Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Наталія Сергіївна, Товарна біржа «Велика міська біржа нерухомості», про визнання дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку. В обґрунтування позову, посилаючись на те, що 29 вересня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , договір посвідчений Товарною біржею «Велика міська біржа нерухомості» за № 2-75. Укладений договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , з відміткою Дніпропетровського бюро технічної інвентаризації про внесення зазначених змін про власників від 08 грудня 1997 року, власником домоволодення зазначено [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. 13 вересня 2010 року [PERSON] , склала на ім`я [PERSON] , позивача по справі, заповіт, посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Насобіною Т.В. та зареєстрованого в реєстрі під № 2682, яким заповідала все належні їй рухоме чи не рухоме майно на день смерті [PERSON] . Позивач є спадкоємцем за заповітом до майна померлої [PERSON] . Позивач звернувся до державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Однак, постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] , у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ - договір купівлі - продажу від 29.09.1997 житлового будинку [ADDRESS] , посвідчений Товарною біржею «Велика міська біржа нерухомості» за № 2-75, вважається нікчемним, оскільки даний договір не посвідчено нотаріально. На підставі зазначеного позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений 29 вересня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] і посвідчений Товарною біржею «Велика міська біржа нерухомості» за № 2-75. Ухвалою від 28 вересня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 25 січня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не скористалася правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання третя особа - Державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Наталія Сергіївна не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, надавши суду заяву про слухання справи у її відсутність та винести рішення на розсуд суду. Представник третьої особи - Товарна біржа «Велика міська біржа нерухомості» у судове засідання не з`явився про слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 вересня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , посвідчений Товарною біржею «Велика міська біржа нерухомості» за № 2-75. Укладений договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , з відміткою Дніпропетровського бюро технічної інвентаризації про внесення зазначених змін про власників від 08 грудня 1997 року. власником домоволодення зазначено [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.11). 13 вересня 2010 року [PERSON] , склала на ім`я [PERSON] , позивача по справі заповіт, посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Насобіною Т.В. та зареєстрованого в реєстрі під № 2682, яким заповідала все належні їй рухоме чи не рухоме майно на день смерті [PERSON] (а.с.12). Позивач є спадкоємцем за заповітом до майна померлої [PERSON] . Позивач звернувся до державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Однак, постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. від 15 лютого 2020 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] , у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ - договір купівлі-продажу від 29.09.1997 житлового будинку [ADDRESS] , посвідчений Товарною біржею «Велика міська біржа нерухомості» за № 2-75, вважається нікчемним, оскільки даний договір не посвідчено нотаріально. (а.с.20). В матеріалах справи наявна довідки, видана КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації», з якої вбачається, що в матеріалах інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012 містяться відомості про реєстрацію права власності на домоволодіння [ADDRESS] , право власності в цілому зареєстровано за [PERSON] . (а.с.10). За правилами ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст.10). При цьому, як вбачається із п.1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так у Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений у вересні 1997 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював купівлю-продаж майна. Статтею 657 Цивільного кодексу України визначено: договір купівлі-продажу єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. З 01.01.2004 року нотаріальному посвідченню підлягають не лише договори купівлі-продажу, міни, дарування жилого будинку (як було передбачено статтями 227, 242, 244 Цивільного кодексу УРСР) у разі, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, а усі договори купівлі-продажу нерухомого майна незалежно від того хто є стороною такого договору. Відповідно до ч. 4 ст. 656 Цивільного кодексу України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах, (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Договори, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, в зв`язку з чим необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються. Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню. Приписами ч. 2 ст. 220 ЦК України встановлено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно п. 35 Інструкції вiд 03.03.2004 № 20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» Нотаріуси посвідчують правочини, нотаріальне посвідчення яких передбачено законом, зокрема: договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, пожертва, рента, довічне утримання (догляд), спадковий договір) нерухомого майна (статті 657, 715, 719, 729, 732, 745, 1304). Нотаріальне посвідчення договору може бути компенсоване рішенням суду. Це можливо за дотримання таких вимог: сторони домовились щодо усіх істотних умов договору; така домовленість підтверджена письмовим доказом; відбулося повне або часткове виконання договору; одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. З матеріалів справи вбачається, що зобов`язання за договором купівлі-продажу житлового будинку від 29 вересня 1997 року сторонами були виконанні. У разі позитивного рішення суду наступне нотаріальне посвідчення договору не потребується, в такому випадку судове рішення має „компенсаторне" значення. За правилами ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація права власності на будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Товарною біржею «Велика міська біржа нерухомості», а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству. Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб" передбачала підставу для державної реєстрації - договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржею. Таким чином, аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, проте позивачем на заявлено відповідну вимогу про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, тому суд вважає судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: approved