Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі ордеру №369 йому належить вищезазначена квартира, в якій прописаний [PERSON], який протягом тривалого часу не проживає за вказаною адресою. В судове засідання представник позивача не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що виконавчим комітетом Київської обласної ради Народних депутатів видано ордер №369 на жиле приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на сім'ю в складі 5-ти чоловік: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до постанови державного виконавця державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції від 18.12..2012 року, виконавче провадження №3456220 з примусового виконання виконавчого листа №2/1008/188 виданого 02.10.2012 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про вселення [PERSON] в жиле приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], закінчено. Відповідно до довідки від 24.04.2015 року, засвідченої депутатом Васильківської міської ради, сусіди - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які проживають по [ADDRESS] засвідчують, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживає з моменту вселення, тобто з 18.12.2012 року по теперішній час. Відповідно до акту перевірки житлових умов від 28.04.2015 року , затвердженого директором КП "ККП м. Василькова", при перевірці квартири, за адресою: [ADDRESS], особистих речей [PERSON] не виявлено, зі слів [PERSON], [PERSON] в даній квартирі не проживає, про що підтверджують сусіди: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно ст. 71 ЖКУ, за особою, що без поважних причин відсутня в житловому приміщенні, право користування ним зберігається на протязі шести місяців. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до положень ч. 1 ст. 316, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положенням ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, та ст.41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Добросовісний набувач набуває право власності на майно, навіть в тих випадках, коли воно відчужене особою, яка не мала на це право. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, крім у випадках і в порядках, встановлених законом. Крім того, положення ч.2 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки судом встановлено та підтверджується зібраними по справі доказами, що позивачу виконавчим комітетом Київської обласної ради Народних депутатів видано ордер №369 на жиле приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та приймаючи до уваги, що відповідач, без поважних причин, відсутній в житловому приміщенні протягом тривалого часу, суд приходить до висновку про необхідність захисту майнових прав позивача, шляхом визнання відповідача такими, що втратив право користування спірним вищезазначеним будинком. На підставі наведеного та

Outcome: approved