Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що між ЗАТ «Перший Український [PERSON] банк», правонаступником всіх прав та зобовязань якого є ПАТ «Перший Український [PERSON]» та [PERSON] укладено кредитний договір №5409139 від 25.05.2007 року, відповідно до якого [PERSON] надав [PERSON] кредит у сумі 42 000 доларів США зі сплатою 12,90% річних, строком до 25.05.2017 року для використання на споживчі потреби на розсуд позичальника. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було передано в іпотеку майно: квартиру №60 в буд. №98, що знаходиться за адресою: вул. Комсомольська в м. Біла Церква, Київської області, про що того ж дня було укладено договір іпотеки №5409204. У звязку із невиконанням [PERSON] зобовязань за кредитним договором, [PERSON] на підставі положень договору іпотеки та чинного законодавства України, реалізував своє право\~ на звернення стягнення шляхом набуття у свою власність предмету іпотеки на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.04.2017 року за індексним номером 35005649 було зареєстровано право власності позивач на предмет іпотеки. Позивач повідомив безпосередньо відповідачів про реєстрацію права власності за ПАТ «ПУМБ» та про необхідність звільнення предмета іпотеки. Посилаючись на те, що проживання та реєстрація у квартирі відповідачів перешкоджає ПАТ «Перший Український [PERSON]» здійснювати своє право власності, позивач просить суд виселити [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з її малолітніми дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з її малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS] без надання їм іншого житла, із зняттям з реєстраційного обліку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позовних заперечувала. У поданому відзиві на позовну заяву відповідачі зазначили, що письмове рішення про прийняття банком рішення про звільнення стягнення на предмет іпотеки вони не отримували, письмові вимоги їм не було вручено. Крім того, рішення суду в частині звернення стягнення\~ на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій\~ на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому вимога щодо виселення відповідачів з їхнього єдиного житла є передчасною вимогою. Посилаючись на зазначені обставини, відповідачі просили суд відмовити\~ в задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, її представник [PERSON] подала до суду заяву про розгляд\~ справи за її відсутності, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Треті особи в судове засідання своїх представників не направили, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, подали до суду клопотання про розгляд справи за відсутності їхніх представників, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Суд, зясувавши правову позицію сторін, дослідивши надані сторонами докази в межах предмету доказування, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 25.05.2007 року між ЗАТ «Перший Український [PERSON] банк», правонаступником всіх прав та зобовязань якого є ПАТ «Перший Український [PERSON]» та [PERSON] було укладено кредитний договір №5409139, відповідно до якого [PERSON] надав [PERSON] кредит у сумі 42 000 доларів США зі сплатою 12,90% річних, строком до 25.05.2017 року для використання на споживчі потреби на розсуд позичальника. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку Банку майно: квартиру №60 в буд. №98, що знаходиться за адресою: вул. Комсомольська в м. Біла Церква, Київської області, про що того ж дня було укладено договір іпотеки №5409204. Відповідно до п. 4.7.1, 4.7.2 Договору іпотеки у разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна про реєстрацію права власності від 25.09.2017 року підтверджено, що ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]» набуло право власності на квартиру №60, що розташована в будинку №98 по вул. Героїв Крут в м. Біла Церква Київської області,\~ на підставі договору іпотеки № 5409204 від 25.05.2007 року. Відповідно до п.3.2.7., п. 4.5 Договору іпотеки після прийняття Іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодавець зобовязаний на письмову вимогу Іпотекодержателя добровільно звільнити предмет іпотеки та максимально сприяти\~ його звільненню іншими особами протягом 14 календарних днів з дня отримання такої вимоги, незалежно від факту наявності чи не наявності (надання чи ненадання) іншого житла для проживання можливості чи неможливості придбати або найняти інше житло. Якщо Іпотекодавець та інші мешканці не звільняють предмет іпотеки у зазначений вище строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на\~ підставі рішення суду. Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ «ПУМБ», який реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки і прийняв у власність зазначену вище квартиру, виконавши п. 4.5 Договору іпотеки, направляв відповідачам [PERSON] та [PERSON] вимоги про звільнення даної квартири, в тому числі і особистих речей протягом 14 календарних днів з дня отримання даного листа, однак вони були залишені відповідачами без задоволення, що\~ підтверджується вимогами від 15.05.2017 року, 25.05.2017 року та фіскальними чеками ПАТ\~ «Укрпошта». Згідно довідки Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради №4628 від 03.08.2018 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 10 осіб: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] При вирішенні спору суд виходить з наступного. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно вимог ст.589 ЦК України, ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України, передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку». Згідно з частиною третьою статті 33 цього Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами першою та другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Заявляючи позов, позивач просив виселити відповідача без надання іншого житлового приміщення з підстав, передбачених статті у 40 Закону України «Про іпотеку». Так, відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Ч. 3, 4 ст. 109 ЖК Української РСР передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення\~ стягнення на передані в іпотеку житловий будинок\~ чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці\~ зобов'язані\~ на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно\~ звільнити житловий будинок\~ чи\~ житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення\~ здійснюється\~ на підставі рішення суду. Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Зі змісту ст. 319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Положеннями статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як вбачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з цим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою. Саме така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 січня 2012 року при розгляді за винятковими обставинами цивільної справи № 6-57цс11. Як вже зазначалось, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 10 осіб: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Відповідно до п. 1.7.4. Договору іпотеки без письмового погодження Іпотекодержателя, Іпотекодавець не має права\~ реєструвати третіх осіб на житловій площі, що входить до складу предмета іпотеки. Разом із тим, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у даному приміщенні з 10.07.2007 року, [PERSON] - з 20.11.2012 року, [PERSON] з 29.01.2014 року, [PERSON] з 18.07.2015 року, [PERSON] з 13.04.2016 року, [PERSON] з 30.10.2017 року по даний час, тобто вже після укладення Договору іпотеки. Отже, на\~ порушення укладеного Договору іпотеки, за адресою [ADDRESS]\~ [PERSON] та\~ [PERSON] зареєстрували та поселили малолітніх дітей [PERSON] - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а також [PERSON], [INFO], з її малолітньою дитиною [PERSON] без згоди банку, отже самоправно зайняли зазначене житлове приміщення. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років (малолітня особа), визнається місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає. Системний аналіз ст. ст. 29 та 31 ЦК України дає підстави для висновку, що малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Малолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, оскільки на час вирішення спору [PERSON] та\~ [PERSON]\~ втратили право на користування квартирою, тому відповідно не мають такого права і малолітні діти [PERSON], [PERSON] та її малолітня донька. Враховуючи, що\~ право на право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] належать позивачу, який позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а проживання в квартирі відповідачів є незаконним та порушує права позивача - право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом виселення відповідачів з вказаної квартири із зняттям з реєстраційного обліку. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 400 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved