Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить визнати за позивачем [PERSON] право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,1499 га, кадастровий номер 2323084000:06:001:0275 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON] 18.09.2010 зареєстрували шлюб. [INFO] у позивача та відповідача народився син [PERSON] . Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.01.2019 року шлюб було розірвано. В 2013 році було зареєстроване право власності відповідача на земельну ділянку площею 0,1499 га за адресою: [ADDRESS] . Спірна земельна ділянка була придбана під час шлюбу. В добровільному порядку відповідач не визнає належну позивачу частку у спільно набутому за час шлюбу майні. Позивач в судове засідання не з`явилась, від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом досліджені матеріали справи та встановлено наступне. 18 вересня 2010 року [PERSON] , [INFO] , уродженець смт Якимівка Якимівського району Запорізької області, та [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Мелітополь Запорізької області, зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого повторно Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області серії [NUMBER] , актовий запис №814 /а.с.12/. [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області серії І- [NUMBER] , актовий запис №158 /а.с.13/. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1449 га, кадастровий номер 2323084000:06:001:0275, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та яка розташована за адресою: [ADDRESS] 36 /а.с.23-24/. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 січня 2019 року було розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №814 /а.с.14-16/. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, вказаною нормою права та нормами статті 60 Сімейного Кодексу України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або рішенням суду (ст. 70 Сімейного кодексу України,ст. 372 Цивільного кодексу України). Відповідно до п.п. 22, 23постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Пунктом 24 визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4ст. 65 СК України). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про поділ майна підлягають задоволенню, оскільки законні та обґрунтовані, підтвердженні доказами.

Outcome: approved