Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, який проживає в Канаді, про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка посилається на те, що сімейне життя між сторонами не склалося із-за різних характерів, життєвих прагнень та поглядів на подружнє життя. Почуття поваги та кохання подружжям один до одного втрачено, подружні стосунки сторонами не підтримуються. Суперечок про поділ майна та спільних дітей позивач та відповідач не мають. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечить їх інтересам. На даний момент їх шлюб носить формальний характер, тому подальше сумісне життя з відповідачем та збереження сім'ї не можливі. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.02.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.10.2017 року вирішено доручити компетентному органу Канади здійснити вручення судових документів відповідачу по справі [PERSON] та виконання інших процесуальних дій на підставі Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року. 05.09.2018 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та визнання позову. Позивач до судового засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності та позовні вимоги підтримала у повному обсязі. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Обставини справи, встановлені судом. Сторони зареєстрували шлюб 24.06.2014 року у Заводському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 281, що стверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. За правилами ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Таким законом, у даному випадку, є Закон України «Про міжнародне приватне право», який застосовується до питань, що виникають у сфері приватно-правових відносин з іноземним елементом (коли один з учасників відносин є іноземцем) для визначення застосовуваного права та підсудності судам України справ з іноземним елементом, що врегульовано ст. 2 Закону. Відповідно до ст. 3 Закону «Про міжнародне приватне право» якщо міжнародним договором України передбачені інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору. Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про міжнародне приватне право» форма і порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, а також між іноземцями або особами без громадянства визначаються правом України. Статтею 60 Закону «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначають спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу, що врегульовано ст. 63 Закону «Про міжнародне приватне право». Позивачка є громадянкою України та проживає за адресою: [ADDRESS], відповідач є громадянином Канади. Відповідно до ст. 4 Закону «Про міжнародне приватне право» визначено право, що підлягає застосуванню до приватно-правових відносин з іноземним елементом. Особистим законом позивача, відповідно до ст. 16 Закону «Про міжнародне приватне право», є право України. Особистим немайновим правом позивача, в силу ст. 22 Закону «Про міжнародне приватне право», також є право України, оскільки шлюб між сторонами було укладено (зареєстровано) на території України. За таких обставин до даного спору слід застосувати норми українського законодавства. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Судом встановлено, що сторони з 2015 року перестали спільно проживати, оскільки відповідач повернувся проживати в Канаду. За такого, сторони з 2015 року не ведуть спільного господарства, не пов'язані спільним побутом. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач і відповідач мають різні погляди на сімейне життя та сімейні цінності, шлюб має формальний характер, позивач не бажає надалі перебувати з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, а тому примирення є неможливим. Таким чином, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, що у відповідності до положень ст. 112 СК України, є підставами до розірвання шлюбу. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність заявленого позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved