Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 14 квітня 2016 року помер її батько, [PERSON]. За життя [PERSON] заповіту не укладав. [PERSON] на праві особистої приватної власності мав право на земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП імені Чкалова розміром 3,28 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості і яка розташована на території Обуховицької сільської ради Іванківського району Київської області. Після смерті [PERSON] його спадкове майно успадкувала позивач шляхом подання заяви про прийняття спадщини до [PERSON], приватного нотаріуса Оржицького районного нотаріального округу Полтавської області. Інших осіб, які б мали намір успадкувати майно [PERSON], немає. При зверненні позивача до приватного нотаріуса Оржицького районного нотаріального округу з проханням видати свідоцтво про право власності на спадкове майно, [PERSON] отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів на земельну частку (пай). У звязку з тим, що приватний нотаріус Оржицького районного нотаріального округу не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом, позивач звертається з даним позовом до суду та просить визнати за нею право приватної власності на земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП імені Чкалова розміром 3,28 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості і яка розташована на території Обуховицької сільської ради Іванківського району. У судове засідання сторони не зявилися. Представник позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить розгляд справи провести у його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надіслала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю. Суд, вивчивши докази, якими обгрунтовуються позовні вимоги, враховуючи визнання позову відповідачем, приходить до висновку про задоволення позову як обгрунтованого доказами. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Позивач надала суду належні докази: копію свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON], копію свідоцтва про своє народження, з якого вбачається, що спадкодавець являється її батьком; копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 06 лютого 2010 року [PERSON], державний нотаріусом Іванківської районної державної нотаріальної контори за реєстром №2-783, з якого вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], померлої 25 липня 2007 року, яка складається з права на земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП імені Чкалова, розміром 3,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, що належало [PERSON] на підставі сертифікату серії КВ №0110957, виданого Іванківською районною державною адміністрацією в 1997 році та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №241. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. З матеріалів справи вбачається, що позивач прийняла спадщину після смерті свого батька, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Оржицького районного нотаріального округу Полтавської області від 25 жовтня 2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу. Після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 25 липня 2007 року, спадщину після якої [PERSON] прийняв, але не оформив свої спадкові права у встановленому законом порядку. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 06 лютого 2010 року [PERSON], державний нотаріусом Іванківської районної державної нотаріальної контори за реєстром №2-783, з якого вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], померлої 25 липня 2007 року, яка складається з права на земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП імені Чкалова, розміром 3,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, що належало [PERSON] на підставі сертифікату серії КВ №0110957, виданого Іванківською районною державною адміністрацією в 1997 році та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №241. За життя [PERSON] не зареєстрував своє право власності на земельну частку (пай). В Сертифікаті на право на земельну частку (пай) власником цієї земельної частки (паю) досі зазначена [PERSON]. У звязку з тим, що земельна ділянка Спадкодавця незареєстрована, нотаріус не змогла видати свідоцтво про право на спадщину на це майно. Враховуючи те, що Спадкодавець набув майнове право на земельну частку (пай) та не здійснив його державної реєстрації, то, відповідно, і спадкоємець - позивач у справі - набула лише майнове право в порядку спадкування на дану земельну частку (пай). Ст.1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», зокрема пункту 11 «При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю». Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Сертифікату на право на земельну частку (пай); реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, встановлюється належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. З матеріалів справи слідує, що позивач, [PERSON] здійснила дії, які необхідні для набуття права власності на спадкове майно після смерті її батька, [PERSON]: земельну частку (пай), тому її позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Судові витрати сплачені позивачем при подачі позову до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved