Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 03 листопада 1973 року між ними було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. Позивач зазначає, що після укладення шлюбу вони з дружиною тривалий час мешкали у м. Мелітополі, виростили дорослу доньку, яка мешкає в Іспанії. А з 2008 року виїхали на заробітки до Російської Федерації та набули там громадянство. Восени 2018 року сторони повернулися з заробіток, отримали посвідки на постійне місце проживання у м. Мелітополі. Відповідач отримала державну реєстрацію по вул. Ярослава Мудрого , за місцем мешкання своєї матері, але фактично сторони мешкали в квартирі по вул. Брив-ла-Гайард . З квітня 2019 року відповідач зібрала свої речі з квартири та виїхала в свою квартиру по вул. Ярослава Мудрого . Позивач зазначає, що по суті вони з відповідачем перестали бути родиною, з роками змінились характери, будь - які подружні відносини між ними відсутні, вони не ведуть сімейний бюджет, будь - який сумісний побут та господарство. Вважає подальше сімейне життя з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, збереження родини та примирення не можливим, а тому просить розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з`явився, від нього та його представника адвоката Дуди С.В. надійшли заяви з проханням слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явилася з невідомої суду причини, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик [PERSON] у судове засідання, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказі за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилася в судове засідання без поважних причин та не повідомила про причини неявки, відзив на позовну заяву не подала, позивач не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення, тому суд, з урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] , ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України з урахуванням заяви позивача про слухання справи за її відсутності та у зв`язку з неявкою відповідача фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що заява підлягає повному задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03 листопада 1973 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1592, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с.12). Від даного шлюбу сторони малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. З позовної заяви вбачається, що в 2008 році позивач і відповідач виїхали до Російської Федерації та набули громадянство Російської Федерації. Громадянство позивача підтверджується копією паспорта, доданого до позову (а.с.7-8). Восени 2018 року сторони повернулись до України та отримали право на постійне проживання в України. Право на постійне проживання в Україні позивача підтверджується копією посвідки на постійне проживання від 14.03.2019 року, виданої на строк до 06.03.2029 року (а.с.4-5). Місце проживання позивача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). З позову вбачається, що відповідач [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкала за адресою: [ADDRESS] разом з позивачем. Однак, в квітні 2019 року вона зібрала свої речі та переїхала за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 02.03.2020 року, яка надійшла до суду 02.03.2020 року, місце проживання [PERSON] , [INFO] не зареєстровано у місті Мелітополі, у зв`язку з чим відповідач [PERSON] , викликалась до суду, у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, судом встановлено, що сторони по справі є громадянами Російської Федерації, проте більше року мешкають в Україні, позивач отримав посвідку на постійне проживання в Україні, мешкає в [ADDRESS] , останнє відоме місце проживання відповідача також у м. Мелітополі. У статті 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою. Крім того, вказаною статтею встановлено, що юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Укладення шлюбу між сторонами мало місце на території України, а саме у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції в Запорізькій області (а.с.12). Відповідно до ч.1 ст. 60 вказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 року №24-754/0/4-13 правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Аналізуючи вказані норми, суд приходить до висновку, що під час вирішення питання про розірвання шлюбу застосуванню підлягає законодавство України. З позовної заяви вбачається, що сторони з квітня 2019 року разом не проживають, фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сім`ї стало те, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди не тільки на сімейне життя, але й на інші життєві ситуації, наприклад, на відносини України та Росії, роль загарбників в Криму та Донбасі, в результаті чого між ними постійно виникали непорозуміння та сварки, що переросло у довготривалі конфлікти, між ними відсутня взаємоповага та взаєморозуміння, сторони мають діаметрально протилежні погляди не тільки на шлюб та сім`ю, але й на всі аспекти життя. Малолітніх та неповнолітніх дітей сторони не мають. Спору про поділ майна сторони не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки намірів до відновлення шлюбних відносин сторони не мають, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає повному задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved