Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з нерухомого майна, в якому просили скасувати арешт, накладений на нерухоме майно, а саме квартиру № 193, яка знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Пироговська, буд. № 7/9, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис № 1992780 та 1992820 від 20.05.2005 року та № 2902680 та № 2902761 від 22.02.2006 про арешт квартири [ADDRESS]. В своїй позовній заяві посилались на той факт, що обмеження вжите відносно їхнього майна перешкоджає розпоряджатися ним. Сторони в судове засідання не зявились, від представника позивачів до суду надійшла заява, згідно якої позов підтримує та просить справу розглянути за її відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи сповіщався належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про неможливість зявлення в судове засідання не повідомив. Тому згідно ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди представника позивачів, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] разом з [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. В вересні 2017 року позивачам стало відомо, що нерухоме майно у вигляді квартири 193 по вулиці Пироговська, у будинку 7/9 знаходиться під арештом. Позивачкою було зроблено звернення до звернення до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального правління юстиції в Одеській області від 06.09.2017 щодо зняття арешту майна. 18.09.2017 надійшла відповідь щодо розгляду вищезазначеного звернення, в якій було вказано, що позивачка не є стороною виконавчого провадження, тому заяву щодо зняття арешту з майна залишено без розгляду. Також, позивачі звернулися до органів нотаріату, а саме Першої Одеської Державної нотаріальної контори та Шостої Одеської Державної нотаріальної контори, в результаті чого було встановлено, що арешт на нерухоме майно був накладений на підставі постанови виконавчої служби, а саме, що 20 травня 2005 року щодо [PERSON] було винесено постанову про арешт майна боржника, а саме вищевказаної квартири, та оголошено заборону на його відчуження, а 21 лютого 2006 року щодо [PERSON] було винесено аналогічну постанову під номером В/1-65. Постанови були винесені з приводу стягнення грошових коштів на користь "Одесатеплоенерго". На сьогоднішній день відпали усі обставини, з яких був накладений арешт на нерухоме майно. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на нерухоме майно порушується право приватної власності, внаслідок чого позивачі позбавлені змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У зв'язку з тим, що виконавчі провадження знаходяться на зберіганні в архіві виконавчої служби виключно три роки (п. п.9. 9 п.9 Наказ про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби від 25.12.2008 року №2274/5) . Таким чином, первинні документи виконавчої служби були знищені за строком зберігання, тому сьогодні право позивачів порушено у зв'язку з тим, що не існує документів виконавчого провадження. Разом з тим, в 2005 та 2006 році була внесена заборона в Єдиний Реєстр електронних заборон на основі документів, які були надані виконавчої службою. Зазначений запис існує по тепер. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки обтяження на майна, котре належить позивачам було вжите державним виконавцем не перевіривши право власності на вищевказане майно та не перевіривши суміжні права власності, тому суд вважає, що накладення арешту на квартиру що належать позивачам на праві приватної власності, порушує їхнє право власності. Таким чином, слід зняти арешт з квартири [ADDRESS], накладений постановою державного виконавця. На підставі викладеного та

Outcome: approved