Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Теофіпольського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 72, мотивуючи його тим, що від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO]. Подружнє життя не склалося, між подружжям відсутні почуття взаємоповаги, відповідач не бажає вирішувати важливі питання життя сім'ї спільно, ухиляється від їх вирішення переслідуючи лише власні інтереси, між ними не створено умов, за яких має місце почуття любові, дружби та взаємодопомоги. Крім того, відповідач систематично в присутності дитини вчиняє відносно дружини психологічне насильство, безпідставно на ґрунті ревнощів ображає її нецензурною лайкою та образливими словами, подальше сумісне життя і збереження сім'ї стали не можливими, шлюбні відносини фактично припинились, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище " [PERSON] ". Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно, в суд не з'явилася, до початку розгляду справи подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що примирення не можливе. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, в суд не з'явився, до початку розгляду справи подав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки як встановлено з матеріалів справи подружнє життя у сторін не склалося. Між позивачкою та відповідачем виникали постійні сварки та непорозуміння на ґрунті ревнощів, відсутні почуття любові та взаємоповаги один до одного, подружжя не підтримує подружніх стосунків та не веде спільного господарств, крім того має місце психологічне насильство в сім'ї в присутності дини, що вказує на недоцільність подальшого перебування сторін у шлюбі. На даний час шлюбні відносини фактично припинились, позивач при подачі заяви зазначила, що примирення між подружжям неможливе. За таких обставин, враховуючи ст. 111 СК України суд вважає, що дії відповідача суперечать інтересам дружини та неповнолітньої дитини, збереження сім'ї є неможливим, а надання строку на примирення суперечитиме моральним засадам суспільства. Крім того, відповідач не надав суду доказів того, що їх із позивачкою подружнє життя та збереження сім'ї є можливим і не суперечить їх інтересам, що мають істотне значення. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved