Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував таким. 01.03.2000 року між [PERSON], з одного боку, та Агрофірмою «Концерн «Сімекс-Агро», з іншого боку, було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого було передано в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 3,562 умовних кадастрових гектарів, згідно державного акту від 12.08.1997 року серії ВН за №0205619. Відповідно до п.2.3 Договору, сторонами узгоджено було строк дії договору терміном на 1 рік. 24.06.2004 року [PERSON] помер. Після його смерті спадщину прийняла його дочка - [PERSON], яка 19.12.2004 року також померла так і не оформивши за життя своїх спадкових прав на вказану земельну ділянку. Після смерті [PERSON], спадкове майно у вигляді земельної ділянки успадкувала вона, [PERSON], будучи матірю та відповідно спадкоємцем першої черги за законом, про що нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину відповідного змісту та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №508069 від 13.07.2005 року, який було зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю №010501300865 від 13.07.2005 р. Після оформлення спадщини та переоформлення державного акта, особисто вона жодних договорів оренди земельної ділянки із Відповідачем не укладала, жодних примірників договорів від Відповідача не отримувала. Проте як було нею зясовано із Витягу з Державного земельного кадастру 17.03.2016 року, на успадковувану нею земельну ділянку накладено обтяження, зокрема право оренди, з боку Відповідача у вигляді договору оренди зареєстрованого в Вінницькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК» від 25.10.2006 року строком на 10 років. 04.04.2016 року вона письмово звернулась до Відповідача із заявою щодо повернення належної їй земельної ділянки, однак відповіді не отримала. Позивач вказує у позові, що жодних додаткових угод та жодних документів щодо продовжена терміну договору чи його поновлення, ні під час його дії, а ні після його закінчення, вона не підписувала та пропозицій від відповідача не отримувала. Позивач вважає, що відповідач використовує належну їй земельну ділянку без будь-яких на те правових підстав, чим порушуються її права та охоронювані законом інтереси як титульного володільця, тому просить суд постановити рішення, яким витребувати належне їй майно у відповідача як незаконного володільця та вирішити питання судових витрат. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не зявились, в заяві, яку направили в адресу суду зазначили, що позовні вимоги підтримують, просять суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за їх відсутності. Відповідач представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс Агро» в судове засідання не зявився, будучи оповіщеним про день та час розгляду справи належним чином, на що вказує наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин чи розгляду справи у його відсутності до суду не направив. Приймаючи до уваги те, що позивач та його представник використали надане їм право передбачене ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а неявку представника відповідача суд визнає неповажною, відтак не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні, на підставі зібраних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами, що відповідає приписам ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА №508069 виданого 13 липня 2006 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом за №668 від 15 червня 2005 року, [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 3, 5185 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 0522286400:04:000:0050. Відомості про державну реєстрацію земельної ділянки внесено до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, на що вказує Витяг сформований станом на 17.03.2016 року, відповідно до якого 13.07.2005 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки. Відомості про обтяження у використанні земельної ділянки не зареєстровані. У той же час, як убачається із довідки виданої виконавчим комітетом Славнянської сільської ради Липовецького району 19.05.2016 року за №02-22/107, земельна ділянка, яка належить [PERSON], площею 3,5185 га, з кадастровим номером - 0522286400:04:000:0050, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА №508069 виданого 13 липня 2006 року знаходиться в масиві, який обробляє ТОВ «Концерн «Сімекс Агро». Наведене свідчить, що відповідач без будь яких правових підстав здійснює свою господарську діяльність на належній позивачеві земельній ділянці, заходів щодо повернення майна на вимогу позивача не вжив. Правилами ст.3 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист речових прав на чуже майно можна визначити як використання управомоченими особами цивільно-правових способів відновлення порушених, невизнаних чи оспорених прав. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. У п.23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", судам розяснено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що позивач являється власником земельної ділянки площею 3, 5185 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 0522286400:04:000:0050, яку вона набула в порядку спадкування за законом. Факт перебування земельної ділянки у володінні відповідача також має місце та підтверджено належними доказами. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини навадені ним у позовній заяві, отож порушене право позивача зі сторони відповідача підлягає захисту судом шляхом усунення перешкод у їх здійсненні у спосіб витребування майна із чужого незаконного володіння. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується приписами ст.79, 88 ЦПК України, а тому в разі задоволення позову присуджує судові витрати, які підтверджені документально з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved