Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернулась в суд з наведеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що в шлюбі з відповідачем у них народився син - [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 05.10 2014 року шлюб між сторонами розірвано 01.06.2004 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за №345. На даний час позивач проживає у громадянському шлюбі з [PERSON], який з 02.03.2015 року офіційно працевлаштований на території республіки Польща у м. Бєльсько-Бяла, про що свідчить трудовий договір від 02.03.2015 року, укладений між ним та [PERSON] до 31 03.2018 року. Влітку цього року, на шкільних зимових канікулах у грудні 2015 року -січні 2016 року та на весняних канікулах з 23 по 31 березня 2016 року [PERSON] має намір поїхати з дитиною за кордон до Польщі з метою проведення відпустки з можливістю відвідати інші країни Європейського Союзу та Шенгенської угоди. Вважає, що подорож та відпочинок матиме значення для духовного та фізичного розвитку її сина [PERSON], а також для його відпочинку після навчального року та в період зимових і весняних шкільних канікул. Батько дитини добровільної згоди для виїзду за кордон не надає, хоча до цього часу надавав таку згоду, що суперечить інтересам дитини. За вказаних обставин просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини [PERSON] за кордон без згоди батька [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві. Додатково суду пояснили, що позивач офіційно працевлаштована в м.Івано-Франківську, є власником нерухомого майна у місті, метою виїзду є виключно відпочинок під час літніх, зимових і весняних канікул. Відповідач з дитиною не спілкується, хоч жодних перешкод з даного приводу йому не чинять, а тому тимчасовий виїзд дитини за кордон не порушує права батька на виховання дитини, так як батько має можливість вільно спілкуватися з дитиною у будь-який час. Просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Вважає, що позивач має намір вивести дитину за кордон на постійне місце проживання, що перешкодить батьку у здійсненні його права на виховання дитини, а тому в задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу виїзду неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є колишнім подружжям. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 05.10. 2014 року шлю між сторонами розірвано 01.06.2004 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за №345 (а.с.13). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 01.10.2004 року відділом РАЦС Івано-Франківського МУЮ (а.с.12) сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Метою виїзду позивача та дитини за кордон влітку цього року, на шкільних зимових канікулах у грудні 2015 року -січні 2016 року та на весняних канікулах з 23 по 31 березня 2016 року є відвідини [PERSON], який з 02.03.2015 року офіційно працевлаштований на території республіки Польща у м. Бєльсько-Бяла, про що свідчить трудовий договір від 02.03.2015 року, укладений між ним та [PERSON] до 31 03.2018 року (а.с.16) та проведення відпустки з можливістю відвідати інші країни Європейського Союзу та Шенгенської угоди для відпочинку та оздоровлення дитини. Із запрошень вбачається, що [PERSON] запрошує [PERSON] та сина [PERSON] до Бєльсько-Бяла на період з 02.04.2015 року до 01.04.2016 року, метою перебування - відпочинок, свята (а.с.17-20) . Також, відповідно до копій заяв від 11.10.2010 року та 24.04.2013 року, засвідчених приватними нотаріусами Івано-Франківського МНО Басай Р.М. та [PERSON] [PERSON] неодноразово надавалась згода на виїзд дитини [PERSON] за межі України в періоди з 01.01.2011 року по 30.09.2011 року та з 01.05.2013 року по 31.12.2013 року (а.с.14-15). Як установлено у судовому засідання, кожного разу матір'ю дитини забезпечено повернення неповнолітнього [PERSON] в Україну. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, що уповноважені ними. Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. У відповідності до п.п.2,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57 визначено, що виїзд за межі України громадян , які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред`явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею 7 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню. На виконання ст.7 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» постановою Кабінету Міністрів 31.03.1995 року за № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини , їх тимчасового затримання та вилучення ( у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 №380). Пунктом 17 вказаних Правил передбачено, що відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. Також відповідно до абз.6 п.5 Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що затверджено постановою Верховної Ради України №719-V від 23.02.2007 , друга - п'ята сторінки паспорта громадянина України для виїзду за кордон призначені для особливих відміток, зокрема, для внесення відомостей про дітей, які виїжджають за кордон разом з пред'явником паспорта без відповідних документів, даних про місце проживання (за клопотанням громадянина може бути зазначено номер телефону, групу крові та резус-фактор). Таким чином, системний аналіз чинного законодавства щодо порядку виїзду дитини за кордон свідчить про те, що для виїзду за кордон дитини у супроводі одного з батьків необхідна нотаріально засвідчена згода іншого з батьків, у такому разі виготовлення окремого проїзного документа для дитини не передбачено, а виїзд здійснюється на підставі відмітки у паспорті громадянина України для виїзду за кордон про дітей, що виїжджають за кордон разом з пред'явником паспорта. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред`явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В силу дії ч.ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідач [PERSON] добровільно не надає згоди на виїзд неповнолітньої дитини за кордон. Позиція відповідача в спірних правовідносинах судом розцінюється такою, що не відповідає інтересам дитини. Тому такий дозвіл слід надати позивачу. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Позивач просить надати їй надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька під час літніх, зимових та весняних канікул. Суд вважає, що перебування дитини за межами України у період канікул не створить істотних перешкод в отриманні дитиною освіти чи суттєво обмежить право на її отримання. Однак, такий термін подорожі є достатнім для повноцінного відпочинку та оздоровлення дитини, і ніяким чином не обмежить відповідача як батька в правах щодо дитини [PERSON], так як виїзд за кордон має тимчасовий характер, та не стосується питання визначення місця проживання дитини. Відповідно до ст.60 КПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як установлено під час розгляду справи, позивач має намір на виїзд з неповнолітньою дитиною [PERSON] до Республіки Польща, країн Європейського Союзу та Країн Шенгенської угоди на періоди з 01.07.2015 року по 31.08.2015 року, з 20.12.2015 року по 25.01.2016 року та з 23.03.2016 року по 31.03.2016 року, згоду на такий виїзд батько дитини відмовився надати, що суперечить інтересам неповнолітнього, а тому такий дозвіл слід надати судом. Відповідно до ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать 2) витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати, що складаються з витрат по оплаті судового збору у розмірі 243,60 грн (а.с.1) та 800 грн витрат на правову допомогу (квитанція №005258 від 12.05.2015 року, а.с.34) . З огляду на викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити. На підставі вищенаведеного, відповідно ст. ст. 2, 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п.п.2,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, п.п. 18, 19 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджених постановою Кабінету Міністрів № 231 від 31.03.1995 року, абз.6 п.5 Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що затверджено постановою Верховної Ради України від 23.02.2007, ст.313 Цивільного кодексу України, ч.ч.1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved