Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач звернувся в Орджонікідзевський міський суд з вищевказаним позовом, в якому просить постановити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кв. №3 в житловому будинку №39 по вул. Соборна в м. Покров Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй належить вищевказана квартира на підставі свідоцтва про право на нерухоме майно від 05.01.2012р., виданого на підставі розпорядження виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області №13145 від 27.12.2011р. ЇЇ син [PERSON] не брав участі у приватизації вказаної квартири та не є співвласником. Більше 10 років він проживає окремо та не має наміру вертатись в зазначену квартиру. Позивач неодноразово просила написати заяву про зняття з реєстрації, однак відповідач кожен раз ухиляється від цього питання. Тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не зявилась, надала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі та просить суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач до суду повторно не зявився, хоча про час, дату та місце розгляду повідомлявся належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомив, відзив та заяву про перенесення слухання не надав. 17.09.2018р.суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. «Правда», що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с. 7). З витягу про державну реєстрацію прав КП «МБТІ» встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить по 1/5 частці вказаної квартири, а [PERSON] належить 2/5 частини квартири [ADDRESS]. «Правда» (а.с.8). Актом МКП «ЖКС» м. Покров та довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб встановлено, що за адресою вул.. Соборна, 39/3 в м. Покров зареєстровано 6 осіб: позивач [PERSON], її чоловік [PERSON], донька [PERSON], син [PERSON], онук [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9, 11). Актом МКП «Житлкомсервіс» від 27.06.2018р. встановлено, що [PERSON] з 2008 року не проживає за адресою [INFO] (а.с. 10). Статтями\~47,\~48 Конституції України\~закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Згідно із ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст.156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. Приписами ст.317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час. Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. \~Згідно зі\~ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права\~ власності\~ на\~ житлове\~ приміщення\~ або\~ права користування житловим\~ приміщенням,\~ про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи те, що відповідач протягом тривалого часу не користується вказаним житловим приміщенням, особисті речі в зазначеній квартирі відсутні, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved