Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина у звязку з його навчанням. Свій позов обґрунтовує тим, що однак 05 листопада 1995 року у них народився син [PERSON], який з 01 вересня 2015 року і по даний час син навчається на денному відділенні в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Івано-Франківський професійний ліцей автомобільного транспорту і будівництва, термін навчання закінчується 30 червня 2016 року. Стипендії сина не вистачає на його утримання. Позивачка є єдиною особою яка його матеріально підтримує. Відповідач протягом тривалого часу ухиляється від утримання рідного сина, який продовжує навчання, хоча має можливість надавати сину матеріальну допомогу. Тому просив стягувати з відповідача аліменти в його користь на утримання повнолітнього сина в розмірі ? частки від його доходів щомісячно. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю з мотивів, викладених в позовній заяві. Відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог, оскільки він надає сину матеріальну допомогу добровільно, крім того син працює та може сам себе утримати, просив в задоволенні позову відмовити з мотивів зазначених у запереченні. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів в користь того з батьків, з ким проживає повнолітній син, який продовжує навчання. Судом встановлено, що повнолітній син [PERSON] з 01 вересня 2015 року навчається в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Івано-Франківський професійний ліцей автомобільного транспорту і будівництва», термін навчання закінчується 30 червня 2016 року, що підтверджується довідкою (а.с.8). Факт того, що [PERSON] є батьком [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про встановлення батьківства серії 1-НМ №100130 від 24.07.2002 року (а.с.9). У відповідності з вимогами ст. 199 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України, до яких відносяться: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дочки, сина; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує, що відповідачем не надано суду доказів про його матеріальне становище та стан здоровя. Проте позивачкою до позовної заяви долучено довідку з УПФ в м. Івано-Франківську в якій вказано розмір пенсії, яку отримує відповідач (а.с.3 зв.). Відповідач не заперечує, що він отримує пенсію. За приписами ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач отримує стабільний дохід у вигляді пенсії, інших осіб на утриманні не має, доказів про стан здоровя суду не надав, наявність непогашеної кредитної заборгованості не свідчить про неможливість відповідача надавати допомогу своєму повнолітньому сину. Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 182, 191, 199 Сімейного кодексу України, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved