Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення з відповідача нарахованої, але на виплаченої заробітної плати за період з 01.03.2017 року по 06.06.2017 року в суму 15181 грн. 26 коп. Позов обґрунтований тим, що з 18 липня 2016 року по 06 червня 2017 року позивач працював на посаді машиніста електровозу у виробничому підрозділі «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». На теперішній час ПАТ «Укрзалізниця» на підставі постанови КМУ від 31.10.2018 року № 938 перейменовано в Акціонерне товариство «Українська залізниця». У період з 01.03.2017 року по 06.06.2017 року відповідачем нарахована, однак не виплачена позивачу заробітна плата становить 15181 грн. 26 коп. (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 12071 грн. 89 коп.). Добровільно виплатити зазначену суму відповідач відмовляється, а тому позивач просить стягнути з відповідача нараховану, але на виплачену заробітну плату за період з 01.03.2017 року по 06.06.2017 року в сумі 12071 грн. 89 коп. Представником відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" - Парахотіним А.П., який діє на підставі Довіреності від 09.04.2020 року, подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив розглянути справу за його відсутності, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначив, що Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей. У зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів АТ Укрзалізниця розташованих, зокрема, у м. Донецьку, у відповідача з 17.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року засвідчено настання обставин непереборної сили, що унеможливлює виконання АТ Українська залізниця обов`язків, передбачених, зокрема ст.ст. 115, 116 КЗпП України, та є підставою для звільнення від відповідальності зобов`язаної сторони. Враховуючи, що відсутня вина відповідача у нездійсненні виплат на користь позивача оскільки це є наслідком злочинних дій третіх осіб, що підтверджується Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, в тому числі і про наявність після 20.03.2017 року обставин непереборної сили, які унеможливлюють виконання АТ «Укрзалізниця» своїх обов`язків перед позивачем, просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] до АТ «Укрзалізниця» відмовити у повному обсязі. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на які ґрунтуються у позовних вимогах, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року № 938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в Акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815. З 18.07.2016 по 06.06.2017 року [PERSON] працював на посаді машиніста електровозу у виробничому підрозділі «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», що підтверджується трудовою книжкою позивача. Відповідно до розрахунків заробітної плати позивача, останньому була нарахована заробітна плата у період: - за березень 2017 року 6035 грн. 52 коп., сума до виплати 4799 грн. 34 коп.; - за квітень 2017 року 4149 грн. 71 коп., сума до виплати 3299 грн. 78 коп.; - за травень 2017 року 4340 грн. 80 коп., сума до виплати 3451 грн. 75 коп.; - за червень 2017 року 655 грн. 22 коп., сума до виплати 521 грн. 02 коп. З табелів обліку використання робочого часу за період березень-червень 2017 року, складених ВП ТЧ Ясинувата СП «ДДЗП» вбачається, що позивач виходив на роботу у період простою: в березні 2017 року 10 днів, квітні 2017 року 19 днів, в травні 2017 року 20 днів, в червні 2017 року 3 дні. Відповідно до наказу начальника дирекції Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 17 березня 2017 року № 236/ДНД «Про встановлення простою», з 20 березня 2017 року встановлено початок простою для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. Згідно наказу начальника виробничого підрозділу «Ясинуватське локомотивне депо» від 20.03.2017 року № 270 «Про встановлення простою», прийнятого на виконання вищезазначеного наказу, встановлено початок простою з 20.03.2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Ясинуватське локомотивне депо». Відповідно до інформації Слов`янського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області за №0567-07-7/8215 від 01.04.2021 наданий реєстр застрахованих осіб відносно [PERSON] відповідно до якого останній працював у виробничому підрозділі «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Встановлені судом обставини по справі підтверджують, що позивач працював в структурному підрозділі відповідача, у спірний період перебував у відрядженні, в простої, та йому нараховувалась заробітна плата. Зазначені обставини підтверджуються наданими позивачем, зокрема, розрахунками заробітної плати позивача за березень-червень 2017 року, відповідно до яких кількість днів перебування у простої, за які позивачу нараховувалась заробітна плата, співпадає з кількістю днів, зазначеними в табелях обліку використання робочого часу. Відповідач належними та допустимими доказами не спростував відомості, наведені у вказаних документах, зокрема, розрахунках заробітної плати позивача за березень-червень 2017 року, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них, є недостовірними, або докази того, що позивачу заробітна плата за спірний період виплачена. З огляду на викладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заробітної плати за період з 01.03.2017 року по 06.06.2017 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Визначаючи суму, що підлягає стягненню, суд виходить з роз`яснень, викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», відповідно до яких, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 15181 грн. 26 коп., з утриманням відповідачем з цих сум податків та інших обов`язкових платежів. Посилання представника відповідача на висновки Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, як на поважність невиплати заробітної плати, суд не приймає до уваги, виплата працівникові заробітної плати є гарантією, встановленою Конституцією України. На підставі викладеного та

Outcome: approved