Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить визнати квартиру [ADDRESS] вартістю 375950,00 грн. спільною сумісною власністю подружжя та визнати за кожною із сторін по Ѕ ідеальної частини вказаної квартири, посилаючись на те, що вказана квартира придбана сторонами в зареєстрованому шлюбі, тому вона є спільною сумісною власністю подружжя та має бути поділена між сторонами в рівних частках. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 04.12.2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків. 09.12.2019 року до суду від позивача надійшла заява про виправлення недоліків позову. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 10.12.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.06.1992 року, який розірвано рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21.01.2019 року. Від шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 02.08.1999 року [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] та 13.10.1999 року зареєстрував право власності на неї в Житомирському обласному державному підприємстві по технічній інвентаризації. Згідно звіту про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем [PERSON] ринкова вартість вищезазначеної квартири станом на 13.09.2019 року складає 375950 грн. Норми статей 60, 61, 69, 70, 71 СК України, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки на час придбання вищезазначеної квартири 02.08.1999 року був чинним Кодекс про шлюб та сім`ю України. У п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995р. №20 роз`яснено, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною частковою власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України). Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ст.29 Кодексу про шлюб та сім`ю України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] нажита подружжям [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, а тому вона є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки спірна квартира розташована в багатоквартирному жилому будинку її реальний поділ не вбачається можливим. Між сторонами відсутня згода щодо присудження квартири одній із сторін з присудженням іншій стороні грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно. За таких обставин, суд вважає за можливе визнати за сторонами право власності за кожним на Ѕ ідеальної частини спірної квартири, залишивши майно у спільній частковій власності сторін, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved