Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про скасування права власності, визнання недійсним державного акту та визнання права власності на земельну ділянку. Посилався на те, що [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1 лютого 1992 року по 26 жовтня 2009 року. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 вересня 2002 року позивачка та відповідач на спільні кошти придбали у власність земельну ділянку за адресою: м. Чернівці, вул. Руська, 236-А площею 0,0978 га., згідно плану земельної ділянки. На підставі вказаного договору, 16 жовтня 2009 року видано, на імя відповідача, державний акт серії ЯД № 121773 на право власності на земельну ділянку площею 0,0978 га., згідно з планом, що розташована на вул. Руській, 238-А м. Чернівці. Позивачка зазначає, що перебуваючи у шлюбі, вона разом із відповідачем, на спільні кошти, набули у спільну сумісну власність майно, яке складається з нежитлових будівель а саме: станції технічного обслуговування автомобілів, яка складається з: боксів для встановлення та обслуговування сигналізації на легкові автомобілі літ. А загальною площею 70,40 кв.м., будівлі літ Б загальною площею 361,90 кв.м., будівлі літ В загальною площею 4,20 кв.м., будівлі літ Е загальною площею 117,70 кв.м., які розташовані в місті Чернівці на вул. Руській, 238-А. Зазначене нерухоме майно належало сторонам на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.03.2005 року, яке було видане на імя відповідача та зареєстроване за ним 28.03.2005 року в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації. У відповідності із договором дарування одним із подружжя на користь другого з подружжя нерухомого майна у праві спільної сумісної власності подружжя від 28 грудня 2007 року відповідач подарував позивачці у власність свою частку, яка становила ? в праві власності вказаного вище нерухомого майна. Таким чином, означене нерухоме майно з 28 грудня 2007 року стало належати позивачці на праві приватної власності. Тоді ж, 28 грудня 2007 року, договір дарування був зареєстрований в державному реєстрі правочинів, що вбачається з витягу про реєстрацію у цьому реєстрі. Право приватної власності, на спірне майно, зареєстроване 09.01.2008 року в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації. Зазначає, що 26 жовтня 2009 року укладений між сторонами шлюб розірвано. Про те позивачка вказує, що не може користуватись майном тому що під час оформлення договору дарування не оформлено також і право власності на земельну ділянку, яке випливає з єдності юридичної долі земельної ділянки та об'єктів нерухомості, які на ній розташовані Позивачка вважає, що право власності відповідача на земельну ділянку під спорудами, які їй належать по вул. Руській, 238-А має бути скасовано (припинено) з підстав передбачених п.п. 1 п. 1 ст. 346, ст. 377 ЦК України, ст.120, п. «в» ст. 144 ЗК України. У звязку з цим, Державний акт серії ЯД № 121773 на право власності на земельну ділянку площею 0,0978 га., що розташована на вул. Руській, 238-А м. Чернівці, виданий на імя відповідача повинен бути визнаний недійсним. Вважає, що відповідно до п.п. 1 п. 2. ст. 16, ст. 377 ЦК України, ч. 1 ст. 120, п.п. «а» п. 3 ст. 152 ЗК України за позивачкою має бути визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0978 га., згідно з планом, що розташована на вул. Руській, 238-А м. Чернівці, кадастровий номер земельної ділянки 7310136600:35:002:0055, і яке у відповідності із ст.ст. 4, 5, п.п.5 п. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підлягає державній реєстрації. Позивачка просила суд: Скасувати право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0978 га., згідно з планом, що розташована на вул. Руській, 238-А м. Чернівці, кадастровий номер земельної ділянки 7310136600:35:002:0055. Визнати недійсним державний акт серії ЯД № 121773 на право власності на земельну ділянку площею 0,0978 га., згідно з планом, що розташована на вул. Руській, 238-А м. Чернівці, який виданий 16 жовтня 2009 року [PERSON]. Визнати за [PERSON] право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0978 га., згідно з планом, що розташована на вул. Руській, 238-А м. Чернівці, кадастровий номер земельної ділянки 7310136600:35:002:0055. Позивачка в судове засідання не зявились, від неї до суду надійшла заява в якій просить суд справу розглядати в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився від нього до суду надійшла заява в якій просить суд справу розглядати в його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі і не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, - ... У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Враховуючи те, що в судове засідання не зявились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1 лютого 1992 року по 26 жовтня 2009 року, даний шлюб було розірвано 26 жовтня 2009 року(а.с.7-9). Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 вересня 2002 року позивачка та відповідач на спільні кошти придбали у власність земельну ділянку за адресою: м. Чернівці, вул. Руська, 236-А площею 0,0978 га., згідно плану земельної ділянки (а.с.10-14). Як видно з матеріалів справи, на підставі вищевказаного договору, 16 жовтня 2009 року видано, на імя відповідача, державний акт серії ЯД № 121773 на право власності на земельну ділянку площею 0,0978 га., згідно з планом, що розташована на вул. Руській, 238-А м. Чернівці (номер адреси земельної ділянки 236-А, який зазначений у вищевказаному договорі купівлі-продажу є помилковим, що підтверджується цим державним актом, в якому зазначено правильний номер адреси цієї земельної ділянки: 238-А, та і на підставі договору… видано означений акт). Акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю… за № 010982200498. Кадастровий номер земельної ділянки 7310136600:35:002:0055 (копія акту з планом меж земельної ділянки, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7300977622015)(а.с.15-17). Відповідно із ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України ця земельна ділянка була обєктом спільної сумісної власності подружжя. Як установлено судом, перебуваючи у шлюбі, позивачка разом із відповідачем, на спільні кошти, набули у спільну сумісну власність майно, яке складається з нежитлових будівель а саме: станції технічного обслуговування автомобілів, яка складається з: боксів для встановлення та обслуговування сигналізації на легкові автомобілі літ. А загальною площею 70,40 кв.м., будівлі літ Б загальною площею 361,90 кв.м., будівлі літ В загальною площею 4,20 кв.м., будівлі літ Е загальною площею 117,70 кв.м., які розташовані в місті Чернівці на вул. Руській, 238-А. Зазначене нерухоме майно належало позивачці та відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.03.2005 року, яке було видане на імя відповідача та зареєстроване за ним 28.03.2005 року в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації. У відповідності із договором дарування одним із подружжя на користь другого з подружжя нерухомого майна у праві спільної сумісної власності подружжя від 28 грудня 2007 року відповідач подарував позивачці у власність свою частку, яка становила ? в праві власності вказаного вище нерухомого майна. 28 грудня 2007 року, договір дарування був зареєстрований в державному реєстрі правочинів, що вбачається з витягу про реєстрацію у цьому реєстрі(а.с.18,19) Право приватної власності, на вказане майно, зареєстроване 09.01.2008 року в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно(а.с. 20). Таким чином, суд прийшов до висновку, що з часу набуття права приватної власності на нерухоме майно вказані вище споруди, позивачка стала їх власником. Як встановлено судом, позивачка не може розпоряджатися майном, тому що під час оформлення договору дарування не оформлено також і право позивачки на цю ж земельну ділянку, яке випливає з єдності юридичної долі земельної ділянки та об'єктів нерухомості, які на ній розташовані. Так, порядок переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, врегульовано статями 377 ЦК України та 120 ЗК України. Відповідно до ч. 1ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України", зміст ст. 120 ЗК України було приведено у відповідність до ст. 377 ЦК України. Так, відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно підпункту «г» Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 ( із змінами, внесеними відповідного постановою ВСУ № 2 від 19.03.2010 року) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу несення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Крім того, п. 18-2 цієї Постанови визначено, що «відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки право власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120, Земельного кодексу, 377 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відчуження будинку, споруд (чи їх частини) є тим випадком, коли формальний власник земельної ділянки дійсно може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, оскільки володіння та користування будинком та надвірними спорудами нерозривно пов'язане з можливістю володіти та користуватися земельною ділянкою необхідною для розміщення та обслуговування цього майна. Таким чином, набувши право власності на будинок, особа має право, на підставі ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, на земельну ділянку, яка була виділена для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, господарських будівель та споруд. До такого ж вирішення земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів скеровує суди і Верховний Суд України. Відчуження споруд, що розміщені на земельній ділянці по вул. Руській, 238-А, за договором дарування одним із подружжя на користь другого з подружжя нерухомого майна у праві спільної сумісної власності подружжя, мало місце 28 грудня 2007 року. У відповідності із новою редакцією ч. 1 ст. 120 ЗК України, яка діяла з 27 квітня 2007 року, під час оформлення відповідачем вищевказаного договору відчуження частини споруд (28 грудня 2007 року) до позивачки мало перейти у приватну власність і право власності на частину земельної ділянки, на якій ці споруди розміщені. Згідно п. 72. Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка була затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, та яка діяла на час укладення договору дарування… від 28 грудня 2007 року, було передбачено, що при посвідченні правочинів про перехід права власності на житловий будинок, будівлю або споруду нотаріус роз'яснює сторонам зміст ст. 377 Цивільного кодексу України щодо переходу права власності або права користування на земельну ділянку (її частину), на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. З матеріалів справи видно, що нотаріус не розяснив вищевказаного положення ст. 377 ЦК України. Означене випливає із змісту самого договору дарування, в якому відсутнє таке розяснення. Відповідач, у свою чергу, не оформив з позивачкою договір відчуження частини земельної ділянки. На підставі ст. 15, 16, 386, 391, 392ЦК України, ст. 152 ЗК України право власності позивачки на нерухоме майно, яке порушене відповідачем підлягає захисту. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved