Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення депозиту в якому зазначив, що 27 травня 2013 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний Банк» укладений договір банківського вкладу «Швейцарський «Перший» «Піврічний» № 58921/2013. Відповідно до розділу 1 договору [PERSON] вніс, а банк прийняв від нього початкову грошову суму за депозитом в розмірі 58650,00 ЄВРО зі сплатою 7,5 відсотків річних. Відповідно до п. 1.7 Договору дата вимоги вкладником вкладу - 27 червня 2014 року. 27.05.2013 року на виконання умов договору він вніс в касу банку кошти в розмірі 58 650, 00 ЄВРО (що у еквіваленті гривни на дату внесення вкладу становить 606 566, 69 гривен), що підтверджується квитанцією № 1123145 від 27.05.13 року. 28.06.2014 року, відповідно до п. 1.7 Договору, він звернувся до банку із відповідною заявою про повернення суми депозиту та нарахованих відсотків. В той же день договір за згодою банку був розірваний. Відповідно до умов договору, наступного дня банк повинен був повернути йому суму вкладу та нараховані відсотки. Але, в порушення умов договору, банком не здійснена виплата сума вкладу та нараховані відсотки в повному обсязі. Станом на 29.06.2014 року сума, яка незаконно невиплачена банком за договором становила 63 490,00 Євро, а саме: 58650,00 Євро (сума вкладу) + 4841,44 Євро (нараховані відсотки) = 63 490,00 (невиплачена сума). Але, в порушення умов договору, банком несвоєчасно і не в повному обсязі здійснена виплата суми нарахованих відсотків і не виплачена сума вкладу в повному обсязі. За депозитним договором йому частково була виплачена банком лише сума нарахованих відсотків, а саме: 14.07.2014 року - 900,00 Євро; 16.07.2014 року - 900,00 Євро; 17.07.2014 року - 900,00 Євро. Відповідно до довідки банку від 01.08.2014 року, залишок невиплаченої йому суми за договором банківського вкладу«Швейцарський «Перший» «Піврічний» № 58921/2013 від 27.05.13 року становить 60 829,92 Євро (в тому числі нараховані відсотки). Він неодноразово звертався до банку з проханням здійснити виплату в повному обсязі суми вкладу та залишок по нарахованим відсоткам, але банк незаконно відмовив йому в погашенні суми заборгованості. Наприкінці липня 2014 року, банк знову відмовив йому у видачі залишку коштів, посилаючись на те, що згідно з Постановою правління Національного банку України від 29.04.2014 року № 245, нібито банкам заборонено видачу валютних депозитів. В зв'язку із чим, в серпні 2014 року він був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення суми за договором банківського вкладу. В судовому засіданні представник позивача, адвокат [PERSON] підтримала позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, просить їх задовольнити, оскільки відповідачем до теперішнього часу залишок суми заборгованості за договором банківського вкладу«Швейцарський «Перший» «Піврічний» № 58921/2013 від 27.05.13 року становить - 60 829,92 Євро (в тому числі нараховані відсотки) і банк відмовляється в добровільному порядку виплатити цю суму заборгованості в повному обсязі. Вважає, що такі незаконні дії банку порушують законні права позивача - вкладника за договором банківського вкладу [PERSON] Представник відповідача у судове засідання не з'являвся, причин неявки суду не повідомляв, заперечень на позов відповідачем не надано, заяви про розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надходило, про час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судові засідання представника відповідача, судом розцінюється як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Згідно до положень статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише у разі першої неявки в судове засідання сторони, без поважних причин, яка належним чином повідомлена судом. Суд, згідно з положеннями ЦПК України не повинен з'ясовувати причини повторної неявки у судове засідання, належним чином повідомленого відповідача. На підставі ст. ст. 169,224 ЦПК України і за наявності згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, адвоката [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в судовому засіданні встановлений та підтверджений факт порушення саме відповідачем прав позивача, як вкладника банку за договором. Згідно до ст. 60 ЦПК України, сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні встановлено, що 27 травня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний Банк» укладений договір банківського вкладу «Швейцарський «Перший» «Піврічний» № 58921/2013 від 27.05.13 року. Відповідно до розділу 1 договору (предмет договору) [PERSON] вніс, а банк прийняв від нього початкову грошову суму за депозитом в розмірі 58650,00 ЄВРО зі сплатою 7,5 відсотків річних. Відповідно до п. 1.7 Договору дата вимоги вкладником вкладу - 27 червня 2014 року. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до частини першої 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною третьою статті 1058 Цивільного кодексу України визначено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Таким чином, на відносини пов'язані з виконанням умов укладеного між позивачем та банком договору поширюються положення норм глав 71, 72 Цивільного кодексу України (статті 1046 - 1076), а також положення договору. Відповідно до частини другої статті 1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. 28.06.2014 року, відповідно до п. 1.7 Договору, [PERSON] звернувся до банку із відповідною заявою про повернення суми депозиту та нарахованих відсотків. В той же день договір за згодою банку був розірваний. Відповідно до умов договору, наступного дня Банк повинен був повернути йому суму вкладу та нараховані відсотки. Але, в порушення умов договору, банком не здійснена виплата сума вкладу та нараховані відсотки в повному обсязі. Станом на 29.06.2014 року сума, яка незаконно невиплачена банком за договором становила 63 490,00 Євро, а саме: 58650,00 Євро (сума вкладу) + 4841,44 Євро (нараховані відсотки) = 63 490,00 (невиплачена сума). Але, в порушення умов договору, банком несвоєчасно і не в повному обсязі здійснена виплата суми нарахованих відсотків і не виплачена сума вкладу в повному обсязі. За депозитним договором [PERSON] частково була виплачена банком лише сума нарахованих відсотків, а саме: 14.07.2014 року - 900,00 Євро; 16.07.2014 року - 900,00 Євро; 17.07.2014 року - 900,00 Євро. Відповідно до довідки банку від 01.08.2014 року, залишок невиплаченої [PERSON] суми за договором банківського вкладу«Швейцарський «Перший» «Піврічний» № 58921б/2013 від 27.05.13 року. становить - 60 829,92 Євро (в тому числі нараховані відсотки). Статтею 1060 Цивільного кодексу України, яка застосовується до договорів депозитних вкладів в силу статті 1058 цього ж Кодексу, визначено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Цивільний кодекс України, як основний акт цивільного законодавства, передбачає право вкладника вимагати повернення внесеного ним депозиту у повному обсязі у будь-який момент. Цей же закон передбачає обов'язок Банку видати депозит на першу вимогу вкладника. Таким чином, ніяка Постанова Національного банку України не може скасовувати права, надані особі Конституцією України та законами України, та не може застосовуватись у разі її невідповідності вимогам закону. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. В абзаці третьому пункту 1.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №1-рп/2003 від 16 січня 2003 року суд конституційної юрисдикції зазначив, що після Конституції України, що має найвищу юридичну силу (частина друга статті 8), закони в ієрархії нормативно-правових актів посідають провідне місце. Відповідно до цього провідну роль у регулюванні відносин з виконання судових рішень, має відігравати саме норма закону України, тоді як норма із підзаконного нормативного акту має застосовуватись в тій частині, в якій вона не суперечить Закону. Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативний акт, який підлягав застосуванню, суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці відносини. Стаття 8 ЦПК України передбачає, що у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Іншими словами, у випадку, якщо буде встановлено, що якщо будь яка Постанова Національного банку України суперечить Цивільному кодексу України як основному акту цивільного законодавства, суд повинен застосувати норму Цивільного кодексу України, яка має вищу юридичну силу, а прийняті Нацбанком акти мають відповідати Цивільному кодексу та не суперечити йому. Враховуючи викладене, Банк не мав права відмовляти у видачі депозиту, оскільки повернути депозит його примушує пряма норма ст. 1060 Цивільного кодексу України і порушення її вказує на незаконність і протиправність поведінки Банку. Крім того, ніяка Постанова Національного банку України не може бути застосована всупереч вимог Цивільного кодексу України, про що зазначено у статті 8 Конституції України та інших актах законодавства. Суд дійшов до висновку, що обґрунтування наявності у банку права відмовити [PERSON] у видачі валютного депозиту в повному обсязі, взагалі є незаконною та безпідставною. Відповідно до вимог ст. ст. 192,193 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Види майна, що вважаються валютними цінностями та порядок вчинення правочинів з ними встановлюються законом. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року « 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всієї території України є грошова одиниця України - гривня. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземної валюті суду слід у мотивувальної частині рішення навести повний розрахунок з переведенням іноземної валюти в українську гривну за курсом встановленим Національним Банком України на день ухвалення рішення. При задоволенні позову про стягнення грошових сум в іноземній валюті, суди повинні зазначати і в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню цифрами і словами в іноземній валюті із переведенням її в українську гривну за курсом, встановленим Національним Банком України на дату винесення рішення суду. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі та стягненню з відповідача Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» підлягає залишок суми заборгованості за банківським вкладом на дату винесення цього рішення суду в розмірі 60 829,92 Євро (в тому числі нараховані відсотки). Станом на 30.10.2014 року за курсом Національного банку України еквівалент ЄВРО по відношенню до української гривні становить: - 1 гривня дорівнюється 16, 498 ЄВРО. Таким чином, на дату винесення рішення суду на 30.10.2014 року, сума грошових коштів, яка підлягає стягненню за договором банківського вкладу з відповідача в еквіваленті до української гривни становить: 60 829,92 ЄВРО (загальна сума заборгованості за договором )* 16,498 грн. (курс ЄВРО НБУ по відношенню до гривни) = 1 003 572, 02 гривни (один мільйон три тисячі п'ятсот сімдесят дві гривни 02 копійки), в тому числі: - 58 650,00 ЄВРО (сума заборгованості за вкладом в розмірі) * 16,498 грн. (курс ЄВРО НБУ по відношенню до гривни) = 967 607, 7 гривен (дев'ятсот шістдесят сім тисяч шістсот сім гривен 70 копійок); - 2179,92 ЄВРО (нараховані за вкладом відсотки) * 16,498 грн. (курс ЄВРО НБУ по відношенню до гривни)= 35 964,32 гривни (тридцять п'ять тисяч дев'ятсот шістдесят чотири гривни 32 копійок). На дані правовідносини поширюється норми Закону України «Про захист прав споживачів» та відповідно до ст. ст. 10, 21, 22, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» і позивач мав право звернутися із цим позовом до відповідача і при цьому, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в повному обсязі в розмірі 3 654 гривен. Всі висновки суду узгоджуються із зібраними у справі доказами і не суперечать вимогам діючого законодавства України.

Outcome: approved