Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідачів, яким просив суд визнати недійсним державний акт на право власності на землю, серії ІV-ОД №073961, виданий на ім'я [PERSON]; визнати недійсним державний акт на право власності на землю, серії ІV-ОД №073960, виданий на ім'я [PERSON]; скасувати державну реєстрацію Державного акту на право власності на землю, виданого на ім'я [PERSON], 04 липня 2000 року, про право власності на земельну ділянку площею 12,74га, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 71; скасувати державну реєстрацію Державного акту на право власності на землю, виданого на ім'я [PERSON], 04 липня 2000 року, про право власності на земельну ділянку площею 11,57га, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 70. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. В матеріалах справи містяться заяви від імені [PERSON] та [PERSON], в яких відповідачі просили справу розглянути в їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Представники Управління Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області, та Дмитрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області подали заяви про розгляд справи за своєї відсутності. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні правовідносини: На підставі рішення ХІV сесії ХХІІІ скликання Дмитрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 24 березня 2000 року № 76-ХХІІ, 04 липня 2000 року на ім'я [PERSON] було видано державний акт серії ІV-ОД №073961 на право приватної власності на землю, площею 12,74 га, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». На підставі рішення ХІV сесії ХХІІІ скликання Дмитрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 24 березня 2000 року № 76-ХХІІ, 04 липня 2000 року на ім'я [PERSON] було видано державний акт серії ІV-ОД №073960 на право приватної власності на землю, площею 11,57 га, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». Позивач отримав відомості про наявність оскаржуваних державних актів з листа Управління держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області від 09.08.2012 року № 13-13-05/2308. Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 листопада 2013 року (справа № 504/935/13-а), що набрала законної сили 25 листопада 2013 року, скасовано рішення ХІV сесії ХХІІІ скликання Дмитрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 24 березня 2000 року №76-ХХІІ, на підставі якого видані оскаржувані державні акти. Відповідно до вимог ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст. 23 ЗК УРСР). Забезпечуючи усім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Рівність умов захисту прав власності на землю випливає з норм ст.ст. 21, 55 Конституції України та ст. 152 Земельного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно зі ст. 152 Земельного Кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Отже, за змістом ст. 152 Земельного Кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визнання недійсним державного акта на право власності на землю як самого по собі правовстановлюючого документа не передбачено зазначеною нормою, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно вимог абзацу першого пункту 12 Розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Згідно з ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, встановлених ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Таким чином, суд знаходить обґрунтованими вимоги позивача в частині визнання недійсними державних актів, оскільки рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого було видано спірні державні акти, в судовому порядку скасовано. В силу ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягають задоволенню вимоги про скасування державної реєстрації прав на земельні ділянки. На підставі наведеного,

Outcome: approved