Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача. Вимоги мотивувала тим, що що 30.08.2011 року вона домовився з відповідачем про ціну та всі інші істотні умови договору купівлі-продажу належного йому будинку [ADDRESS], загальною площею 44,60 кв.м., жиловою площею 24,60 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, сплатила йому повністю його вартість у сумі 10 000,00 грн. На підтвердження правочину відповідач власноруч написав та видав їй розписку, у якій підтвердив отримання ним грошей та зобов'язався оформити договір купівлі-продажу в нотаріальній конторі до 30.10.2011 року. Однак до теперішнього часу договір купівлі - продажу нотаріально не посвідчено, так як відповідач відмовляється це зробити, посилаючись на постійну зайнятість. Вважає, що вони домовилися по усім суттєвим умовам договору, однак відповідач своїм небажанням посвідчувати нотаріально договір порушує її права, а тому просила суд визнати договір купівлі-продажу будинку дійсним, та визнати за нею право власності. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій зазначив, що ним визнаються позовні вимоги в повному обсязі. Просив розглянути справу за його відсутності. Згідно з ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ч.1.3 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором , який підлягає нотаріальному посвідченню виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилася щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення договору, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст.219 ч.2 ЦК України суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що відповідав справжній волі особі яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Так, згідно договіру купівлі-продажу жилого будинку від 02.03.2007 року житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 44,60 кв.м., жиловою площею 24,60 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами належить [PERSON]. (а.с.7-8) 30.08.2011 року сторони домовилися про ціну та всі інші істотні умови договору купівлі-продажу будинку. При цьому позивач сплатила відповідачу вартість у сумі 10 000,00 грн. На підтвердження правочину відповідач власноруч написав розписку, у якій підтвердив отримання ним грошей та зобов'язався оформити договір купівлі-продажу в нотаріальній конторі до 30.11.2011 року (а.с.14-15). Як встановлено судом, будинком фактично володіє позивач, користується ним, утримує. Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які впливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що що між сторонами відбулася угода купівлі-продажу, вони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а тому договір повинен бути визнаний дійсним, а за позивачем необхідно визнати право власності на будинок. На стягненні судових витрат позивач не наполягає. На підставі ст.ст. 220, 334, 392, 638 ЦК України,

Outcome: approved