Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з вказаним позовом до Івано-Франківської міської ради та, в якому просили суд визнати за ними право власності на 1/4 частину будинковолодіння, що знаходиться в м. Івано-Франківську, вул. Котляревського, 15 «А» в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], оригінал договору договору купівлі-продажу 1/2 частини будинковолодіння відсутній. В судовому засіданні 21.10.2014 року позивач [PERSON] та представник позивача позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві. В судове засідання 19.11.2014 року позивачі не з’явились, від представника позивачів до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. В заяві вказано, що позивачі позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечують. Представник відповідача в судові засідання не з’являвся, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином. 21.10.2014 року до суду надійшла заява представника відповідача в якій представник просить розглянути справи у його відсутності. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіряючи обставини у справі, судом встановлено, що 06 січня 1987 року помер чоловік позивачки [PERSON] та батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5). Після його смерті відкрилась спадщина та заведена спадкова справа у Першій Івано-Франківській державній нотаріальній конторі (а.с.6. 7). Як вбачається із копії спадкової справи, яка надана нотаріусом на виконання ухвали суду,заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подала [PERSON], також спадкоємцем першої черги є позивач [PERSON] Корнилович (а.с.17). Будинковолодіння в м. Івано-Франківську на вул. Котляревського 15 «А» було придбане [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу в 1957 році (а.с.8). 12.07.1960 року [PERSON] продав 1/2 частину будинку своїй сестрі [PERSON] (а.с.10-11). Нотаріус відмовляється видати свідоцтво про право на спадщину на частину будинковолодіння, оскільки відсутній оригінал договору купівлі-продажу на 1/2 частину будинковолодіння № 15 «А» на вул. Котляревського в м. Івано-Франківську (а.с.6). Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно статті 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно статті 1261 ЦК України, позивачі відносяться до першої черги спадкування за законом. Частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Відповідно до Глави 10 п. 4.9, 4.10 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів. Враховуючи наведене, визнати за кожним з позивачів право власності на 1/4 частину спадкового майно, а саме, на 1/2 частину будинковолодіння № 15 «А» на вул. Котляревського в м. Івано-Франківську, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], померлого 07 січня 1987 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved