Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернувся суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про виключення з числа співавторів літературних творів «[INFO]», «[INFO]» та «[INFO]», автором яких є [PERSON] посилаючись на те, що літературні твори «[INFO]», «[INFO]» та «[INFO]» були створені у 1996 році одноособово [PERSON] та видавались позивачем за первісним позовом з 1996 року по 2007 рік включно. Вказує, що [PERSON] у 1998 році вступив у шлюб з відповідачем за первісним позовом, яку попросив з 2003-го року вказувати на обкладинках вищезазначених літературних творів у якості їх співавтора. Зауважує, що сама відповідач за первісним позовом ніякої участі у створенні цих літературних творів не приймала. Крім того, після смерті [PERSON] у [INFO], відповідач за первісним позовом користуючись тим, що на частині виданих позивачем за первісним позовом літературних творів вона була зазначена як їх співавтор, почала вимагати виплати їй авторську винагороду, погрожувати звернутися з цього приводу у правоохоронні органи, звинувачувати у плагіаті. Разом з тим вказує, що 1 березня 2003 року між позивачем за первісним позовом, відповідачем за первісним позовом та [PERSON] були укладені авторські договори замовлення в порядку ч. 6 ст. 33 Закону України «Про авторське право та суміжні права», за умовами яких подружжя [PERSON] взяло на себе зобов'язання створити та надати Позивачу за первісним позовом для видання ряд учбових посібників. Вказує, що передбачені цим договором твори створені не були, натомість для видання були надані навчальні посібники, створені [PERSON] у 1996-му році, і договір від 1 березня 2003 року використовувався як підстава для видання цих творів. Зауважує, що на момент звернення до суду з позовом позивачу за первісним позовом належали виключні майнові права на навчальний посібник «[INFO]» автора [PERSON] згідно ліцензійного договору №? 2 від 23 травня 2008 року, укладеного з третьою особою. Зауважує, що третя особа набула виключних майнових прав на твір «[INFO]» відповідно до умов договору №? 3 про передачу виключних майнових прав на твір від 15 березня 2008 року, укладеного з [PERSON] Крім цього, третій особі належать виключні майнові права на навчальні посібники «[INFO]» та «[INFO]» на підставі договорів №? 7 та 8 про передачу виключних майнових прав на твір від 15 липня 2008 року, укладених між [PERSON] та третьою особою. Оскільки відповідач за первісним позовом, на думку позивача за первісним позовом, не брала участі своєю творчою працею у творенні спірних у справі літературних творів, а відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автором є фізична особа, яка своєю творчею працею створила твір, тому просив суд виключити відповідача за первісним позовом з числа співавторів літературних творів «[INFO]», «[INFO]» та «[INFO]». В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить суд виключити [PERSON] з числа співавторів літературних творів «[INFO]», «[INFO]» та «[INFO]», автором яких є [PERSON]. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач за первісним позовом позов не визнала та подала до суду зустрічний позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої в результаті порушення авторських прав обґрунтовуючи наступним. 1 березня 2003 р. між позивачем за первісним позовом, [PERSON] та нею були укладені авторські договори-замовлення на створення навчальних посібників «[INFO]» для 7, 10 та 11 класів відповідно. Зауважила, що нею та [PERSON] визначені в договорах твори були створені, а рукописи були передані позивачу за первісним позовом. Вказує, що зауважень до рукописів від позивача за первісним позовом не поступило. Строк дії авторських договорів-замовлення - 5 років з дня підписання, тобто до 1 березня 2008 року. Проте, вказує відповідач за первісним позовом, у 2009 році позивач за первинним позовом видав «[INFO]» та «[INFO]», що є відтворенням навчального посібника «[INFO]», чим порушив авторські права на зазначені твори. Разом з цим повідомляє, що позивач за первісним позовом не виплатив їй авторську винагороду, передбачену п. 10 авторських договорів від 1 березня 2003 року, за період з 2006-го по 2008-й роки. Під час звернення за прийняттям спадщини до нотаріуса після смерті [PERSON] вона дізналася, що між її померлим чоловіком [PERSON] та третьою особою 15 березня 2008 року був укладений договір про передачу виключних майнових прав на твір «[INFO]», який був зареєстрований Державним департаментом інтелектуальної власності 20.03.2009 р. Вважає, що відповідно до законодавства України [PERSON] не мав права самостійно розпоряджатися спільним твором та передавати виключні майнові права на нього, у зв'язку з чим вважає договір №3 про передачу виключних майнових прав та твір «[INFO]» від 15 березня 2008 року недійсним згідно ст.ст. 215, 369, 428 Цивільного кодексу України, ст. 13 Закону України «Про авторське право і суміжні права», та ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України. З цих же причин вважає недійсними договори № 7 та № 8 про передачу виключних майнових прав на твір від 15 березня 2008 року. Разом з цим відповідач за первісним позовом зазначає, що у 2010 році позивачем за первісним позовом був виданий навчальний посібник «[INFO]», авторами якого зазначені [PERSON] та [PERSON], 47 сторінок якого повністю співпадають зі змістом навчально-методичного посібника «[INFO]» за 2008 рік її та [PERSON] авторства, чим порушено п. 1 ст. 14 та підпункт «а» ч. 1 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Також відповідач за первісним позовом зазначає, що вищевказані та незаконні, на її думку, дії позивача за первісним позовом призвели до її моральних страждань. Оскільки зазначеними діями позивач за первісним позовом заподіяв їй матеріальну та моральну шкоду, просить суд визнати недійсним договір про передачу виключних майнових прав на твір № 3 від 15.03.2008 року, зареєстрований Державним департаментом інтелектуальної власності 20.03.2009 р., реєстраційний № 1149, та договори про передачу виключних майнових прав на твір №№ 7, 8 від 15.03.2008 р.; визнати недійсним ліцензійний договір № 2 від 23 травня 2008 року між ФОП [PERSON] та ТОВ «Учбово-видавничий центр «Школяр»; відшкодувати їй моральну шкоду, завдану посяганням на навчальні посібники, співавтором яких вона є, порушення її особистого немайнового права на зазначення належним чином імені автора на творі і його примірниках, приниженням честі та репутації як автора багатьох навчальних посібників з біології та фахівця у сфері біології, в розмірі 25 000 грн.; виплатити їй майнову компенсацію за неправомірне використання навчальних посібників з біології без її дозволу як співавтора, невиплату їй авторської винагороди за використання навчальних посібників в розмірі 2 766 000 грн. Також представником відповідача за первісним позовом було подане клопотання про застосування до вимог за первісним позовом позовної давності. В судове засідання відповідач за первісним позовом та її представник не з»явились. До суду надійшло клопотання від представника [PERSON], в якому він просить суд розглядати справу без участі [PERSON] та її представника, на задоволені зустрічного позову наполягають, з огляду на докази, які містяться в матеріалах справи та з огляду на правову позицію Вищого спеціалізованого суду України по даній справі. Третя особа первинний позов просила задовольнити, у задоволенні зустрічного просила суд відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, 3-ої особи, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, починаючи з 1995 року вчителем-методистом [PERSON] створювались літературні твори - навчальні посібники з біології для середніх загальноосвітніх шкіл України. У 1995 році ним були створені навчальні посібники «[INFO]» та «[INFO]». Ці посібники були видані у 1995 році видавництвом «Трамвай» Починаючи з 1996 року дані посібники, будучи переробленими їх автором, [PERSON], почали видаватись позивачем за первісним позовом під назвою «[INFO]», «[INFO]» та «[INFO]» . В судовому засіданні достовірно встановлено, що вказані літературні твори видавались ТОВ «УВЦ «Школяр» з 1996 року по 2007 рік включно, причому кожного навчального року редакторами видавництва позивача здійснювалася адаптація навчальних посібників згідно вимог шкільної програми на відповідний навчальний рік, що підтверджується матеріалами справи, зокрема - примірниками виданих у цей період навчальних посібників. З матеріалів справи вбачається, що в1998 році автор вищевказаних навчальних посібників, [PERSON], вступив у шлюб з [PERSON] 01 березня 2003 року між ТОВ «УВЦ «Школяр» та [PERSON], і [PERSON] були укладені авторські договори замовлення, за умовами яких подружжя [PERSON] взяло на себе зобов'язання створити та надати ТОВ «УВЦ «Школяр» для видання ряд учбових посібників. Наполягаючи на позові представник позивача за первісним позовом пояснив, що в порушення умов вищевказаних авторських договорів-замовлення передбачені ними твори створені не були, підтвердженням чого є ненадання відповідачем за зустрічним позовом таких творів суду та недоведення факту передачі ТОВ «УВЦ «Школяр» їх рукописів. З пояснень [PERSON], який в судовому засіданні був допитай в якості свідка, вбачається, що він був особисто знайомий і постійно спілкувався з автором спірних у справі літературних творів, [PERSON], на прохання останнього на деяких посібниках «[INFO]», «[INFO]» та «[INFO]» у якості співавтора цих літературних творів була вказана [PERSON] При цьому вона фактично ніякої участі у їх створенні не брала. В подальшому авторські договори-замовлення використовувались як підстава для видання та виплати авторської винагороди відносно навчальних посібників, що були створені [PERSON] у 1996 році та вже видавались ТОВ «УВЦ «Школяр» до цього часу. Прохання [PERSON] про включення його дружини [PERSON] до числа співавторів спірних у справі літературних творів, в свою чергу, було зумовлено вимогою його дружини. Свідок [PERSON], будучи допитаним в судовому засіданні пояснив, що він був знайомий з [PERSON] з 1980 року. Вони разом видавали посібники в видавництві «Генеза». [PERSON] завжди все робив сам, а відповідача він взагалі ніколи не бачив. Що стосується видання спірних творів він нічого пояснити не може. Свідок [PERSON], який працював разом з [PERSON] з 1995 року і до дня смерті, в судовому засіданні пояснив, що він є дизайнером-верстальником всіх посібників [PERSON] За роки спілкування з [PERSON] ніколи не бачив, щоб в роботі приймала участь його дружина [PERSON], а її він взагалі ніколи не бачав. Померлий все завжди робив сам. Свідок [PERSON], який є директором ТОВ «УВЦ «Школяр», в судовому засіданні пояснив, що він працює директором з 1996 року. В 2002 році на прохання [PERSON] в число авторів була включена його дружина [PERSON] Вона ніколи не приймала участі в створенні зошитів. З появою [PERSON], в якості співавтора, зошити не змінились. Свідок [PERSON], яка є рідною дочкою померлого [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що в 1988 році її батько створив творчу групу, в яку ввійшла вона, її рідна сестра [PERSON] та їх батько. В 1994 році до них до дому прийшов [PERSON] та запропонував видати матеріали у вигляді робочих зошитів. Наприкінці 1995 року було видано пробну партію. Прочинаючи з 1997 року відповідач [PERSON], працюючи в Житомирській області, займалась рекламою їх зошитів. Потім вона познайомилась з їх батьком та вийшла за нього заміж. [PERSON] особисто наполягала на тому, щоб її внесли в список співавторів, про це їй особисто говорив батько. Так в 2002 році на прохання її батька відповідача було включено в число співавторів, але вона ніколи не приймала участі в створенні зошитів. Єдиним автором був її батько. Щоб створити такий зошит необхідно бути практикуючим педагогом, а вона була методистом. В зошитах починаючи з 1996 року по 2008 рік були лише редакційні правки, зміст повністю ідентичний. А в подальшому в зв»язку зі зміною шкільної програми, спірні зошити не видавалися. Аналогічні пояснення в судовому засіданні дала свідок [PERSON], яка також є рідною дочкою померлого [PERSON] Свідок [PERSON], яка є дружиною 3-ої особи [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що перші зошити були надруковані ще в видавництві «Трамвай». Спочатку вона працювала з [PERSON] в нього в дома. [PERSON] наполягала, щоб її включили співавтором, але вона ніколи не приймала участі в створені спірних зошитів. відповідач по справі не була вчителем, а тому не могла вносити зміни в зошити та приймати участі в їх створенні. Коли [PERSON] захворів йому допомагала його дочка. Поки [PERSON] був живий у відповідача не було жодних претензій до ТОВ «УВЦ «Школяр». Як вбачається з матеріалів справи, згідно ліцензійного договору № 2, укладеного 23 травня 2008 року між ТОВ «УВЦ «Школяр» та [PERSON], позивачу були передані виключні майнові права на навчальний посібник «[INFO]» автора [PERSON] Згідно договору № 3 про передачу виключних майнових прав на твір від 15 березня 2008 року виключні майнові права на навчальний посібник «[INFO]» його автором, [PERSON], були передані [PERSON] Судом встановлено, що згідно договорів № 7 та 8 про передачу виключних майнових прав на твір від 15 липня 2008 року [PERSON] передав [PERSON] виключні майнові права на навчальні посібники «[INFO]» та «[INFO]», автором яких він є. У [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 24 грудня 2009 року. Посібник згідно договору № 3 про передачу виключних майнових прав на твір від 15 березня 2008 року був виданий двічі при житті автора без зазначення [PERSON] як співавтора твору. Судом не встановлено, що [PERSON] висувала претензії щодо авторства на ці твори до автора, [PERSON], при його житті. Із матеріалів справи вбачається, що лише після смерті автора спірних навчальних посібників [PERSON] почала вимагати від ТОВ «УВЦ «Школяр» сплати їй авторської винагороди, укладення з нею авторських договорів, погрожувала звернутись до правоохоронних органів, звинувачувати у плагіаті тощо, що підтверджується її листом від 24.09.2010 року . Слід зазначити, що оскільки [PERSON] є засновником ТОВ «УВЦ «Школяр», та що йому стало відомо про неучасть [PERSON] у створенні спірних у справі творів через особисте спілкування з їх автором, [PERSON], це є одночасно свідченням і того, що з вказаними обставинами був ознайомлений і ТОВ «УВЦ «Школяр». Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права», ч.1 ст. 435 Цивільного кодексу України, первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автором є фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права», авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення, а відповідно до ч. 1 статті 13 Закону України «Про авторське право і суміжні права» співавторами є особи, спільною творчою працею яких створено твір. За змістом ч. 1 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автором твору особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору, вважається лише за відсутності доказів іншого. Як вбачається із матеріалів справи, згідно Висновку № 2478/11-11 судово-авторознавчої експертизи від 18 жовтня 2011 року автором літературних творів «[INFO]», «[INFO]» та «[INFO]», щодо яких ТОВ «УВЦ «Школяр» просить виключити [PERSON] з числа їх співавторів, є [PERSON], ознак будь-якої можливої співпраці, яка була б націлена на створення змістовно нового тексту, доповнення новим матеріалом, на кардинальне перетворення першоджерел тощо, тобто ознак складання текстів у співавторстві не виявлено. Судом встановлено, що спірні у справі літературні твори були створені одноособово [PERSON] Судом також встановлено, що [PERSON] участі своєю творчою працею у створенні літературних творів «[INFO]», «[INFO]» та «[INFO]» не приймала. За таких обставин суд доходить висновку про відсутність підстав вважати [PERSON] співавтором навчальних посібників «[INFO]», «[INFO]» та «[INFO]». З положень ч. 1 ст. 11 ЦПК випливає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Статтею 4 ЦПК України регламентовано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Виходячи з норм ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб та інші. Статтею 1 ЦПК України регламентовано, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. З положень ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 47597-ВР (далі - КЗПЛ), слідує, що кожен має право на … розгляд його справи упродовж розумного строку … судом, …, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру... Статтею 13 КЗПЛ визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Частина 2 ст. 16 Цивільного кодексу України містить невичерпний перелік способів захисту цивільних права та інтересів, оскільки передбачає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору, вважається автором твору лише за відсутності доказів іншого. Суд вважає, що вказана норма дозволяє за наявності доказів того, що особа, зазначена як автор на оригіналі примірнику твору, не є його автором, ставити перед судом питання про заперечення такого авторства, у тому числі і у спосіб, вказаний позивачем за первісним позовом у його позовній заяві. Суд вважає, що вимога виключити особу з числа співавторів твору як спосіб захисту виключного майнового авторського права на твір за наявності доказів того, що така особа не створювала твір своєю творчою працею, повністю відповідає ч. 2 статті 16 Цивільного кодексу України, відповідно до якої суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, ТОВ «Учбово-видавничий центр «Школяр» цілком правомірно обрав такий спосіб захисту свого майнового права на спірні у справі твори, як виключення особи з числа співавторів літературних творів, вказавши його у позові як відповідну позовну вимогу. Що стосується заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. В даному випадку мова йде про порушення як завершену дію. На правопорушення, що носять триваючий характер, так як певна дія не припинилися, дана норма не розповсюджується. Отримання без участі своєю творчою працею права співавтора спірних у справі літературних творів, виключні майнові права на які належать ТОВ «УВЦ «Школяр» та використання їх з метою порушення цих майнових прав ТОВ «УВЦ «Школяр», на думку суду, є саме таким триваючим правопорушенням. Набувальних же строків відносно авторства на твори закон не передбачає. З огляду на це суд відхиляє зроблену [PERSON] заяву про застосування наслідків порушення строків позовної давності. При цьому суд також враховує, що безпідставні претензії до ТОВ «УВЦ «Школяр» відповідач за первісним позовом почала пред'являти з 2010 року. Суд критично оцінює правову позицію [PERSON] в частині того, що факт виплати їй авторської винагороди за навчальні посібники, відсутність зауважень з боку ТОВ «УВЦ «Школяр» до рукописів та нерозірвання договору відповідно до умов авторських договорів замовлення є свідченням її участі своєю творчою працею у створенні спірних у справі літературних творів та визнанням ТОВ «УВЦ «Школяр» її співавторства на навчальні посібники «[INFO]», «[INFO]» та «[INFO]», оскільки, як вбачається зі змісту ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» в її системному зв'язку з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» єдина обставина, яка може довести факт авторства особи у створенні літературного твору - це безпосередня участь своєю творчою працею у створенні літературних творів. Переконливих доказів такої участі відповідач за первісним позовом суду не надала. Відповідно до частини 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки в ході судового розгляду справи обставини, на які ТОВ «УВЦ «Школяр» посилався як на підставу своїх вимог, знайшли своє підтвердження та не спростовані [PERSON], суд дійшов висновку, що відповідач не є співавтором навчальних посібників «[INFO]», «[INFO]» та «[INFO]», у зв'язку з чим первісний позов суд знаходить обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Разом з тим, суд знаходить, що зустрічний позов є таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі, з таких підстав. За змістом ст. 1, ч. 1 та ч. 2 статті 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору, за відсутності іншого, а авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення своєю творчою працею. Особа, яка не брала участі своєю творчою працею у створенні твору, не є його автором. Судом не встановлено, що [PERSON] брала участь своєю творчою працею у створенні навчальних посібників «[INFO]», «[INFO]» та «[INFO]», отже не є їх автором. Отже, у [PERSON] відсутнє право на позов у частині захисту авторських прав, оскільки ці права їй не належать. Суд знаходить, що [PERSON] не надано доказів на підтвердження співавторства навчальних посібників «[INFO]», «[INFO]» та «[INFO]». Разом з тим, ТОВ «УВЦ «Школяр» надано достатньо доказів на підтвердження своєї позиції. На підставі наведеного,

Outcome: approved