Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що їй належить на праві власності житловий будинок № 8 по вулиці Толстого в місті Білій Церкві Київської області, в цьому будинку зареєстровані позивач, її племінниця [PERSON] з своїм сином [PERSON] [INFO], але з моменту реєстрації відповідач з сином жодного дня не проживали за вказаною адресою, тоді як їхня реєстрація створює ряд незручностей та проблем для позивача, особливо коли це стосується комунальних послуг. Позивач просила суд визнати відповідача разом з сином [PERSON] [INFO] такими, що втратили право на користування житловим будинком № 8 по вулиці Толстого в місті Білій Церкві Київської області В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Відповідач та її представник позов не визнали, відповідач пояснила, що була зареєстрована за вказаною вище адресою в 2011 році разом з сином з дозволу її тітки, вона не проживала у даному будинку, оскільки її мати, яка допомагає їй доглядати малолітнього сина, проживає в селі Фурси, а тому і сама відповідач проживає в селі Фурси у будинку, який належить на праві власності її рідному братові, але вона надавала тітці грошові кошти для ремонту будинку, для оплати за комунальні послуги, реєстрація у м. Білій Церкві для її сина була необхідна для того, щоб оформити його до школи, щоб звертатися до лікувальних закладів у місті. За ухвалою суду від 15.06.2016 року, яку занесено до журналу судового засідання /а.с.22/, до участі у розгляді справи в якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору залучено Службу у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, представник якої просив суд вирішити спір в інтересах малолітньої дитини, оскільки батьки дитини не можуть знайти порозуміння у питаннях виховання свого сина. Заслухавши пояснення всіх осіб, які приймали участь у розгляді справи, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачу належить на праві власності житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під № 8 по вулиці Толстого в місті Білій Церкві Київської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.11.2009 року після смерті [PERSON], яка померла 11.02.2009 року, що стверджується копією цього свідоцтва від 27.11.2009 року, оформленого державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2-3771 /а.с.6/; право власності позивача на вказане нерухоме майно зареєстровано 13.01.2010 року, що слідує з копії [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно Білоцерківського МБТІ за № 28474312 /а.с.7/. В судовому засіданні також встановлено, що в цьому будинку зареєстровані позивач з 07.07.2009 року, її племінниця [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] [INFO] з 30.06.2011 року, що слідує з копії довідки КП Білоцерківської міської ради ЖЕК №1 від 30.03.2016 року /а.с.8/, копії свідоцтва про народження дитини /а.с.31/. З пояснень позивача слідує, що відповідач з сином за вказаною вище адресою зареєстровані на прохання відповідача, яка просила зареєструвати їх для оформлення дитини до школи, але з моменту реєстрації тут не проживають, участі в утриманні будинку відповідач не приймає, реєстрація її з сином у вказаному вище житловому приміщення створює для позивача перешкоди щодо розпорядження та користування належним їй житлом. За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, позбавлення права користування житлом. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як убачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. За ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідач з сином були зареєстровані і набули права на користування житловим приміщенням вказаного вище будинку, як члени сімї власника житла, тривалий час з моменту реєстрації , тобто, більше року не проживають без поважних причин у будинку, але залишаються зареєстрованими по даний час за цією адресою, добровільно з реєстрації відповідач не знялася, її реєстрація з малолітнім сином створює перешкоди для позивача, як власника майна, у користуванні та розпорядженні цим майном. Так, позивачу було відмовлено в оформленні субсидії на житлово-комунальні послуги, що слідує з копії повідомлення про надання субсидій /а.с.33/, доказів того, що відповідач приймає участь в утриманні даного будинку, в оплаті за комунальні послуги, суду надано не було. З показів свідків [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивача, слідує, що відповідач з сином у будинку позивача не проживає, вони також не бачили, щоб відповідач допомагала позивачу на подвірї, по господарству, допомогу позивачу в разі потреби надають сусіди. Доказів на спростування цих показів відповідачем суду не надано. Крім того, свідки з боку відповідача її матір [PERSON] та рідний брат [PERSON] показали в суді, що відповідач з сином постійно проживає в [INFO] в будинку, який належить на праві власності [PERSON], відповідач знялася з реєстрації у цьому будинку, оскільки тітка пообіцяла, що будинок в м. Білій Церкві відпише [PERSON], [PERSON] надавала тітці кошти для ремонту будинку. Але безспірних доказів участі відповідача в утриманні спірного житла, крім показів близьких родичів, в судовому засіданні надано не було, як не надано і доказів того, що відповідачу чинилися перешкоди з боку позивача щодо користування будинком № 8 по вулиці Толстого в місті Білій Церкві, зі скаргами на це відповідач нікуди не зверталася. А тому суд вважає, що відповідач дійсно без поважних причин не користується вказаним вище житловим будинком з 2011 року, тобто, вона втратила право на користування житловим будинком № 8 по вулиці Толстого в місті Білій Церкві, який належить на праві власності позивачу. Сама відповідач, заперечуючи проти позову, не оспорювала того факту, що вона з дитиною у спірному будинку не проживають, вказувала на те, що їй потрібна тільки реєстрація у місті Білій Церкві. Вирішуючи питання про визнання втратившим право на користування житлом малолітнього сина відповідачки, суд виходить з наступного. За ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач з сином постійно проживають у [INFO], були зареєстровані за цією адресою, але в 2011 році відповідач добровільно знялася з реєстрації разом з сином та зареєструвалася за адресою місця проживання тітки у місті Білій Церкві по вулиці Толстого,8. Тобто, фактично місцем проживання малолітнього [PERSON] [INFO] є місце проживання його матері в селі Фурси. А як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є співвласником 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.11.2005 року, іншим співвласником цієї квартири є бувший чоловік відповідачки та батько [PERSON] [PERSON], що слідує з копії договору купівлі-продажу та копії [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно Білоцерківського МБТІ від 03.11.2005 року /а.с.43-47/. З показів свідка [PERSON] вбачається, що він ніколи не заперечував і не заперечує щодо реєстрації свого сина у вказаній квартирі, вони з дружиною та сином постійно проживали у цій квартирі з 2006 року до 2011 року, він продовжує тут проживати по даний час, дружина та син були зареєстровані у його батьків у селі Фурси, він навіть не знав про те, що [PERSON] знялася з реєстрації і перепрописалася до тітки. Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Але суд вважає, що в даному випадку житлові права малолітнього [PERSON] не будуть порушені, оскільки у будинку, який належить на праві власності позивачу, він не проживав і не користувався ним, його батьки мають на праві власності квартиру у м. Білій Церкві, за адресою якої може бути зареєстроване місце проживання їхнього сина, якщо це необхідно для його навчання або перебування на обліку у медичних закладах, оскільки обовязок по захисту прав дітей покладено саме на батьків, а не на інших родичів. До того ж, місцем проживання малолітніх дітей у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання їхніх батьків або одного з них, на що вказано вище, а судом встановлено, що батько малолітнього [PERSON] проживає в [INFO], мати хлопчика разом з ним проживає в [INFO], жоден із батьків малолітнього не проживає в будинку, який належить позивачу. А тому враховуючи все наведене, суд вважає за можливе визнати відповідача разом з малолітнім сином [PERSON] такими, що втратили право на користування будинком № 8 по вулиці Толстого в місті Білій Церкві, який належить на праві власності позивачу, оскільки вони не проживають тут більше року на не користуються цим житлом без поважних причин, відповідач з сином проживають за іншою адресою, також відповідач має на праві власності частину квартири у місті Білій Церкві. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 551 грн.20 коп.

Outcome: approved