Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в якому просить суд стягнути з відповідача матеріальні збитки в сумі 32581,41 грн., пеню за кожен день прострочення виплати в сумі 2399,42 грн., річні в сумі 599,85 грн., інфляційні в сумі 1042,60 та правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 02.05.2016 р. за участю з транспортного засобу Ford Fiesta, [NUMBER] , який був застрахований Відповідачем (поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/9203184), та належав [PERSON] було скоєно дорожньо-транспортну пригоду та пошкоджено транспортний засіб ЗАЗ Lanos, д.р.н. [NUMBER] , який належить позивачу. Згідно вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 08.11.2019 р. та ухвали Житомирського апеляційного суду від 04.06.2020 р. по справі № 296/4328/17, [PERSON] , визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. 05.05.2016 року позивачем подано відповідачу повідомлення про ДТП та відповідачем визначено вимоги для отримання страхового відшкодування. [PERSON] також зазначив, що 22.05.2018 року ним повторно подано відповідачу заяву про страхове відшкодування, однак відповідачем повідомлено про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування. Після набрання законної сили вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 08.11.2019 р. позивач повторно звернувся з заявою від 22.06.2020 р. про страхове відшкодування, однак відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування. Позивачем на адресу відповідача також направлялись вимоги про виплату страхового відшкодування, однак задоволенні не були у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 15.02.2021 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 05.03.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 05.04.2021 року задоволено клопотання та здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження в загальне. Підготовчий розгляд справи призначено на 16.04.2021 року. 11.04.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач вказує на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в строк передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 70). 16.04.2021 року позивачем подано заперечення на відзив в яких зазначено, що вперше до відповідача із повідомленням виплату страхового відшкодування позивач звернувся 22.06.2016 року, тому вважає, що ним не пропущено строків звернення до страховика. Протокольною ухвалою суду від 16.04.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. 02.05.2016 р. за участю з транспортного засобу Ford Fiesta, [NUMBER] , який був застрахований Відповідачем (поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/9203184), та належав [PERSON] було скоєно дорожньо- транспортну пригоду та пошкоджено транспортний засіб ЗАЗ Lanos, д.р.н. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 08.11.2019 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та провадження по справі закрито в зв`язку зі смертю засудженого. Стягнуто солідарно із правонаступників померлого обвинуваченого - [PERSON] та [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] цивільний позов в сумі 10 000 моральної шкоди в солідарному порядку та по 4950 грн. з кожної витрат на правову допомогу представника потерпілого, в решті позов залишити без задоволення за його безпідставністю. (а.с. 10-14). Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 04.05.2020 року вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 08.11.2019 року щодо обвинуваченого [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову скасовано. Постановлено в цій частині нове рішення, яким цивільний позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн. та 9900 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу. В решті вирок суду залишити без змін (а.с. 15-27). З матеріалів справи вбачається, що 05.05.2016 року [PERSON] було подане Відповідачу повідомлення № 3489 про ДТП , яке було прийнято Житомирським ОККП, що вбачається з відбитку штампу (а.с. 29-30). Також, в матеріалах справи наявна копія заяви від 22.06.2016 року про виплату страхового відшкодування адресована Національній акціонерній страховій компанії «Оранта» (а.с. 31). Разом з цим Листом від 08.08.2016 № 09-03-09/9035 Відповідач розглянув повідомлення [PERSON] про виплату страхового відшкодування за № 3489 та визначив вимоги для отримання страхового відшкодування, а саме: постанова суду, заяву про перерахування страхового відшкодування з вказаними банківськими реквізитами для перерахування коштів та надання для огляду пошкодженого автомобіля. Також зазначено, що надання вищевказаних документів та проведення огляду, у страховика відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування, у зв`язку з чим розгляд справи припиняється (а.с. 32). 22.08.2016 р. спеціалістами ТОВ «Гарант-Асістанст» було складено дослідження № АМ5551АЕ - 2 та визначено матеріальний збиток в сумі 32581,41 грн. (а.с. 33-43). 22.05.2018 р. позивачем повторно подано відповідачу заяву про страхове відшкодування (а.с. 44). 05.06.2018 р. листом за № 09-02-09/310-09 відповідачем повідомлено про розгляд заяви щодо здійснення виплати страхового відшкодування та повідомив про відсутність правових підстав щодо здійснення виплати страхового відшкодування (а.с.45). 22.06.2020 р. позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування (а.с. 46). 24.06.2020 р. листом за № 09-02-22/5875 відповідачем відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки [PERSON] не подано заяву про виплату страхового відшкодування протягом одного року. 02.09.20202 р. позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про виплату коштів в сумі 32581,41 грн.(а.с. 48-50). Листом від 25.09.2020 р. № 09-02-16/9189 відповідачем відмовлено у її задоволені (а.с. 51). 01.12.2020 р. [PERSON] повторно направлено вимогу (а.с. 52), але відповідачем листом від 21.12.2020 року № 09-02-16/12424 повторно відмовлено позивачу у відшкодуванні шкоди (а.с.53). У відповідності до ч.1, ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як зазначає ч.1, ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. За правилами ст.1 Закону «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За правилами ч.1, ст.16 Закону України „Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.3 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 8 ч.ч.1,2 Закону України «Про страхування», страховий ризик певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Як передбачає ст. 18 ч.ч.2,3 Закону України «Про страхування», факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Водночас, договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Згідно ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п.3, ч.1, ст.20 Закону України „Про страхування" страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до ст. 36.2 страховиком протягом 15 днів з дня узгодженя ним розміру страхового відшкодування з особою яка має право на отримання відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими-прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернувся до відповідача із повідомленням про ДТП 05.05.2016 року, тобто одразу після настання дорожньо-транспортної пригоди (02.05.2016). Також, з матеріалів справи вбачається, що вирок у кримінальному провадженні по обвинуваченню [PERSON] був ухвалений 08.11.2019 року та залишений в силі в частині обвинувачення ухвалою Житомирського апеляційного суду від 04.05.2020 року. Та позивачем у справі, після винесення судового рішення, а саме 22.06.2020 року, подано відповідачу заяву про страхове відшкодування, в задоволенні якої було відмовлено у зв`язку з пропуском строку на звернення. Однак, посилання відповідача на вимоги п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на право на відмову у виплаті страхового відшкодування в зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків оцінюється критично так як цей пропуск не залежав від суб`єкта звернення . Виходячи з того, що ще в травні 2016 року відповідач отримав повідомлення про ДТП , рішення у визначений законом строк по виплаті страхового відшкодування ним не прийнято, а вина [PERSON] встановлена лише 04 травня 2020 року, суд вважає, що відповідач безпідставно відмовив [PERSON] у виплаті страхового відшкодування . При визначені розміру страхового відшкодування суд виходить з наданого позивачем експертного дослідження від 22.08.2016 року відповідно до якого вартість матеріальних збитків складає 32581,41 грн. Слід зазначити, що згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;) зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. У разі, якщо санкції договором не передбачені, кредитор відповідно до ст. 625 ЦКУ, має право вимагати від боржника сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу, а також 3 % річних від простроченої суми. Крім того, згідно із частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу відповідно до встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню за кожен день прострочення виплати в сумі 2399,42 грн., річні в сумі 599,85 грн., інфляційні в сумі 1042,60. Згідно п. 1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). При цьому, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). Стороною відповідача не подано заяву про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу. З урахуванням викладеного, на підставі п. 1 ч.2 ст.137 ЦПК України суд вважає доведеним витрати позивача на правничу (правову) допомогу у розмірі 6000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач звільнений від його сплати.

Outcome: approved