Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу і стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 29.09.2001 року. Від подружнього життя у них народилося двоє дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Повідомила, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, часте виникнення конфліктів, агресивну поведінку відповідача та вживання ним нецензурної лайки на адресу позивача і їх спільних дітей, з 2015 року шлюбні стосунки фактично припинені. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем як подружжя та збереження шлюбу втратило сенс, просить шлюб розірвати та залишити їй прізвище, яке вона набула при його державній реєстрації. Також позивач зазначила, що відповідач з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, в зв'язку з чим просить стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дітьми повноліття. Сторони у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи без її участі, просить задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених у позові. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи без його участі та повідомив, що заперечень до позову не має. Враховуючи вищевикладене, а також положення ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Сторони зареєстрували шлюб 29.09.2001 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у Запорізькій області (актовий запис № 53), що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.01.2008 року та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.01.2012 року відповідно (а.с.10-11). Відповідно до ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння, часте виникнення конфліктів, агресивна поведінка відповідача та вживання ним нецензурної лайки на адресу позивача і їх спільних дітей, фактичне припинення шлюбних стосунків з 2015 року, в зв'язку з чим, суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення, передбаченого ст. 111 СК України. Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов в частині розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вимоги позивача, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище "[PERSON]". Судом встановлено, що неповнолітні діти проживають з батьками, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Більмацької селищної ради Більмацького району Запорізької області № 3594 від 08.08.2017 року (а.с.9). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що аліменти на утримання неповнолітніх дітей слід стягувати на підставі ст. 183 СК України у розмірі ? частини заробітної плати (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, а також положення ст.185 СК України щодо обов'язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Одночасно суд роз'яснює, що статтею 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню 640 грн. судового збору, від сплати яких позивач був звільнений при подачі позову та на користь позивача 640 грн. судового збору, які були сплачені ним за позовну вимогу про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved