDRESS] . Зараз вона проживає разом із донькою. Місце проживання ніколи не змінювала. Разом із нею в різні періоди життя мешкали її чоловіки, з якими перебувала у зареєстрованих шлюбах. Протягом користування будинком вона опікувалась його технічним станом, проведено газопровід, водопостачання, здійснювала ремонтні роботи, сплачувала всі необхідні комунальні платежі. Ніколи не приховувала факт свого проживання у будинку, тобто, користується нерухомим майном відкрито. До часу звернення до КПТІ для виготовлення технічної документації була впевнена у тому, що є власником 1/3 частини будинку, як стверджувала її матір. При розгляді справи суд виходить з наступних норм чинного законодавства. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК України). Ст.328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно з п.п. 9-13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. З огляду на положення ст.376 ЦК право власності за набувальною давністю на об`єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Враховуючи положення ст.335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст.344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення ст.344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень\~ст.15, 16 ЦК, а також ч.4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту\~ч.1 ст.344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Суд наголошує відповідно до усталеної правової позиції у справах даної категорії, що норми права інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього. Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності. Наведеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18), який суд застосовує відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Встановлені судом обставини справи свідчать про те, що позивач не була обізнана, що власником спірного майна є відповідачі до звернення до КПТІ у липні 2020 року, тому користування [PERSON] спірним майном (1/3 частиною будинку [ADDRESS] ) визнається добросовісним. Суд виходить з того, що за змістом ч.1 ст.344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник (правова позиція, наведена у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2021 року у справі № 607/21758/19 (провадження № 61-18513св20). Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Так, знайшли своє підтвердження доводи позивачки щодо відкритості й безперервності користування спірним майном, враховуючи дані про реєстрацію місця її проживання та показання свідків у справі, пояснення самої позивачки, що є необхідними складовими для набуття права власності на нього за правилами ст.344 ЦК України. Стороною позивача доведено й законність об`єкта володіння, враховуючи матеріали інвентаризаційної справи КПТІ та показання спеціаліста. Крім того, востаннє технічний паспорт на житловий будинок у цілому виготовлений внаслідок технічної інвентаризації у 2019 році, як це встановлено під час розгляду справи, співвласниками будинку третіми особами у справі здійснено державну реєстрацію 2/3 частин житлового будинку, що підтверджено дослідженими належними та допустимими доказами (інформаційна довідка). Беручи до уваги встановлені фактичні справи судом та наведені вище норми, знайшов своє підтвердження й сплив установлених строків володіння для визнання права власності за позивачкою, як давнісним володільцем, за набувальною давністю, який суд рахує з 01.01.2001. Крім того, із врахуванням листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 №24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», суд бере до уваги, що у даній справі право власності у володільця за давністю виникло поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Зокрема, цей висновок суду випливає з відомостей погосподарської книги на домоволодіння. Отже, зазначені фактичні обставини в сукупності обґрунтовують застосування до спірних відносин положень ст.344 ЦК України і визнання за [PERSON] права власності на спірне майно 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . За приписами до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Встановивши обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, обраний позивачкою спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту її права володіння. Враховуючи положення ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задовольняються судом в повному обсязі, з відповідачів порівну підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачкою при пред`явленні позову до суду відповідно до ціни позову (по 451,42 гривні з кожного).

Outcome: approved