Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що між сторонами 10 вересня 2016 року було укладено шлюб, який зареєстрований в Жовківському РВ ДРАЦС ГТУ у Л/о, актовий запис № 132. Від подружнього життя у них народилась одна дитина, син, [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з відповідачем не проживають разом майже 2 місяці, не спілкуються між собою, оскільки не можуть знайти спільну мову, так як не зійшлись характерами, не можуть знайти компромісу в стосунках, одне одному не поступаються, що супроводжується постійними сварками. Шлюбні відносини припинили, спільного господарства не ведуть. Крім цього зазначає, що оскільки переїхала проживши до своїх батьків, тому що відповідач постійно ображає позивача, погрожує застосуванням фізичною насильства, тому спільне перебування поряд із ним вважає небезпечним для свого життя та життя своєї дитини, тому враховуючи дані обставини просить визначити подальше місце проживання дитини разом із позивачем. Всі належні умови для цього у позивача наявні. Вказує, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, проте сторони по справі не мають наміру зберегти шлюб. Вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обгрунтованими і подальше спільне життя з відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. З вищенаведених обставин вважає, що сім`я розпалась і зберегти її неможливо. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд шлюб розірвати та визначити місце проживання дитини. Позивач в судове засідання не з`явився, однак подала до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутності. Позовні вимоги підтримує, та просить такі задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки не повідомив і від нього не надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. А тому суд постановив провести по справі заочний розгляд та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак подала до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи проводити у відсутності представника служби у справах дітей. Окрім цього зазначила, що враховуючи те, що мати створила належні умови для виховання та розвитку дитини, Жовківська районна державна адміністрація вважає, що [PERSON] , [INFO] , може проживати разом з матір`ю у [ADDRESS] . Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що між сторонами 10 вересня 2016 року було укладено шлюб, який зареєстрований в Жовківському РВ ДРАЦС ГТУ у Л/о, актовий запис № 132. Від подружнього життя у них народилась одна дитина, син, [PERSON] , [INFO] . Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З позовної заяви та заяви позивача, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що вона остаточно визначилась та збереження шлюбу не бажає. Відповідач в судове засідання не з`явився. Свого відношення до позову не висловив. А від так, суд вважає, що відповідач проявив байдужість до збереження сім`ї. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що їх подальше спільне життя подружжя збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, збереження шлюбу є неможливим. Спорів щодо поділу майна сторони не мають. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, сторони припинили подружні стосунки, втратили одне до одного почуття любові, сім`я фактично не існує, примирення між сторонами не можливе. А відтак, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність заявленого позову в частині розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 109 Сімейного Кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не випливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного Кодексу України України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Вирішуючи спір, суд, оцінивши надані докази та обставини справи, а також враховуючи вік дитини, дотримання принципу Декларації прав дитини, встановивши відсутність передбачених ч. 2 ст. 161 СК України виняткових обставин, приходить до висновку про те, що місце проживання сина [PERSON] , [INFO] слід визначити з матір`ю [PERSON] . Разом з тим при вирішення даної справи суд враховує, висновок Жовківської РДА, як органу опіки та піклування про визнання місця проживання дитини від 30.09.2019 р., відповідно до якого Жовківська РДА, як орган опіки та піклування вважає, що мати [PERSON] створила належні умови для виховання та розвитку дитини, а тому [PERSON] , [INFO] , може проживати разом з матір`ю у [ADDRESS] . Таким чином, позовні вимоги позивача з приводу встановлення місця проживання дитини з нею підлягають до задоволення. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: approved