Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, в якому зазначив, що 18.03.2008 року між позивачем та відповідачами був укладений іпотечний договір, за умовами якого відповідач передав в іпотеку позивачу двокімнатну квартиру [ADDRESS] з метою забезпечення виконання кредитного договору № 014\\1932\\74\\98087 від 18.03.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] [PERSON] . Зобовязання за кредитним договором відповідач [PERSON] [PERSON] не виконав. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 2357831,62 гривень. Позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотекив порядку ст.. 38 Закону України « Про іпотеку» зазначену квартиру, шляхом продажу її позивачем, виселити, зняти з реєстраційного обліку відповідача з зазначеної квартири та стягнути судовий збір. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився та не повідомив про причини неявки, у звязку з чим суд проводить заочний розгляд справи. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 18.03.2008 року між позивачем та відповідачами був укладений іпотечний договір, за умовами якого відповідач передав в іпотеку позивачу двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності, з метою забезпечення виконання кредитного договору № 014\\1932\\74\\98087 від 18.03.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] [PERSON] . Зобовязання за кредитним договором відповідач [PERSON] [PERSON] не виконав. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 2357831,62 гривень. Ці обставини підтверджуються копією кредитного договору № 014\\1932\\74\\98087 від 18.03.2008 року, копією іпотечного договору № 014\\1932\\74\\98087\\1 від 18.03.2008 року, копією свідоцтва про право власності, витягом про державну реєстрацію прав, розрахунком заборгованості, письмовими вимогами позивача до відповідача. Таким чином суд дійшов висновку про задоволенні позову. Однак 07 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Даний закон розповсюджує свою дію на правовідносини, які склались між сторонами спору. Разом з тим, згідно діючого на сьогоднішній день Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії даного закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника чи майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника чи майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимоги позову обґрунтовані, належним чином підтверджені доказами і підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного, суд відзначає, що на правовідносини між сторонами поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відтак, в період дії вказаного закону не може відбуватись примусове звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові у справі № 6-58цс15 від 27.05.2015 р.,встановлений Законом від 3 червня 2014 року мораторій на звернення стягнення на житло громадян, наданого в іпотеку для забезпечення їх зобовязань за кредитними договорами в іноземній валюті, не передбачає втрату права кредитора на звернення стягнення на предмет іпотеки, а лише забороняє примусове стягнення в період дії мораторію. З огляду на статтю 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. Судові витрати суд розподіляє у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст.525,526,530, 589, 590 ЦК України, ст.ст. 7, 33,35, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» та

Outcome: approved