Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просить стягнути з відповідачів на його користь добові за час перебування у відрядженні за кордоном в сумі 10 646,54 гривні; моральну шкоду в сумі 2 000 гривень а також вирішити питання щодо розподілення судових витрат по справі, а саме стягнути із відповідачів на користь позивача витрати пов'язані з оплатою правової допомоги в розмірі 1 400 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 11.08.2011 року його було прийнято на посаду 1-го помічника судового механіка по електроустаткуванню до ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», відповідно до наказу № 171 від 11.08.2011 року. Згідно наказу № 172 від 12.08.2011 року позивача було призначено на посаду 1-го механіка по електроустаткуванню т/х «Вена». 13.12.2012 року наказом № 241 від 13.12.2013 року позивача звільнено із займаної посади відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Трудову книжку позивачу було видано у день звільнення коли також із позивачем було проведено розрахунок по основній заробітній платі. Разом із тим у день звільнення позивачу не було виплачено добові за час перебування у відрядженні за кордоном. Так позивач, виконуючи обов'язки 1-го механіка по електроустаткуванню т/х «Вена», перебував у відрядженні за кордоном у період з 01.10.2011 року по 04.12.2011 року, у зв'язку із чим йому необхідно було нарахувати та сплатити добові в сумі 1 332,50 доларів США, що становить 10 646,54 гривень. Вказує про те, що про наявну спірну заборгованість він дізнався саме 14.12.2012 року, тобто на час отримання від відповідачів довідки про наявну перед позивачем заборгованість. Окрім того, вказує про те, що його витрати на правову допомоги з метою захисту в рамках розглядуваної судом справи склали 1 400 гривень, що вбачається зокрема із договору про надання правової допомоги укладеного позивачем із його представником, адвокатом [PERSON]. Окрім того просить суд поновити йому строк на звернення до суду враховуючи те, що на час такого строку який, як вважає позивач, почався з дати отримання ним 14.12.2012 року довідки від відповідачів про спірну заборгованість за добовими, та, відповідно тривав до 14.03.2013 року, він перебував за межами України у зв'язку із роботою. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] заяву про поновлення строку на звернення із розглядуваним позовом до суду а також позовні вимоги підтримали у повному обсязі із викладених у позовній заяві підстав, та просили їх задовольнити. Представники відповідача у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Окрім того надали суду письмові заперечення щодо позовних вимог, якими вимоги щодо стягнення із відповідачів на користь позивача заборгованості за добовими на час перебування у відрядження за кордоном в сумі 10 646,54 гривень визнали, проте не визнали наявність заподіяння позивачу моральної шкоди зокрема в розмірі 2 000 гривень, завданої діями відповідачів по справі. зазначають про те, що позивачем не доведено наявність з боку відповідачів будь-яких правопорушень, що свідчили б про необхідність вирішення питання щодо розміру завданої позивачу моральної шкоди, а також не доведено винної поведінки відповідачів, яка б полягала у будь-яких діях чи бездіяльності відповідачів з цього приводу. Щодо застосування строків позовної давності до спірних правовідносин не заявляли. Розглянувши заяву позивача про поновлення строків на звернення до суду із розглядуваним позовом суд приходить до переконання про законність та обґрунтованість такої заяви та, відповідно, із урахуванням досліджених судом доказів щодо перебування позивача за кордоном на час сплину такого строку, про необхідність задоволення заяви про його поновлення. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові заперечення відповідачів, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Так згідно відомостей трудової книжки позивач у період з 11.08.2011 року по 13.12.2012 року працював у ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», куди наказом від 11.08.2011 року № 171 того ж дня був прийнятий на посаду 1-го помічника механіка суднового по електроприладам, звідки наказом від 12.08.2011 року № 172 14.08.2011 року був переведений на посаду 1-го помічника механіка по електроприладам т/х «Вена». 13.12.2012 року наказом № 241 від того ж числа позивач звільнений з підприємства відповідачів за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Згідно особистих документів позивач у період з 01.10.2011 року по 04.12.2011 року перебував за межами України, що також підтверджується наданою відповідачами довідкою від 17.12.2012року, згідно якої, за час перебування у відрядженні за кордоном позивачу нараховано до виплати 1 332,50 доларів США, що в гривневому еквіваленті склало 10 646, 54 гривень. Трудову книжку позивачу було видано у день його звільнення. На даний час вказана заборгованість позивачу не сплачена. Вказані обставини відповідачами, згідно їх письмових заперечень було визнано. За приписами ст. 121 КЗпП України, із відповідними змінами та доповненням, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. За приписами ст. 116 цього ж Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Окрім того, згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість та, відповідно, про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення із відповідачів на корить позивача 10 646,54 гривень матеріальної шкоди та 2 000, 00 гривень моральної шкоди. При розрахунку суми моральної шкоди належної до виплати відповідачами позивачу суд враховує характер та ступінь втрати нормальних життєвих зв'язків позивача через невиплату йому відповідачами у встановлені законом строки спірної суми а також тривалість таких страждань. Окрім того суд вважає за необхідне стягнути із відповідачів на користь позивача понесені останнім витрати на правову допомоги, в сумі 1400,00 гривень, що окрім пояснень позивача та його представника вбачається також із відповідного розрахунку, який відповідає приписами ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Питання щодо розподілення по справі судових витрат суд вирішує також із урахуванням положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, та

Outcome: approved