Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Позов мотивує тим, що 06.10.2012 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з нею.\~ Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з різними поглядами на сімейне життя та обовязки. Вони з відповідачем побудувати сімейні відносини на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги не змогли. Але чоловік ніколи не піклувався та не піклується про матеріальне забезпечення сімї, хоча є офіційно працевлаштованим, коштів на утримання сімї не надає, але на зароблені кошти регулярно придбає собі алкогольні та слабоалкогольні напої. В звязку з цими обставинами в період сімейного життя між ними почали виникати суттєві непорозуміння, які з часом лише поглиблювались. Проживаючи у шлюбі вони почали розуміти що не збігаються характерами, ані типами темпераменту. Зазначені обставини призвели до того, що приблизно на початку березня 2016 року вони припинили спільне проживання та з того часу мешкають окремо. Можливості зберегти сімю немає. Спір про спільне майно відсутній. Спору щодо місця проживання дитини немає.\~ Позивачка та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, з врахуванням поданої заяви та думки відповідача ухвалив, провести розгляд справи у відсутність позивачки. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що позов визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує, однак просить не стягувати судовий збір на користь позивачки, так як позов про розірвання шлюбу був поданий з ініціативи позивачки. Дійсно вони не проживають разом з 23.03.2016р., після того, як дружина прислала йому повідомлення, з пропозицією розірвати шлюб, він забрав свої речі та переїхав до своїх батьків. Але після цього він неодноразово намагався примиритись з позивачкою, але все було безрезультатно. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від\~ спільного життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Згідно позовної заяви та пояснень відповідача, підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що між ними відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства, в звязку з чим між ними почали виникати непорозуміння та сварки, які з часом лише поглиблювались. На початку березня 2016 року сторони припинили спільне проживання та з того часу мешкають окремо. Спір щодо поділу майна відсутній. Спору щодо місця проживання дитини немає.\~ Відповідач на розгляді справи позов визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивачка та відповідач просять заходів щодо збереження шлюбу не вживати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні стосунки, проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. \~\~\~\~\~Позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн., про що надано відповідну квитанцію № 0.0.527858604.1 від 28.03.2016 року. [PERSON] України « Про судовий збір» від 08.07.2011 року (із змінами, внесеними згідно із [PERSON] України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 19.10.2013 № 590-/ІІІ), вбачається, що за подання позовної заяви про розірвання шлюбу, ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 551,20 грн., а тому саме таку суму слід стягнути з відповідача на користь позивачки, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню.\~\~

Outcome: approved