Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати договір фінансового лізингу №004180 від 04.04.2016року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія Еталон» та [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) недійсним. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія Еталон» на користь [PERSON] 40 000грн.(сорок тисяч грн.), а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 04.04.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладено договір № 004180 фінансового лізингу від 04.04.2016 року. 04.04.2016 року відповідно до квитанції №NOW3V44470 на розрахунковий рахунок 26007480881 в АТ «[PERSON] [PERSON]» МФО 380805, він переказав кошти ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» згідно договору, як платіж у розмірі 35 000грн. 12.04.2016 року відповідно до квитанції №N1B6J54967 на розрахунковий рахунок 26007480881 в АТ «[PERSON] [PERSON]» МФО 380805, він переказав кошти ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» згідно договору, як платіж у розмірі 5\~000 грн. Відповідно до договору лізингодавець (ТОВ «Лізингова компанія «Еталон») зобов'язався придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді мінітрактора ДТЗ 354С5 та передати його у користування лізингоотримувачеві ([PERSON]І). Договір передбачає право лізингоотримувача отримати трактор у власність за умови повної сплати вартості трактора та інших витрат. Проте договір є недійсним у зв'язку із тим, що: умови договору не відповідають діючому законодавству, порушують права лізингоотримувача як споживача, оскільки статею 16.11 договору «Прикінцеві положення « передбачається, що додатки до даного договору №1, №2, №3 є його невідємною частиною, проте таких додатків йому надано не було і він з ними не знайомий. У договорі відсутня істотна умова щодо предмету договору, оскільки відсутні будь-які відомості про продавця товару , його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення комплектності та інших умов з продажу товару. Відсутній також додаток № 3 (Специфікація ). Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг « ( ч.2 ст. 6) у договорі відсутня обовязкова для даного договору істотна умова щодо його предмету у обсягах визначених законом, що не відповідає індивідуально-визначеній речі (номер кузова, номер двигуна, колір, рік випуску, обєм двигуна тощо ), не містяться вимоги щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов , тощо. Договір укладений між юридичною особою яка не має відповідної ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що суперечить вимогам законодавства, зокрема ст..227 ч.1 ЦК України. Договір фінансового лізингу укладений без нотаріального посвідчення,що тягне його недійсність. Крім того умови зазначеного договору є несправедливими, оскільки існує дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу, що відповідно до ст.. 18 ЗУ «Про захист прав споживача» є самостійною підставою для визнання даної угоди недійсною. Оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків, тому кожна із сторін повинна повернути другій стороні у натурі все, що вона отримала на виконання цього правочину. Тому ТОВ «Лізингова компанія «Еталон « зобовязана повернути йому 40000 грн сплачених ним на виконання договору лізингу. Зважаючи на те, що відповідач не виконав взяті на себе обовязки щодо передачі у користування позивача предмету лізингу, останній вимушений був звернутися до суду за захистом порушеного права. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини зазначені вище та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, проте подав заяву в якій просить справу слухати у його відсутність, заперечує проти задоволення даного позову та надав заперечення, у яких зазначив, що згідно статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір не передбачений цивільним законом, урегулювати у передбаченому законом договорі свої відносини, не врегульовані ним, а також відступити від положень закону та врегулювати свої відносини на власний розсуд. Чинне законодавство передбачає, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні змісту такого договору, а також передбачає можливість укладення змішаних договорів, що складаються з елементів різних договорів. Договір укладений між Лізинговою компанією «Еталон « та [PERSON] є договором фінансового ( непрямого ) лізингу , про що свідчить заява позивача, в якій визначено предмет лізингу, а також підписаний додаток №3 до договору (Специфікація ) в якому також вказаний предмет лізингу, вказаний позивачем. Позивач не скористався своїм правом обрати продавця (постачальника предмету лізингу), а тому його твердження про визнання п.3.5 Договору несправедливими є безпідставними. Крім того умовами даного договору, зокрема п.12.12 ,у випадку розірвання даного договору Лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання у розмірі 20% від сплаченої суми авансового платежу. Тобто право позивача на розірвання даного договору та отримання компенсації передбачене як самим договором, так і спеціальним законом, а тому твердження позивача про недійсність умов зазначеного договору, є безпідставними. Договір фінансового лізингу не передбачає нотаріального посвідчення, оскільки він не є договором транспортного засобу. При цьому посилається на ст..ст. 806,807,808,809 ЦК України та ст.. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг «. Інформація про ТОВ»Лізингова компанія «Еталон « внесена до реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги Залухавши представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 04.04.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладено договір №004180 фінансового лізингу, за умовами якого ТОВ «Лізингова компанія «Еталон « зобовязалася придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді мін трактора ДТЗ 354 С5 та передати його у користування позивача який у свою чергу зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами договору за графіком ( додаток №2 до договору ) та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмету лізингу (а.с.10-16). Договір фінансового лізингу передбачав право позивача отримати трактор у власність за умови повної плати вартості трактора та інших витрат. 04.04.2016 року, на виконання умов договору ,відповідно до квитанції №NOW3V44470 на розрахунковий рахунок 26007480881 в АТ «[PERSON] [PERSON]» МФО 380805, [PERSON]І переказав кошти ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» згідно договору, як платіж у розмірі 35 000грн. (а.с.18) 12.04.2016 року відповідно до квитанції №N1B6J54967 на розрахунковий рахунок 26007480881 в АТ «[PERSON] [PERSON]» МФО 380805, [PERSON]І переказав кошти ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» згідно договору, як комісійну сплату у розмірі 5\~000 грн.(а.с.17) Проте відповідач не виконав своїх зобовязань передбачених договором фінансового лізингу, не передав предмет лізингу у користування позивача - міні трактор ДТЗ 354С5. Відповідно до п.3.2 договору зазначено, що комісія за організацію на момент та розмір авансового платежу вказується в додатку №1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною договору фінансового лізингу. Згідно з пунктом 5.1 договору трактор передається у користування лізингоотримувачу ( позивачу ) не пізніше 50 робочих днів з моменту сплати. Лізингоотримувачем на рахунок лізингодавця - авансу ціни предмета лізингу, в розмірі 50% вартості предмета лізингу, комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи у розмірі 10% вартості предмета лізингу та комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу у розмірі 3% від вартості предмета лізингу. Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору, яка розраховується як комісія за організацію, яка визначена у Додатку №1 до даного договору та становить 10% від вартості предмета лізингу; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку №1 до даного договору та становить 50% вартості предмета лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку №1 до данного договору та становить 3% від вартості предмета лізингу. Згідно з пунктом 8.2.3 договору лізингоотримувач зобов'язаний сплатити другий лізинговий платіж ,який складається з -.відшкодування вартості предмета лізингу;сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу(вказаний в додатку№2);сплати комісії за супроводження договору(вказаний в додатку №2). П. 8.5 договору передбачено, що всі платежі, які визначаються у додатку №1 та додатку №2 до даного договору сплачуються лізингоодержувачем згідно з вказаних додатків на підставі рахунків виставлених лізингодавцем. На виконання умов договору [PERSON] сплатив товариству платіж 04.04.2016 р. у розмірі 35 000грн. та 12.04.2016р. 5 000грн. Статтею 16.11 договору «Прикінцеві положення» встановлено, що додатки до даного договору є його невід'ємною частиною. Однак, додатків №1, № 2, №3 до договору фінансового лізингу №004180 [PERSON] надано не було. Наявність таких додатків не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Ч. 1 ст. 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Ч. 1 ст. 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. За змістом ч. 1 ш. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник), несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу предмета договору лізингу. Відповідно до вимог ст..1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодсржувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що істотними умовами договору лізингу є предмет лізингу. Стаття 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» надає право лізингоодержувачу: обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; відмовитися від прийняття предмету лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу, У випадку якщо у речі, яка була передана наймачеві з гарантією якості, виявляються недоліки, що перешкоджають її використанню відповідно до договору, наймач має право за своїм вибором вимагати : заміни речі, якщо це можливо; відповідного зменшення розміру плати за користування річчю; безоплатного усунення недоліків речі або відшкодування витрат на їх усунення; розірвання договору і відшкодування збитків,які були йому завдані (ч. 2 ст. 768 ЦК України). Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у договорі відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У зазначених договірних документах предметом лізингу визначено: марка міні трактор ДТЗ 354С 5. у кількості 1 . Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо. У договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу- належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, у договорі , продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі, а Специфікація ( додаток № 3 до договору) - відсутній, що дає підстави суду вважати, що він не складався взагалі. Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Так ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, шо споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію зокрема повинна містити: 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 3) дані про основні властивості продукції, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Продавець (виконавець), який реалізує продукцію, повинен обов'язково зазначати ціну кожної одиниці такої продукції або однієї категорії продукції та ціну однієї стандартної одиниці цієї продукції. Написи щодо ціни реалізації продукції мають бути чіткими і простими для розуміння. Ціна продукції повинна включати в себе всі податки та неподаткові обов'язкові платежі, які відповідно до законодавства сплачуються споживачем під час придбання відповідної продукції. Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. В ст. 18 цього Закону наведено перелік несправедливих у договорах із споживачами, якщо всупереч принципу недобросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Частинами 1, 2 , 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Дані положення відображені і у положеннях Хартії захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної [PERSON] Європи від 17 травня 1973 року N 543, якою зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача. Згідно ч.ч 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. В спірному договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Як зазначалося вище, відсутній також додаток № 3 (Специфікація ). Згідно з п. 12.12 Договору передбачено, що у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Проте вказана стаття договору суперечить положенням п. 4 ч.З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням договору. Частинами 1, 2 , 3\~ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). В силу ч. 1\~ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Така правова позиція зазначена в постанові ВСУ від 16 грудня 2015 року у справі №6-2766 цс15 Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за спірним договором здійснює відповідач, то пункт 1.4 Договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням\~ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права позивача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках. Згідно п. 5.4 Договору, лізингодавець звільняється від відповідальності стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця як власника предмета лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що пов'язано з володінням, експлуатацією, транспортуванням та ін. предмета лізингу. Але на підставі п. 7.3 Договору, страхування предмета лізингу, здійснюється за рахунок споживача але на користь лізингодавця. Пунктом 8.17 Договору встановлено, що у разі зміни розміру лізингових платежів, сторони укладають відповідну додаткову угоду до основного договору та підписують акт коригування вартості предмета лізингу. При цьому, передбачено, що у разі відмови споживача від підписання такої додаткової угоди, лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем лізингові платежі поверенню не підлягають. Таким чином, позивачу як споживачу фактично не надається можливість відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем в процесі виконання договору, а за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору відповідачем і неповернення вже сплачених платежів. До істотних умов договору лізингу\~Закон України «Про фінансовий лізинг» відносить умову про лізингові платежі, які, згідно ч. 2\~ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним. Умовами спірного договору передбачені такі лізингові платежі (п. 1.7 ст. 1, ст. 8 договору): перший лізинговий платіж, який складається із: комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору («комісія за організацію») у розмірі 10% вартості предмета лізингу згідно додатку № 1 до договору; авансу ціни предмета лізингу, який становить 50% вартості предмета лізингу; комісію за передачу предмета лізингу у розмірі 3% вартості предмета лізингу. Крім того позивач зобов'язаний сплачувати «другий лізинговий платіж» (п. 8.2.3 ст. 8 договору), який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору. Як вбачається із договірних умов, складові першого лізингового платежу - «комісія за організацію» та «аванс ціни предмету лізингу» - виходять за межі переліку таких платежів, передбачених законом. Розділом 10 Договору «Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем. Так, пунктами 10.1-10.12 Договору стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору. Згідно п. 10.11 Договору, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізинговадець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору в сумі 30 % від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Відповідно\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до несправедливих умов договору відноситься надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Отже, положення розділу 10 Договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму комісії за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем. Таким чином, виходячи з аналізу змісту договору лізингу, суд вважає доведеним включення відповідачем у договір несправедливих умов (п.п. 1.4, 8.2.1, 8.2.3, розділ 10). Згідно ч. 5,6\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. На думку суду, визнання недійсними вказаних положень договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому договір може бути визнаний недійсним в цілому. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.» Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування судами при постановлені рішення у подібних правовідносинах Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1\~ст.3 ЦК України), а ст. 13 ЦК України передбачено заборону на вчинення дій, які б могли завдати шкоди іншій особі, та зловживання правом. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості, адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства. Відповідно суд вважає обґрунтованим вимогу про визнання договору не дійсним. На підставі\~ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи вищевказану норму, суд вважає нобхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним реєстраційний платіж в сумі 5 000 гривень, та авансовий платіж в сумі 35 000 гривень. Оскільки [PERSON] ставив в позовнй заяві дві вимоги, обидві з яких задоволено, а судовий збір слатив лише за одну позовну вимогу, тому в силу ч.1ст. 88 ЦПК України\~\~\~\~та ч.3\~ст.6 Закону України "Про судовий збір", суд стягує з відповідача на користь державного бюджету суми судового збору в розмірі 551 грн 20 коп. та на користь [PERSON] 551 грн 20 коп.

Outcome: approved