Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Державний нотаріус Десятої Київської державної нотаріальної контори Домашенко В.В. про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини посилаючись на те, що з 2007 року він проживав зі своєю матір`ю в одній квартирі за адресою: [ADDRESS]. [INFO] померла його мати - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру. 01 квітня 2016 року позивач звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини, однак йому було відмовлено у зв'язку пропущенням строку подання заяви про прийняття спадщини та відсутністю доказів про фактичне прийняття спадщини. Тому просить суд встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Представник позивач в судовому засіданні позов підтримав та просить його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, а матеріалах справи наявні письмові заяви, в яких позов визнають. Третя особа в судове засідання не з`явилась, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). [PERSON] є рідним братом позивача, [PERSON] є рідною бабусею, що підтверджується відповідними доказами (а.с.9-11). Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] придбала кВ. [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 27 лютого 2007 року (а.с.14). У зазначеній квартирі, з 2007 року, разом з матір`ю проживає позивач по даний момент. Однак, зареєстрованим місцем проживання є [ADDRESS] (а.с.17). Натомість, фактична адреса [PERSON] підтверджується доказами, які знаходяться на аркушах справи № 19-31. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] 01 квітня 2016 року звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено, оскільки він пропустив строк подання заяви про прийняття спадщини, а також відсутні докази про фактичне прийняття спадщини (а.с.13). Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З урахуванням роз'яснень, які містяться в п. 21 постанови № 5 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування" при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємця за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, ві не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні, будучі допитаними в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт проживання позивача разом з матір`ю на момент її смерті. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, відповідачі подали письмові заяви про визнання позову, що містяться на аркушах справи № 41,43. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, показання свідків,

Outcome: approved