Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що в період з січня 2011 року по вересень 2011 рік позивач надав у борг подружжю [PERSON] та [PERSON] гроші на загальну суму 50000 доларів США строком на шість місяців.На момент позичання коштів [PERSON] знаходився у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] проживали одні сім'єю та вели спільний побут до моменту смерті [PERSON] Оскільки, кошти на загальну суму 50000 доларів США були надані в інтересах сім'ї та для задоволення потреб їх сім'ї, просить з урахуванням уточнених позовних вимог визнати борг у розмірі 67 789, 58 доларів США отриманий [PERSON] від [PERSON] таким, що використаний в інтересах сім»ї та визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], залучити до солідарної відповідальності другого з подружжя померлого [PERSON] - [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 67 789, 58 доларів США. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов, з підстав викладених у ній, просили задовольнити Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили відмовити в його задоволенні. Заперечення подали в письмовому виді. Представник третьої особи Відділудержавної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з"явився, направив клопотання про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши думку учасників процесу, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], розглянувши матеріали справи, матеріали цивільної справи №757/21164/13-ц, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що з січня 2011 року по вересень 2011 рік [PERSON] надав у борг [PERSON] гроші на загальну суму 50000 доларів США строком на шість місяців. У вказаний період [PERSON] знаходився у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] Згідно частини 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Відповідно до статей 177, 190 ЦК України та ст. 2 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, гроші, валютні цінності, цінні папери, а також майнові права та обов'язки. Згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (340 гривень). Таким чином, гроші за своєю правовою природою є майном, а сума коштів в розмірі 67 789,58 доларів США, яка є предметом позовних вимог, є цінним майном. Враховуючи це, для отримання позики на зазначену суму коштів померлий [PERSON] зобов'язаний був отримати письмову згоду відповідачки. Судовим розглядом встановлено та неоспорювалось сторонами, що такої згоди Відповідачка не надавала. Верховний суд України у своїй Постанові від 20.02.2013 року №6-163цс12 роз"яснив, що для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язків для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім'ї. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Верховний суд України у своїй Постанові від 18.11.2015 року №6-388цс15 зазначив, що невиконання позичальником зобов'язань за договором позики є підставою для стягнення з нього суми боргу; договором позики не покладається обов'язок виконання на дружину позичальника, а надання нею згоди на укладення договору не покладає на неї солідарного обов'язку з боржником, і вона не може відповідати за зобов'язаннями позичальника; за змістом частини четвертої статті 63 та частини другої статті 73 СК України дружина може відповідати своєю часткою майна у спільній сумісній власності подружжя за лови, що договір був укладений в інтересах сім'ї, а одержане за договором використано на її потреби (рішення від 2 листопада 2011 року)». Обгрунтовуючи позов позивач зазначив, що надав у борг подружжю [PERSON] та [PERSON] гроші на загальну суму 50000 доларів США строком на шість місяців. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Разом з тим, позивачем не доведено належними та допустими доказами ту обставину, що кошти надавалися саме подружжю або сім'ї або на цілі для задоволення потреб сім'ї. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що отримані [PERSON] грошові кошти були витрачені в інтересах сім'ї не підтверджені відповідними доказами, а також відсутні підтвердження того чи надавала [PERSON] у письмовій формі згоду на укладення договору позики. В судовому засіданні представник відповідача просив застосувати до вимог [PERSON] позовну давність. Як встановлено судовим рішенням від 10.12.2013 року №757/21164/13-ц, у всіх розписках був зазначений строк виконання зобов'язань, а саме 6 місяців. Таким чином, в наступний після спливу шестимісячного строку день позивач- дізнався про порушення свого права. Так, за розпискою від 17.01.2011 року строк позовної давності сплинув18.07.2014 року; за розпискою від 16.03.2011 року строк позовної давності сплинув 16.09.2014року; за розпискою від 20.05.2011 року строк позовної давності сплив 20.11.2014 року; за розпискою від 22.07.2011 року строк позовної давності сплив22.01.2015 року; за розпискою від 28.09.2011 року строк позовної давності сплив 28.03.2015 року. Відповідно до ч.З, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 2 66 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки при пред'явленні позову позивачу ухвалою суду від 30.10.2015 було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, то відповідно до ст. 88 ЦПК України недоплачену суму судового збору слід стягнути з позивача на користь держави у розмірі 3 024 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved