Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач звернулася до Обухівського районного суду Київської області із зазначеним позовом, в якому просить визнати свідоцтво про право на спадщину за законом серії НВА №659905, видане на імя [PERSON] 18.10.2016 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за №2811, номер у спадковому реєстрі 59660624, на спадкове майно, яке складається з 1/2 частки квартири, яка розташована за адресою: м. Обухів, м-н Яблуневий (раніше Петровський)[ADDRESS], що належала померлому 03.04.2016 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно б/н видане Обухівською міською радою 22.01.2004 року недійсним. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначила, що 03.04.2016 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина. До спадкоємців першої черги належала дружина померлого [PERSON], яка у встановлений законом строк звернулась до відповідача із заявою про прийняття спадщини. 21.09.2016 року видано довіреність на імя позивача з повноваженнями представляти інтереси [PERSON] у відповідних уповноважених органах нотаріату України щодо ведення справ із питань оформлення спадкових справ на майно, що залишилось після померлого 03.04.2016 року [PERSON] 21.09.2016 року [PERSON] склала заповіт на випадок своєї смерті на імя позивача. 17.10.2016 року померла [PERSON] На підставі вищевказаної довіреності, 18.10.2016 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на імя [PERSON], видане приватним нотаріусом Обухівського міського нотаріального округу [PERSON] Позивач звернулась до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Однак, 20.02.2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], після померлої 17.10.2016 року [PERSON] у звязку з тим, що надане свідоцтво про право на спадщину за законом видане з порушенням вимог ст.25 ЦК України, а тому не може бути прийняте, як правовстановлюючий документ. Отримуючи свідоцтво про право на спадщину за законом на імя [PERSON] після померлого 03.04.2016 року [PERSON], позивачу не було відомо, що її представництво припинилось у звязку з смертю [PERSON] Також позивач не повідомила нотаріуса, що видавав свідоцтво про те, що [PERSON] 17.10.2016 року померла. Тому, позивач звернулася до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направляв, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 03.04.2016 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОК №367998, виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №108. 21.09.2016 року [PERSON] надала довіреність [PERSON] з повноваженнями представляти її інтереси у відповідних уповноважених органах нотаріату України, щодо ведення справ з питань оформлення її спадкових прав на майно, що залишилося після смерті [PERSON], який помер 03.04.2016 року, посвідчена приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстр за №2513. 21.09.2016 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстр за №2514. 17.10.2016 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БК №385718, виданий Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №312. 18.10.2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON], який помер 03.04.2016 року, яка складається з 1/2 частки квартири, яка розташована за адресою: м. Обухів, м-н Яблуневий (раніше Петровський)[ADDRESS], посвідчене приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстр за №2811. 20.02.2017 року приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] листом №61/02-14, відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], так як з наданого свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири вбачається, що цей документ виданий з порушенням вимог ст.25 ЦК України не може бути прийнятий як правовстановлюючий документ, а саме видача та реєстрація відбулась після смерті власника. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положеннями вказаних норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених ч. ч. 1-3, 5-6, ст. 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Згідно з вимогами ч.1, ч.2, ч.4 ст. 25 ЦК України здатність мати права та обов»язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно з вимогами ч.1 ст. 237, п.6) ч.1 ст. 248 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов»язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. Згідно зі ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреність є письмовий документ, що видається особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до\~ст.ст.\~1216,\~1217,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За\~ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.\~\~Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Стаття 1301 ЦК України\~визначає підстави і порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, та згідно з цією статтею свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 27 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. Таким чином, оскільки свідоцтво про право на спадщину це нотаріальний акт, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців, та даний нотаріальний акт був виданий приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] особі, яка не мала права на його отримання, для суду наявні всі підстави для задоволення вимоги про визнання його недійсним, оскільки з огляду на ту обставину, що довіритель помер раніше, ніж видано свідоцтво про право на спадщину на підставі доручення, яке припинило свою дію зі смертю довірителя, тому таке свідоцтво є недійсним, оскільки отримано особою, яка не мала необхідного обсягу цивільних прав на отримання такого свідоцтва. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved