Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № ZRNWGK00000012 від 30.08.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 19692,65 дол.США на термін до 31.08.2021 року, який зобов'язався повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у встановлений строк та порядок. На виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Банком та [PERSON] укладено договір поруки, згідно якого боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак, боржник не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто у порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON]. зобов'язання за вказаним договором не виконав. На підставі зазначеного, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, яка станом на 08.02.2017 року складає 17725,21 дол.США за кредитним договором № ZRNWGK00000012 від 30.08.2006 року, що за курсом НБУ складає 313610,98 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений вчасно та належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлена вчасно та належним чином, через канцелярію суду від неї надійшли письмові заперечення по справі, відповідно до яких позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні, зокрема, в частині про стягнення з неї у солідарному порядку заборгованості у розмірні 11602,33 дол. США за кредитним договором № ZRNWGK00000012 від 30.08.2006 року, оскільки позивачем не дотримано строк пред'явлення вимоги за порукою. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню зі наступних підстав. Судом встановлено, що 30.08.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ZRNWGK00000012, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 19692,65дол.США терміном до 31.08.2021 року, який зобов'язалася повернути та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в встановлений строк та порядок. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати [PERSON]Л повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Також, згідно договору, у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором Банку сплачуються відсотки за користуванням кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений Договір поруки № ZRNWGK00000012/1 від 30серпня 2006 року, відповідно до якого позичальник і поручитель солідарно та в повному обсязі відповідають перед Кредитором за невиконання зобов'язань за кредитним договором. Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмові від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. В порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON]. свої зобов'язання не виконав, внаслідок чого станом на 08.02.2017 року утворилась заборгованості у загальному розмірі 17725,21 дол.США, яка складається з наступного: 11602,33 дол.США. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 3326,56 дол.США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 799,30дол.США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1997,02 дол.США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Позивачем на адресу відповідачів була направлена вимога від 09.02.2017 року за № 30.1.0.0/2-60831ZRNWL055 із зазначеним невиконаних зобов'язань за договором, проте вона була залишена без задоволення. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] вказував, що в період з 2006 року по 2015 рік ним були сплачені кошти, а розрахунок, наданий позивачем, не відповідає дійсності. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, за клопотання відповідача [PERSON] ухвалою суду була призначена економічна експертиза, на вирішення якої було поставлено ряд питань, зокрема, чи відповідають дані нарахування сумі коштів сплачених [PERSON]за період 2006 року по 2017 рік. Проте експертиза не була проведена, оскільки відповідачем не здійснено попередньої плати вартості експертизи. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідачем, при посиланні на невірність здійсненого банком розрахунку заборгованості, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного суду не надав. Отже, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором, тому суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] є цілком обґрунтованими та відповідають положенням договору та законодавства України. Відповідач [PERSON] у поданих запереченнях вказувала, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, яке настало з моменту порушення боржником зобов'язання по сплаті кредиту, яке мало місце ще в 2015 році, не пред'явив вимоги до поручителя, тому, подавши позов у березні 2017 року, позивач пропустив визначений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення вимог до поручителя. Проте, суд не може погодитися з таким твердженням відповідача [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсиідарну) відповідальність поручителя. Підстави припинення поруки визначені у ст. 559 ЦК України, згідно п. 4 цієї статті порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). Відповідно до п. 11 договору поруки № ZRNWGK00000012/1 від 30 серпня 2006 року, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє з дня настання виконання зобов'язань за кредитним договором. Пунктом 12 встановлено, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Отже, договором поруки встановлено строк її припинення після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений, і таким строком є строк повного погашення кредиту до 31.08.2021 року. Право кредитора вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту та процентів за користування кредитом частинами (щомісячними платежами) у визначених розмірах та строки /з «15» по «20» число кожного місяця/, зазначені у договорі, а також встановлена відповідальність за порушення повернення кредиту та сплати процентів за користування ним. Пунктом 3.8. кредитного договору передбачено, що при непогашенні кредиту в строки, встановлені п. п.1.1. та 2.3.2. цього договору заборгованість в частині несвоєчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. З матеріалів справи вбачається, що боржник перестав сплачувати грошові кошти на погашення кредиту з 11.08.2015 року, отже настанням строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням є - до 20.09. 2015 року Виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Саме таку правову позицію було викладено у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14). Таким чином, строк повернення кредиту змінився та настав 20.09.2015 року, отже, днем настання строку виконання основного зобов'язання, з якого починається відлік п'ятирічного строку для пред'явлення кредитором вимоги до поручителів, буде 20.09.2015 року, а припинення поруки відповідно до вимог п.12 договору поруки № ZRNWGK00000012/1 - 20.09.2020 року. Позовна заява надійшла до суду в березні 2017 року в межах дії поруки відповідача, а тому вимоги позивача в частині стягнення з поручителя боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved