Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод в участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо та просить зобов`язати [PERSON] не перешкоджати зустрічам й спілкуванню батька [PERSON] із його дітьми, а саме: малолітнім сином [PERSON] [INFO] та малолітньою донькою [PERSON] [INFO] . В обґрунтування заяви позивачем зазначено, що в 2010 році між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, під час якого у них народились двоє дітей, а саме : [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . З 2018 року сторони разом не проживають. Діти залишились проживати разом із матір`ю. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2018 року стягнуто з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 780,00 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, а саме з 06.07.2018 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 780,00 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, а саме з 06.07.2018 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2019 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2019 року визначено спосіб участі позивача у вихованні його дітей: малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення систематичних зустрічей з дітьми щосуботи та щонеділі з 11:00 до 13:00, у присутності матері, а також в дні народження, канікули та святкові дні, за попередньою домовленістю батьків. В задоволені вимоги щодо визначення зобов`язання відповідача не перешкоджати зустрічам батька із дітьми. Позивач зазначає, що він бажає брати участь у вихованні дітей та надавати їм матеріальну допомогу, тому просить суд зобов`язати [PERSON] не перешкоджати зустрічам й спілкуванню батька [PERSON] із його дітьми, а саме: малолітнім сином [PERSON] [INFO] та малолітньою донькою [PERSON] [INFO] Ухвалою суду від 14 січня 2021 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на призначено судове засідання на 26 квітня 2021 року. У судове засідання 26 квітня 2021 року з`явився позивач та відповідач. Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР у судове засідання не з`явились, до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на їх необґрунтованість. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки сторін, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у 2010 році між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, під час якого у них народились двоє дітей, а саме : [PERSON] [INFO] , що підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 1338 від 08 квітня 2013 року та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 4190 від 22 серпня 2017 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2018 року стягнуто з позивача накористь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 780,00 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, а саме з 06.07.2018 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 780,00 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, а саме з 06.07.2018 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2019 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2019 року визначено спосіб участі позивача у вихованні його дітей: малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення систематичних зустрічей з дітьми щосуботи та щонеділі з 11:00 до 13:00, у присутності матері, а також в дні народження, канікули та святкові дні, за попередньою домовленістю батьків. В задоволені вимоги щодо визначення зобов`язання відповідача не перешкоджати зустрічам батька із дітьми. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР від 12 червня 2019 року за № 01-11/822/2вих. зобов`язано [PERSON] не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] [INFO] та малолітньою донькою [PERSON] [INFO] . Визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] [INFO] шляхом встановлення систематичних зустрічей з дітьми щосуботи та щонеділі з 11:00 год до 13 :00 год у присутності матері, а також дні народження, канікули та святкові дні, за попередньою домовленості батьків. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст. 153 СК України. При цьому, у відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно дост. 1 Закону України "Про охорону дитинства"контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено порядок вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Так, за її змістом орган опіки та піклування за заявою матері, батька дитини визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України). В такому випадку, як визначено приписами ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відтак, правовий аналіз вказаних вище положень законодавства дає підстави для висновку, що участь суду при вирішенні питання щодо способу участі батька у вихованні дітей є необхідною у випадку наявності перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, яка створюється одним з батьків іншому, зокрема, у випадку ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до положеньст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Тому при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі. А встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідач, будучи батьком дітей прагне спілкування з ними, оскільки участь у вихованні та розвитку дітей є його правом та обов`язком. Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини. Більш того, позивач, який є батьком дітей, піклується про них та любить їх, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитьми. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітніми дітьми, яке перешкоджало б нормальному розвитку дітей, судом не встановлено, а тому враховуючи інтереси дітей, вік дітей, стан дітей, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] . Враховуючи викладене,

Outcome: approved