Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання безтрокового і безоплатного права користування та довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою площею 35,49 га, що розташована на території Червоноярської сільської ради. В обгрунтування позову зазначив, що йому на підставі державного акту на право користування землею було надано в безтрокове користування 41,3 га земельної ділянки для селянського (фермерського) господарства. Для продовження ведення фермерського господарства позивач звернувся до державного реєстратора про державну реєстрацію земельної ділянки площею 35,49 га, але отримав відмову, т.я. відсутня державна реєстрація на вищезгадану земельну ділянку. Він звернувся з відповідною заявою до відповідача, оскільки спірна земельна ділянка фактично перебуває у державній власності, але йому було відмовлено, в звязку з тим, що право власності, користування земельною ділянкою оформляється територіальним органом міністерства юстиції. Просив зобовязати відповідача здійснити дії по державній реєстрації права власності на земельну ділянку. Представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник Головного управління Держземагенства в Кіровоградській області в письмовому запереченні просив справу розглядати без його участі та відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі державного акта серія Б № 051986 на право користування землею, [PERSON] надано у безстрокове і безоплатне користування земельну ділянку, площею 41,3 га, яка знаходиться на території Червоноярської сільської ради Кіровоградського району та області, в\~ межах згідно з планом землекористування, для селянського (фермерського) господарства (а.с.13-15). Рішенням ІХ сесії ХХІІ скликання № 141 від 12.03.1997 року [PERSON] виділено з земель його фермерського господарства у приватну власність 5,81 га (а.с.16). Згідно копії статуту ФГ Переверзєва [PERSON], в якому останній є засновником (а.с.17). 30.08.2016 року позивачу відмовлено у державній реєстрації прав на земельну ділянку площею 35.49 га державним реєстратором Кіровоградської державної адміністрації, т.я. заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності подано за відсутності державної реєстрації права власності (а.с.10, 18). Крім того, 28.09.2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області, на заяву позивача про виконання необхідних дій для реєстрації земельної ділянки надана відповідь про відмову в задоволенні заяви (а.с.19). Земельним кодексом Української РСР від 18.12.1990 р., який діяв на час отримання [PERSON] земельної ділянки, передбачалось право громадян на довічне успадковуване володіння землею, а Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.03.1991 р. № 889 Про форми державних актів на право володіння або користування землею і Положення про порядок надання і вилучення земельних ділянок (втратила чинність) затверджено форму державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею та умови надання такого права. \~ З введеним в дію 15.03.1992 р. Земельним кодексом Української РСР надання такого права не передбачалось, але, підпунктом другим пункту 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990р. № 562 Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР передбачалося, що громадяни, підприємства, установи і організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13.03.1992 р. № 2200 Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України. Згідно з пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 р. № 563 "Про земельну реформу" визначено, що громадяни, підприємства, установи й організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення у дію Земельного кодексу Української РСР, повинні до 15 березня 1994 року оформити право власності або право користування землею. Після закінчення вказаного строку, раніше надане їм право користування земельною ділянкою втрачається. Згідно з Постановою Верховної Ради України від 17.02.2004 р. № 1492 дію вказаного пункту продовжено до 01.01.2008р. Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп визнано неконституційними та такими, що втратили чинність з дня ухвалення зазначеного рішення: пункту 6 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України щодо зобовязання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення; пункту 6 Постанови Верховної Ради України Про земельну реформу від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. \~ Отже, користувачі земельних ділянок, право яких посвідчене державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею, не можуть бути позбавлені права користування і не зобов'язані переоформити його на право власності чи укласти договір оренди земельної ділянки. Таким чином, позивач позбавлений можливості зареєструвати в Державному реєстрі прав своє право на володіння та користування земельною ділянкою, т.я. відповідні органи відмовили позивачу, і тому суд вважає можливим зобов»язати відповідача вчинити певні дії по реєстрації права власності на земельну ділянку, оскільки у відповідності до п.п.12,13 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Кіровоградської області на відповідача покладено право розпоряджатися землями державної власності сільгосппризначення. Згідно вимог ст.15 ч.1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, крім цього ст.16 ЦК України зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Зваживши у сукупності наведені вище обставини, суд вважає, що наявні достатні підставі для задоволення заявленого позову, оскільки, позивач позбавлений можливості у позасудовому порядку вирішити даний спір. На підставі ст.ст. 15, 16, 328, 392 ЦК України, ст.ст.116, 118, 121, 122 ЗК України та,

Outcome: approved