Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Каменівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області,третя особа без самостійних вимог - [PERSON] про поновлення строку на відчуження земельної ділянки. В обгурнтування своїх вимог зазначила,що 20 серпня 2000 року помер її батько - [PERSON], який на момент смерті згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) мав право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності Каменівського колективного сільськогосподарського підприємства,розташованої на території Каменівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області. За життя спадкодавець склав заповіт, яким все своє майно заповів своїм дочкам - [PERSON] та [PERSON], які у визначений законодавством строк звернулися до Андрушівської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та отримали свідоцтва про право на спадщину.В подальшому [PERSON] і [PERSON] розділивши спадкову земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на підставі розпорядження голови Андрушівської РДА від 02.12.2002 року № 605 виготовили державні акти на право приватної власності на землю кожен на своє ім`я відповідно: [PERSON] - серії ІІ-ЖТ № 021300, [PERSON]- серії ІІ- ЖТ № 021299. Однак позивачка не може реалізувати свій обов`язок на відчуження земельної ділянки, що належить їй на підставі державного акта на праві приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ № 021299, оскільки не проживає на території України та при цьому механізма відчуження земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на час оформлення спадкових справ в Україні не було, а тому і не було відповідно покупця на зазначену земельну ділянку. В зв`язку з відповідним строк відчуження пройшов.На даний час позивачка знайшла покупця на придбання земельної ділянки, просить поновити строк на відчуження земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, щоб реалізувати свої права та обовязок щодо відчуження земельної ділянки.\~\~\~\~ В судове засідання позивач та його представник не зявилися,направили заяви про розгляд справи в їх відсутність, зазначили,що позовні вимоги підтримують в повному обсягу,просили ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні у зв'язку з визнанням позову відповідачем. Представник відповідача в судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Третя особа без самостійних вимог в судове засідання не зявилася, направила заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала повністю. З врахуванням того, що відповідач повністю визнав позов, суд вважає за можливе розглянути справу в підготовчому судовому засідання відповідно до ст. 200 ч. 3 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд,дослідивши\~матеріали справи,\~вважає,\~що позов\~підлягає до\~задоволення повністю\~з виходячи\~з наступних\~міркувань :\~з дослідженої\~в судовому\~засіданні копії\~паспорта позивача\~,позивач\~є громадянкою\~[PERSON] Федерації\~і проживаєза\~адресою :\~[PERSON] Федерація,\~[ADDRESS]\~(а.с.5). 20 серпня 2000 року помер батько позивача - [PERSON], який на момент смерті згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) мав право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності Каменівського колективного сільськогосподарського підприємства,розташованої на території Каменівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області (а.с.7-8). За життя спадкодавець склав заповіт, яким все своє майно заповів своїм дочкам - [PERSON] та [PERSON], які у визначений законодавством строк звернулися до Андрушівської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та отримали свідоцтва про право на спадщину.В подальшому [PERSON] і [PERSON] розділивши спадкову земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на підставі розпорядження голови Андрушівської РДА від 02.12.2002 року № 605 виготовили державні акти на право приватної власності на землю кожен на своє ім`я відповідно: [PERSON] - серії ІІ-ЖТ № 021300, [PERSON]- серії ІІ- ЖТ № 021299 (9-13). За змістом ст.ст.41,64 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право власності на землю належить до основних конституційних прав та свобод, що не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. Згідно з ч.4 ст. 81 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. В той же час необхідно зазначити, що відповідно до приписів пункту 15 розділу X "Перехідні\~положення"\~Земельного кодексу\~Українидо набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше 1 січня 2012 року, не допускається: купівля - продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб. За вказаних обставин суд вважає, що позивач , не будучи фахівцем в галузі права та не будучи обізнаним в законодавстві України, проживаючи на території іншої держави, з поважних причин не виконав обовязку та пропустив строк, який визначений законодавством України для відчуження земельної ділянки, а її дії не можуть розцінюватись як зневажливе ставлення до своїх прав чи обов'язків. Беручи до уваги, що законодавством не встановлено заборони на продовження строку для укладення договору відчуження земельної ділянки іноземцем, суд виходить із загально-дозвільного принципу права, який регулює цивільні ( в тому числі і земельні) відносини («Дозволено все, що не заборонено законом»), враховує принципи законності, моралі, справедливості, поваги до людини та її законних прав та інтересів, а тому вважає, що продовження строку для укладення договору не суперечить діючому законодавству та не порушує прав та інтересів інших осіб. Відповідно ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавлення права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За таких обставин суд задовольняє позов,поновлює строк відчуження належної їй на праві приватної власності на землю відповідно до державного акту серії ІІ-ЖТ № 021299 від 25.02.2003 року, земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3107 га.,розташованої на території Каменівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області терміном на 1(один) рік, який обчислювати з дня наступного після набрання рішенням суду законної сили.

Outcome: approved