Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказує, що їм на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] У вказаній квартирі також зареєстрована відповідач по справі [PERSON], яка за вказаною адресою ніколи не проживала, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні квартири. З врахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідач у належному їм житлі проживає, просить визнати її такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.06.2018 року відкрито загальне позовне провадження у вищевказаній справі та призначено підготовче судове засідання на 12 год. 00 хв. 06.07.2018 року. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.07.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 13.08.2018 року о 10 год. 00 хв. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08.12.1993 року та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02.07.2013 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5570327 від 02.07.2013 року квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.11, 13-14). З врахуванням вищевикладеного, позивачі є власниками вказаної квартири, а отже, наділені повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов'язані з володінням та користуванням цим майном. З письмових матеріалів справи, а саме з довідки про склад сім'ї № 2694 від 29.05.2018 року, копії будинкової книги серії А № 21014 вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована у вищезазначеній квартирі, однак судом встановлено, що відповідач по справі не проживає за вказаною адресою не проживає більше п'яти років, що також стверджується актами обстеження реєстрації та фактичного місця проживання (а.с.18-21). За ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] понад 5 (п'ять) років, а тому вона втратила право користування цим житловим приміщенням. Судові витрати по справі залишити за позивачами.

Outcome: approved