Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 10 липня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», що підтверджується витягам із статуту та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0025/82/63400, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 30 000,00 дол. США. на споживчі цілі. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 10.07.2006 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки. Позичальник припинив належним чином виконувати свої грошові зобовязання за кредитним договором, в звязку з чим станом на 01.07.2015 року становить 66\~870, 99 дол. США, в звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, але від нього надійшла заява, в якій останній просить розглядати справу без його участі за наявними у справі матеріалами і доказами. Відповідач [PERSON] неодноразово зявлявся в судові засідання та просив відкласти розгляд справи для надання часу для мирного врегулювання спору, в останній судові засідання призначенні о 09 год. 00 хв. 09 березня 2016 року та о 13 год. 30 хв. 22 березня 2016 року не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, не повідомивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільно процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Так, в судовому засіданні встановлено, що 10.07.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», що підтверджується витягам із статуту та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0025/82/63400, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 30 000,00 дол. США. на споживчі цілі. Кредит надано на 84 місяці, строком до 10.07.2013 року, що передбачено п. 1.2 даного кредитного договору. Процентна ставка за користування кредитними коштами складає 14,00% річних, визначено п. 1.4 кредитного договору. Кредит надано [PERSON] на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування, згідно п. 3.1 кредитного договору. Видача [PERSON] кредитних коштів підтверджується: випискою по рахунку, станом на дату видачі кредитних коштів, заявами на видачу готівки на дату видачі кредитних коштів. Відповідно до п. 3.2 кредитного договору надання кредиту може здійснюватись на розсуд банку наступним чином: на поточний рахунок позичальника, готівкою через касу банку. Таким чином, банк виконав свої зобов'язання перед [PERSON] за кредитним договором, надавши позичальнику кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Згідно п. 5.1. кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу банку: - щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно графіку погашення, протягом строку дії кредитного договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 10.07.2013 року; - щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, відсотки за фактичне користування кредитних коштів кредитора та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів. Відповідно до п. 6.5 кредитного договору банк має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом. Відповідно до п.9.1 за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 10.07.2006 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до умов п. 1.2 якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати за зобовязання боржника [PERSON], які виникають з умов кредитного договору №014/0025/82/63400 від 10.07.2006 року в повному обсязі цих зобовязань. Відповідно до п. 3.1 цього договору, у випадку невиконання боржником взятих на себе зобовязань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Також, згідно з додаткових угод до договору поруки від 12.07.2007, від 13.04.2009, 09.06.2010 року, було доповнено пунктами, стосовно предмету кредитного договору. Де поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати за зобовязання позичальника, що виникають з кредитного договору та додаткових угод до нього. 12.07.2007 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду, якою було досягнуто домовленості внести зміни та доповнення до кредитного договору, а саме, сума кредиту наданого банком позичальнику становить 105 000,00 доларів США. Всі інші умови та зобовязання відповідно кредитного договору. З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України між банком та позичальником було укладено ряд додаткових угод (зі згодою поручителя): - 13.04.2009 року додаткова угода №1, відповідно до умов якої надано «кредитні канікули». Тобто, тимчасово з «13» квітня 2009 року до «12» квітня 2010 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу за кредитним договором до розміру, визначеного в графіку погашення кредиту та інших платежів, що є додатком до додаткової угоди; - 09.06.2010 року додаткова угода №2, відповідно до умов якої збільшено строк кредиту на 93 місяці. Дата остаточного погашення кредиту 10.04.2021 року. В звязку з чим було змінено графік повернення кредиту та інших обовязкових платежів. Позичальник припинив належним чином виконувати свої грошові зобовязання за кредитним договором, а саме здійснювати щомісячні обовязкові платежі відповідно до сум та в строки, передбачені графіком погашення. Починаючи з липня 2014 року не було жодного місяця, в якому б позичальник не прострочив обовязкового щомісячного платежу. 07.04.2015 року позичальнику та поручителю були направлені вимоги про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором та договором поруки: за вих. № 114-0-0-00/15-27975, яка отримана 22.04.2015 року; за вих. № 114-0-0-00/15-27976, яка отримана 22.04.2015 року, про те заборгованість так і не було погашено. Загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №014/0025/82/63400 від 10.07.2006 року, станом на 01.07.2015 року становить 66 870,99 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ - 1 404 639,79 грн., яка складається із: - заборгованості за кредитом 52\~068, 01 дол. США; - заборгованості за відсотками 5\~277, 97 дол. США, пеня 9\~525,01 дол. США. Згідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням) то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судові рішення у цивільних справах» визначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України, частина третя статті 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Таким чином, суд вважає, що отримані в іноземній валюті кошти відповідачі зобов'язані повернути у доларах США із зазначенням еквіваленту у гривні згідно офіційного курсу НБУ станом на день винесення рішення, тобто на 22 березня 2016 року - по курсу 100 доларів США = 2660,0686 гривень, що жодним чином не порушить прав відповідачів, оскільки зміна курсу долара США до гривні не змінює обсягу його зобов'язання, вираженого в іноземній валюті. Досліджені в судовому засіданні обставини справи підтверджують належну обґрунтованість доказами вимог позивача щодо стягнення з відповідачів на його користьзаборгованості по кредитному договору № 014/0025/82/63400 від 10.07.2006 року в сумі 66 870, 99 доларів США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на винесення рішення 22.03.2016 року становить (66\~870, 99 доларів США х 26,600686 гривень (за 1,0 долар США) =) 1\~778 814 грн. 21 коп.. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів, також слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 1\~827 грн. 00 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved