Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Посилалася на те, що 13.02.2019 року шлюб між [PERSON] та нею було розірвано відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.12.2019 року. Від шлюбу у них є одна малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] . Донька проживає разом з нею і знаходяться на її повному матеріальному утриманні. Відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає та не приймає участі в додаткових витрат на дитину. На час звернення до суду стан здоров`я дитини задовільний, хронічними хворобами не хворіє. Також позивач вказувала на те, що відповідач не працює та не є фізичною особою-підприємцем. Домовленості щодо сплати аліментів на дитину у добровільному порядку між нею та [PERSON] не досягнуто. У зв`язку з тим, що відповідач жодної допомоги на утримання спільної доньки не надає, вона не може самостійно утримувати доньку, а тому змушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини примусово. Просила стягнути з відповідача аліменти на малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі по 1859 грн. 00 коп. щомісячно з урахуванням індексації , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття . Відповідачем відзиву на позов подано не було. Позивач у судовому засіданні позов підтримала частково та підтвердила, викладені в ньому обставини. Пояснила суду, що відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні дитини, однак вона просить стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 гривень щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в іншій частині позовні вимоги не підтримує. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Зазначив, що у нього на утриманні є ще дві малолітні дитини та дружина, матеріальне становище у нього важке. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 13.02.2019 року шлюб між [PERSON] та нею було розірвано, що підтверджується рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.12.2019 року (а.с.4). Від шлюбу у сторін є одна малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частинами першою та другою\~статті 141 СК України\~визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою\~статті 150 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Доказів працевлаштування відповідача та одержання ним доходів суду надано не було. Натомість, суду було надано для огляду у судовому засіданні свідоцтво про народження дитини, видане 25.09.2020 року, згідно якого судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої зазначено [PERSON] . Доказів наявності у відповідача від нового шлюбу ще однієї дитини суду надано не було. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1859 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років 2318 гривень. Одночасно частиною другою статті 182 СК України в редакції від 08.07.2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» становить 929 грн. 50 коп. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку платника аліментів. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини. З огляду на зазначене, а також враховуючи принципи захисту та піклування про дітей, обов`язок позивачки по утриманню дитини, досягнення згоди між сторонами під час судового розгляду щодо розміру аліментів, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 1000 гривень, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved