Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до [PERSON], в якому просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй на праві власності належить 1/3 частина будинку за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований відповідач, який в ньому фактично не проживає з 2013 року. У зв'язку з цим, позивач, як власник будинку, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном і тому позивач вимушений звернутись до суду. Позивач в судове засідання не з'явилась, подавши заяву з проханням провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, а також не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 21). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно шляхом направлення судових повісток та через оголошення на вебсайті судової влади України (а.с. 23), про причини неявки суд не сповістив, заяву про розгляд справи без його участі суду не надав, ані заперечень ані відзиву на позовну заяву від нього не надходило. Суд відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність не з'явившихся учасників за наявними доказами справи. За згоди позивача суд ухвалює по справі заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивачу згідно договору довічного утримання від 25.05.2007 року, належить на праві власності 1/3 частина будинку за адресою: [ADDRESS]. Цей договір посвідчено 25.05.2007 року нотаріусом Чугуївської Державної нотаріальної контори Харківської області Слюніним О.М. та зареєстровано в реєстрі за № 2-1039 (а.с. 7). Відповідач [PERSON] зареєстрований у вище вказаному будинку, але фактично не проживає з 2013 року, що підтверджується довідкою від 19.09.2018 року, виданою Головою вуличного комітету № 12 «Успенка», а також за підписами сусідів позивача (а.с. 11). Відповідач зареєстрований у вказаному будинку, але з 2013 року в ньому не проживає, його речей у даному будинку немає, однак на нього продовжують нараховуватися комунальні платежі, які позивач вимушений сплачувати самостійно, участі в поліпшенні стану житлового приміщення за весь час реєстрації відповідача за вказаною адресою останній не брав, позивач самостійно утримує будинок в належному стані, здійснює її поточний ремонт. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, отже ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Той факт, що за адресою будинку 1/3 частина якого належить позивачу, зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинний сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обов'язків. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Таким чином, оскільки відповідач фактично в будинку позивача не проживає, не здійснює оплату за користування житловим приміщенням і за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла та, враховуючи те, що у позивача з відповідачем не було ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у вищевказаному будинку, відповідач вважається таким, що втратив право користування будинком позивача. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органів реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Для зняття відповідача з реєстрації у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» необхідно отримати рішення суду про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved