Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності за набувальною давністю. Свої вимоги мотивувала тим, що 30.08.1997 в м.Бердянськ Запорізької області померла [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді будинку №69 по вул.Суворова в м.Приморськ Запорізької області. Згідно з довідкою Приморського ПКПТІ їй належить домоволодіння №69 по вул.Суворова в м.Приморськ Запорізької області. У звязку з тим, що спадкові права після смерті [PERSON] ніхто не оформлював, зазначений будинок в теперішній час власника не має. Спадкоємців першої, другої черги, які б мали право на спадщину за законом в померлої [PERSON] не має. Заповіту за життя вона не залишила. До нотаріальної контори для оформлення спадщини на спірний житловий будинок ніхто не звертався. З 1974 року в будинку №69 по вул.Суворова в м.Приморськ Запорізької області була зареєстрована та мешкала її мати [PERSON] разом з нею. З 1974 року до теперішнього часу вона (позивачка) проживає у вказаному будинку. Протягом 16 років вона добросовісно заволоділа чужим майном та продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном. Просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на домоволодіння №69 по вулиці Суворова в місті Приморськ Запорізької області. Позивач [PERSON], повідомлена в установленому порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, направила до суду представника. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] дав пояснення, аналогічні викладеним у позові, додатково пояснив, що позовні вимоги знайшли підтвердження у судовому засіданні як письмовими доказами, так і поясненнями свідків. Просив визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на домоволодіння, розташоване за адресою: місто Приморськ Приморського району Запорізької області, вулиця Суворова, будинок № 69, до складу якої входять: житловий будинок «А»: коридор №1, житлові кімнати № 2, 4, 5, кухня №3; а також: тамбур «а», сарай «Б», убиральня «В», сарай «Ж», басейн «Г», паркан N. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] пояснив, що відповідач до Приморська міська рада заперечень за позовом не має, позовні вимоги визнає. Вислухавши представників позивача та відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно з довідкою Приморського КП ТІ Приморської районної ради Запорізької області, нерухоме майно, яке розташоване по вул.Суворова, 69 в м.Приморськ Запорізької області, зареєстроване на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту, посвідченого Приазовською державною нотаріальною конторою № 258 (а.с.5). Згідно з довідкою Бердянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 03.11.2016, в архіві відділу виявлено актовий запис про смерть №1163 від 01.09.1997, складений Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відносно громадянки [PERSON], [INFO], яка померла 30.08.1997 року у м.Бердянськ Запорізької області (а.с.5). У свідоцтві про смерть вказано, що [PERSON] померла 01.07.2010 в м.Приморськ Запорізької області, актовий запис № 95 (а.с.6). У свідоцтві про право на спадщину від 25.03.1969 зазначено, що після померлого 21.03.1968 [PERSON], єдиним спадкоємцем за заповітом є [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO]. До складу спадкового майна входить: ? частина житлового будинку, який знаходиться в м.Приморськ по вул.Суворова № 61. ? частина належить [PERSON] (а.с.7). Згідно з технічним паспортом на житловий будинок садибного типу, що знаходиться за адресою: м.Приморськ по вул.Суворова, 69, власником вказаного домоволодіння є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності за заповітом, посвідчене Приазовською держнотконторою від 09.03.1969 (а.с.8-10). До складу даного домоволодіння, входять: житловий будинок «А»: коридор №1, житлові кімнати № 2, 4, 5, кухня №3; а також: тамбур «а», сарай «Б», убиральня «В», сарай «Ж», басейн «Г», паркан N (а.с.44,45). У звіті про ринкову вартість обєкту нерухомого майна, розташованого за адресою: Запорізька область, Приморський район, м.Приморськ, вул.Суворова, буд.69, вказано, що ринкова вартість вказаного житлового будинку станом на 01.05.2013 складає 73687 грн. без ПДВ (а.с.11-12). У інформаційній довідці від 27.07.2017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, розташованого за адресою: Запорізька область, Приморський район, м.Приморськ, вул.Суворова, буд.69, відомості про право власності на нерухоме майно відсутні (а.с.28). Приморською державною нотаріальною конторою повідомлено, що згідно з перевіркою паперових носіїв станом на 23.08.2017 з заявою про прийняття спадщини після померлої 30.08.1997 [PERSON], до Приморської державної нотаріальної контори спадкоємці не зверталися, спадкова справа не заводилася, що також підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (а.с.41). В Інформаційній довідці зі спадкового реєстру зазначено, що після смерті особи: [PERSON] ([PERSON]) інформація відсутня (а.с.42). У листі Приморської міської ради від 19.08.2017 вказано, що вона вимоги позивача визнає у повному обсязі, проти позову не заперечує (а.с.36). Свідок [PERSON] пояснила, що вона з 1971 року живе у м.Приморську Запорізької області, вул. Суворова, 75. Будинок, розташований за адресою: Запорізька область, Приморський район, м.Приморськ, вул.Суворова, буд.69, знаходиться по-сусідству з нею. На момент її приїзду там жили старенькі дідусь та бабуся. з 1974 року в указаному будинку безперервно проживала [PERSON] разом з матірю [PERSON], яка потім померла. Позивач [PERSON] безперервно проживає в даному будинку з 1974 року, відкрито ним володіє, доглядає за ним та утримує, оплачує комунальні послуги, обробляє город, живе спокійно. Свідок [PERSON] пояснив, що з 1974 року знає [PERSON], яка з матірю проживала за адресою: [INFO], це по-сусідству з ним. Позивачка проживає в даному будинку постійно, безперервно, відкрито. Вона з матірю, а потім і сама слідкувала та слідкує за будинком, робить його ремонт, повністю утримує, обробляє город. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-ти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Відповідно до ч. 4ст. 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Як зазначено в пунктах 9,13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно п. 11 Постанови право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Відповідно до ч.1,3 ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено ЦК України. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до пункту 1Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс України набирає чинності з 01.01.2004. Згідно з пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності Цивільним кодексом України, тобто, відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися не раніше, ніж з 01.01.2001, отже, позовні вимоги про визнання права власності на нерухомий об'єкт за набувальною давністю можуть бути предметом розгляду саме з цієї дати. З матеріалів справи вбачається, що право власності за будинком, розташованим за адресою: м.Приморськ Запорізької області, вул.Суворова, №69 за даними Приморського КП ТІ Приморської районної ради Запорізької області, зареєстровано за [PERSON], яка померла 30.08.1997. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді вказаного будинку, але до нотаріальної контори про прийняття спадщини ніхто не звернувся, спадкоємці в установленому порядку заяву про прийняття спадщини не подавали, спадкова справа не заводилася, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстр. З 1974 року в даному будинку безперервно мешкає позивач [PERSON]П , спочатку разом з матірю [PERSON], але остання померла 01.07.2010. З 1974 року до теперішнього часу вона безперервно проживає у будинку, розташованому за адресою: м.Приморськ Запорізької області, вул.Суворова, №69, та продовжує добросовісно, відкрито, безперервно володіти нерухомим майном у вигляді зазначеного будинку, утримує його та сплачує комунальні платежі. Відповідач або інші правонаступники власника будинку з 1974 року жодного разу не витребували в неї майно, вимог щодо повернення будинку не висували, тому позивачка є добросовісним володільцем нерухомого майна. Факт володіння нерухомим майном позивачка не приховувала, навпаки відкрито мешкала у даному будинку, утримувала його за свої кошти. Беручи до уваги викладене, враховуючи те, що позивачка дійсно безперервно, відкрито і добросовісно володіє житловим будинком 69 по вулиці Суворова в м.Приморську з 1974 року, інші особи, які б претендували на будинок не встановлені, з чого слідує, що позивач є добросовісним набувачем, суд вважає, що є правові підстави для визнання за нею права власності на нерухоме майно за набувальною давністю в порядку ч. 1 ст. 344 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги позивачки про визнання за нею право власності на будинок 69 по вулиці Суворова в м.Приморську Запорізької області за набувальною давністю є правомірними і законними, виходять із правовідносин, повязаних з набуттям права власності. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачкою, судом не встановлено. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає, що судові витрати слід покласти на позивача, оскільки визнання права власності за набувальною давністю можливе лише в судовому порядку.

Outcome: approved