Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 15 квітня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі за № 15610, про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» грошових коштів за кредитним договором від 18 липня 2014 року № 1670/6967DCLRKPT за період з 4 вересня 2018 року по 21 лютого 2020 року на загальну суму 15149,80 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 15 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було вчинено виконавчий напис про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» грошових коштів за кредитним договором від 18 липня 2014 року № 1670/6967DCLRKPT за період з 4 вересня 2018 року по 21 лютого 2020 року на загальну суму 15149,80 грн. 12 червня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Сідоренко С.П. відкрив виконавче провадження на підставі оскаржуваного виконавчого напису та звернув стягнення на її пенсію. Вважає виконавчий напис незаконним, оскільки на день його вчинення не було правових підстав для вчинення такого виконавчого напису за кредитним договором через ту обставину, що постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662, якою було внесено зміни до Переліку документів - добавлено можливість вчиняти виконавчі написи на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, станом на 25 березня 2019 року була нечинною. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен був перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Кредит за договором № 1670/6967DCLRKPT від 18 липня 2014 року надавався на споживчі потреби. Включення у виконавчий напис плати за користування кредитом є спірним з огляду на імперативні норми абз.2 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», які забороняють кредитодавцю встановлювати у договорі будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього закону. За таких обставин подані відповідачем нотаріусу документи для вчинення виконавчого напису не є такими, що підтверджують безспірність, з огляду на нікчемність положень кредитного договору, та не давали підстави і умов для такого вчинення. Вказана у виконавчому написі сума пені не відповідає періоду нарахування. Оскаржуваним написом фактично стягнуто одну й ту ж суму двічі. Ухвалою від 11 серпня 2020 року суд прийняв позовну заяву [PERSON] до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом сторін). В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснили, що позивач не була повідомлена про зміну кредитора і ще певний період часу сплачувала кошти на погашення кредиту на рахунок первісного кредитора ПАТ «Платинум Банк». Сума заборгованості з урахуванням коштів, які сплатила позивач за весь період користування кредитом в розмірі 13000 грн, не співпадає з розміром заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі. Просять позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про місце, дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Відповідач - приватний нотаріус Хара Н.С. в судове засідання не з`явилася. У поданих до суду клопотаннях від 27 жовтня 2020 року та 2 листопада 2020 року просить справу розглядати у її відсутності з урахуванням фактичних відносин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що 15 квітня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 15610, про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 1670/6967DCLRKPT від 18 липня 2014 року, укладеним нею з ПАТ «Платинум Банк», право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», на підставі договору відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА, укладеного 2 жовтня 2019 року, на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Аланд». Строк платежу за кредитним договором № 1670/6967DCLRKPT від 18 липня 2014 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 4 вересня 2018 року по 21 лютого 2020 року. Сума заборгованості складає 15149,80 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 14266,59 грн, прострочена заборгованість за процентами - 883,21 грн; прострочена заборгованість за комісією - 0 грн. 12 червня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Сідоренко С.П. відкрив виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису № 15610, виданого 15 квітня 2020 року. За змістом вказаного виконавчого напису він вчинений на підставі ст.87-94 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до ст.18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.87 Закону України «Про нотаріат»). Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 затверджений Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України містить такі ж правила та умови вчинення виконавчого напису, що й ст.87-88 Закону України «Про нотаріат». Підпунктами 3.2, 3.5 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (пункт 2) доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2.Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Київський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року в частині, зокрема, пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. З вказаного випливає, що станом на 15 квітня 2020 року були відсутні правові підстави для вчинення нотаріусом виконавчого напису № 15610 за кредитним договором, оскільки постанова Кабінету Міністрів України, якою було встановлено таку можливість, визнана в цій частині незаконною та нечинною. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Тому відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц та від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Позивач ствердила, що нею не було отримано письмової вимоги (повідомлення) від банку про погашення заборгованості та вона не визнає розміру заборгованості, нарахованої ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», оскільки позбавлена будь-якої інформації зі сторони банку щодо кредитних зобов`язань. Матеріали справи не містять відомостей на підтвердження того, що лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором позивач отримувала. Отже, позивач не була вчасно проінформованою про наявність заборгованості та не мала можливості або оспорити вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», або виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Крім того, належних та допустимих доказів отримання позивачем повідомлень про укладення між ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» та ПАТ «Платинум Банк» договору відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1670/6967DCLRKPT від 18 липня 2014 року відповідачами суду не надано. Разом з тим, інші доводи позивача на обґрунтування неправомірності вчиненого виконавчого напису суд до уваги не приймає, оскільки в суму заборгованості за кредитним договором стягувачем не включено комісію, пеню та одну і ту саму суму двічі. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на те, що суду не надано доказів безспірності заборгованості позивача перед відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» і позивач таку заборгованість оспорює, суд вважає, що вказана у виконавчому написі заборгованість не є безспірною. За таких обставин суд дійшов висновку, що виконавчий напис виданий неправомірно, а тому позовні вимоги належить задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved