Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що має на вихованні та утриманні доньку [PERSON] , [INFO] , батьком дитини в свідоцтві про народження записаний [PERSON] , з яким позивач проживала понад 10 років без реєстрації шлюбу. [PERSON] з 05 листопада 2012 року працював у Відокремленому підрозділі «Шахта «Центральна» Державного підприємства «Торецьквугілля» на різних посадах: спочатку забійником на відбійних молотках 4 розряду з повним робочим днем на підземній роботі, з 21.08.2013 року - машиністом гірничих виїмкових машин з повним робочим днем на підземній роботі. 14 червня 2019 року він трагічно загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві під час виконання своїх трудових обов`язків. За фактом смерті [PERSON] проведено спеціальне розслідування нещасного випадку за наслідками якого складено Акт по формі Н- 1/П про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 11.10.2019 року. У зв`язку зі смертю [PERSON] внаслідок нещасного випадку на виробництві, відповідачем призначена та виплачена дитині загиблого лише одноразова допомога в сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а виконання обов`язку виплати одноразової допомоги сім`ї загиблого в сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка в грошовому еквіваленті становить 192100,00 грн., управлінням Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області ігнорується, в зв`язку з тим, що на день смерті [PERSON] не перебував з позивачем в зареєстрованому шлюбі. Позивач вважає, що дії Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області є неправомірними та такими, що порушують права та законні інтереси її родини, визначені Конституцією України, тому в позові ставиться питання про стягнення з управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області на користь [PERSON] , як законного представника [PERSON] , [INFO] одноразової допомоги внаслідок загибелі батька дитини - [PERSON] від нещасного випадку на виробництві, що стався з ним 14.06.2019 року в розмірі 192100,00 грн. Представник відповідача Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області надав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Зазначив, що відповідно до чинного законодавства, дитині загиблого на виробництві [PERSON] було призначено та виплачуються страхові виплати: одноразова допомога у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 38420,00 та щомісячні страхові виплати у розмірі 6814,45 грн. Щодо призначення одноразової допомоги позивачу та її доньці у розмірі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму, то у відзиві зазначено що позивач та її дитина не має для цього законних підстав, оскільки шлюб між померлим [PERSON] та [PERSON] зареєстрованим не був, на його думку, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Таким чином, позивач та її дитина не мають право на призначення одноразової допомоги сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму. Позивач та його представник до судового засідання не прибули, представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, з урахуванням письмового відзиву, проти задоволення позовних вимог заперечував. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідив матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.07.2009 року [PERSON] народилася [INFO] , батьком дитини записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . [PERSON] з 05 листопада 2012 року працював у Відокремленому підрозділі «Шахта «Центральна» Державного підприємства «Торецьквугілля» на різних посадах: спочатку забійником на відбійних молотках 4 розряду з повним робочим днем на підземній роботі, з 21.08.2013 року - машиністом гірничих виїмкових машин з повним робочим днем на підземній роботі, що підтверджено копією трудової книжки. 14.06.2019 під час виконання трудових обов`язків, [PERSON] трагічно загинув на виробництві, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.06.2019 року. По факту смерті [PERSON] проведено спеціальне розслідування нещасного випадку, за наслідками якого складено Акт від 11.10.2019 (форма Н-1/П) про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. У зв`язку із загибеллю [PERSON] , його дитині [PERSON] було виплачено суму одноразової допомоги у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та призначена щомісячна страхова виплата виходячи з середньомісячної заробітної плати потерпілого до настання страхового випадку. Дані обставини не заперечуються сторонами по справі. Разом з цим, виплата одноразової допомоги членам сім`ї загиблого, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідачем не здійснена, у зв`язку з тим, що на день смерті шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрованим не був, що на думку відповідача, виключає можливість виплати на користь [PERSON] як законного представника [PERSON] , одноразової допомоги внаслідок загибелі батька дитини - [PERSON] від нещасного випадку на виробництві. Судом встановлено, що між сторонами по справі виникли правовідносини, які врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Згідно з положеннями ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Таким чином, суд доходить наступних висновків. Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки; сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.1999 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство, ними можуть бути як близькі родичі, так і інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках; обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і таке інше. Розв`язуючи спір, суд враховує, що ознаки членів сім`ї не можна розглядати окремо від підстав створення сім`ї, передбачених у ч.4 ст.3 СК України, адже спільне проживання, побут та наявність взаємних прав та обов`язків можуть бути і у інших суб`єктів, які не є членами сім`ї. Члени сім`ї наділені цілою системою прав та обов`язків, які зумовлені їхнім спільним проживанням. Відповідно до Хартії прав сім`ї сім`я - це щось більше, ніж просто правова суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають одне одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Отже, сім`я - це не лише шлюб між чоловіком та дружиною і відносини між батьками та дітьми. Відповідно до п. 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кіган проти Ірландії» №16969/90 від 26.05.1994 року «…поняття «сім`я» не обмежується виключно відносинами, заснованими на шлюбі і може включати інші de factо «сімейні узи», коли сторони живуть спільно поза шлюбом…». Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Так, у частині другій статті 24 Конституції України зазначено, що не може бути привілеїв чи обмежень за будь-якими ознаками, у тому числі й за місцем проживання особи. Статтею 52 Конституції України визначено, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Згідно з нормами ст. 2 Сімейного кодексу України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання, між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком та між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. При цьому, Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням. У відповідності до норм ст. 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім 'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Конкретний перелік осіб, які вважаються членами сім`ї, в Кодексі відсутній. Проте в ст. 2 Сімейного кодексу України законодавець визначив коло осіб, між якими даний нормативний документ регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини, а відповідно до цього, можна дійти висновку, що саме ці особи і можуть вважатись членами сім`ї. [PERSON] є рідною донькою [PERSON] . Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою №2117 від 27.06.2019, виданою селищною головою Щербинівської селищної ради м.Торецька Донецької області [PERSON] на момент смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом з особами, які перебували у нього на утриманні- [PERSON] та донькою [PERSON] . Відповідно до Акту від 26.06.2019 [PERSON] більше 10 років проживав однією сім`єю з [PERSON] та донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Також суд зазначає, що заперечуючи обставини, наведені позивачем, відповідач жодним чином не спростував їх, не довів протилежне належними та допустимими доказами. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як вбачається з наданих суду доказів, а також виходячи з норм законодавства України, що регулює сімейні правовідносини, суд доходить висновку, що [PERSON] була створена та існувала на протязі останніх десяти років його життя, сім`я, членами якої були його донька [PERSON] та її матір [PERSON] , які постійно проживали в одному помешканні, мали відносно один одного рівні права та обов`язки, кожний з яких в своїй мірі піклувався один про одного. З огляду на викладені обставини, суд доходить висновку, що відповідачем по справі порушені права та законні інтереси малолітньої дитини, що полягає у несплаті одноразової допомоги сім`ї загиблого у сумі, яка дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, що передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Як встановлено судом, страховий випадок з [PERSON] стався 14.06.2019. Згідно з ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2019 року з 01 січня встановлений в розмірі 1921 гривня. Таким чином, з відповідача Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] , як законного представника [PERSON] , [INFO] одноразову допомогу внаслідок загибелі батька дитини - [PERSON] від нещасного випадку на виробництві, що стався з ним 14.06.2019 року, в розмірі 192100,00 грн. Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою до суду позову немайнового характеру справляється судовий збір за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, сума судового збору становить 768,40 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Таким чином, при зверненні до суду з позовом позивач звільнена від сплати судового збору у сумі 768,40 грн. Відповідно до ч. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, позивачем і відповідачем судові витрати не понесені, ураховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір у сумі 768,40 не стягується зі сторін по справі, оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору, а стягнення судового збору з відповідача у даному випадку не передбачено процесуальним законом.

Outcome: approved