Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], відповідач її колишній чоловік, зареєстрований в цій квартирі з 02.10.2015 року, але за вказаною адресою не проживає, будь-яких домовленостей між нею та відповідачем щодо збереження за ним права користування житловим приміщенням не існує, шлюб між ними розірвано, факт реєстрації відповідача за вказаною адресою створює для позивача ряд незручностей, вона не може оформити житлову субсидію. Позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою № 155 в будинку № 19 по вулиці Водопійній в місті Білій Церкві Київської області. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою № 155 в будинку № 19 по вулиці Водопійній в місті Білій Церкві Київської області, з підстав, передбачених ст.405 ЦК України. Відповідач до суду не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином згідно вимог ЦПК України, причини неявки відповідача суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.02.2008 року, що стверджується копією цього договору, який було посвідчено державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2-820, на якому є відмітка державного нотаріуса про реєстрацію права власності 20.02.2008 року в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. В судовому засіданні також встановлено, що в цій квартирі зареєстрований з 02.10.2015 року відповідач по справі, що стверджується копією картки реєстрації особи, довідкою адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області. З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.10.2015 року, який було розірвано за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2016 року, яке набрало законної сили 01.03.2016 року, що стверджується копією цього рішення. З пояснень позивача слідує, що відповідач тільки зареєстрований за вказаною вище адресою, але не проживає з моменту реєстрації, фактично вони проживали [INFO], де постійно проживає та зареєстрована позивач, реєстрація відповідача у вказаному вище житловому приміщенні створює для позивача перешкоди щодо розпорядження та користування належним їй житлом. Зазначені позивачем обставини підтвердили в суді свідки [PERSON] сусідка позивачки та [PERSON] подруга позивачки, які знають позивачку багато років, були знайомі з її бувшим чоловіком відповідачем по справі. За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як убачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з цим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою. Саме така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 січня 2012 року при розгляді за винятковими обставинами цивільної справи № 6-57цс11. За ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, за згодою позивача, як власника житла, відповідач був зареєстрований у [INFO] на правах члена сімї власника житла, але відповідач з моменту реєстрації, тобто, більше року, не проживає за вказаною адресою, не користується житлом, але залишається зареєстрованим по даний час за цією адресою, добровільно з реєстрації не знявся, його реєстрація створює перешкоди для позивача, як власника майна, у користуванні та розпорядженні цим майном, а тому суд вважає за можливе усунути для позивача перешкоди шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою № 155 по вулиці Водопійній,19 в місті Білій Церкві Київської області, оскільки доказів того, що між сторонами були якісь домовленості щодо збереження за відповідачем права на користування житлом, суду не надано, шлюб між сторонами розірвано. А тому згідно положень вищенаведених правових норм відповідач втратив право на користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене та

Outcome: approved