Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом і просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловимприміщенням, посилаючись на те, що він є власником домоволодіння по [ADDRESS], де зареєстрована відповідачка - колишня дружина його сина, яка фактично з червня 2010 року не проживає у даному будинку. У судове засідання позивач не з'явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, а тому за згодою позивача проводиться заочний розгляд справи. Позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить домоволодіння по [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 16 липня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Дмитренком Д.М. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно договору дарування, дарувальником указанного будинку є син позивача. У даному будинку, на момент дарування і по даний час, зареєстрована відповідачка. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. На даний час відповідачка не є членом сім'ї нового власника будинку - позивача, оскільки шлюб між сином позивача та відповідачкою розірвано. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 (v0009700-96 ) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно акту обстеження житлового будинку від 22 липня 2016 року, який було проведено у складі депутата Руськополянської сільської ради та сусідів [PERSON] та [PERSON], встановлено, що відповідачка - колишня невістка позивача, у домоволодінні по [ADDRESS] не проживає з червня 2010 року, її особистих речей у будинку немає. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зокрема, усунення перешкод можливе шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Відповідачка не проживає за місцем своєї реєстрації по [ADDRESS] з червня 2010 року, за таких обставин суд вважає, що вона втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі наведеного, ст. ст. 71, 150 ЖК Української РСР та

Outcome: approved