Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Одеська міська рада, про витребування майна, усунення перешкод у користуванні, скасування державної реєстрації із закриттям розділу реєстрації права власності, посилаючись на те, що нежитлове приміщення підвалу, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. У ході виконання покладених на Департамент функцій та завдань, було встановлено, що нежитлове приміщення підвалу вибуло із комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі ОМР. У подальшому було відчужено спірний об`єкт, 28.03.2018 року він був зареєстрований за [PERSON] . Під час реєстрації спірного приміщення за [PERSON] , територіальна громада м. Одеси не була позбавлена титулу власника майна, тому була законним власником. Отже, [PERSON] не є законним власником спірного майна, що позбавляє її можливості користуватися, розпоряджатися нежитловим приміщенням підвалу. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду відзив на позовну заяву, у якій просить відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки позивач не довів у спосіб, встановлений законом, належне йому право власності на спірне майно та факт незаконного, без належної правової підстави, заволодіння спірним підвальним приміщенням. Представник третьої особи Одеська міська рада у судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 998, 5 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, що підтверджується наступним. Відповідно до ст. 142 Конституції України, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 року № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)», був затверджений перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). Зокрема, до такого майна був віднесений житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів. На виконання зазначеної постанови, рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 року № 266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області», до переліку державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування був включений житловий та нежитловий фонд місцевих рад народних депутатів. Таким чином, з 1991 р. у територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради виникло право власності на спірне приміщення. Обов`язковість державної реєстрації було встановлено з 01.01.2004 року, з набранням чинності нового Цивільного кодексу України, однак відсутність реєстрації за власником на об`єкт нерухомості не позбавляє його права власності на такий об`єкт, адже, на момент отримання права власності вимоги законодавства щодо реєстрації права власності були відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. З огляду на те, що нормативно-правові документи, що стали підставою для виникнення права власності на нежитлове приміщення підвалу, є чинними та ніким не скасовані, на теперішній час територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради є законним власником спірного майна. Згідно з рішенням Одеської міської ради від 27.06.2006 р. № 56-V (п.1), представництво є єдиним уповноваженим органом Одеської міської ради управляти майном комунальної власності. Відповідно до положення "Про представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради", затвердженого рішенням Одеської міської ради № 20-У від 27.06.2006р., представництво здійснює повноваження щодо управління комунальною власністю територіальної громади міста Одеси. Відповідно до положення про департамент комунальної власності Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.02.2013 р. № 2752-VI, департамент є правонаступником представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради. Відповідно до п. 2.6. положення про департамент комунальної власності Одеської міської ради (надалі - Положення), одним із основних завдань департаменту є організація претензійно-позовної роботи, який у встановленому порядку здійснює захист прав та інтересів територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в усіх судових органах з питань, що віднесені до компетенції Департаменту. Згідно з п. 2.2.1.1. «Положення», одним із завдань департаменту у сфері управління комунальною власністю» - проводити єдину політику управління комунальним майном територіальної громади м. Одеси. Відповідно до п. 5.2. «Положення», майно департаменту є комунальною власністю та закріплюється за ним на праві оперативного управління. У ході виконання покладених на департамент функцій та завдань, було встановлено, що нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 998,5 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , вибуло із комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, а отже, із управління департаменту, що вбачається з наступного. 26.05.2016р. державним реєстратором Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» на підставі свідоцтва про право власності № б/н від 22.09.2011 р., виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради, було відкрито розділ щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 998,5 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . [INFO] між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірного об`єкту нерухомості. У подальшому, [PERSON] було відчужено спірний об`єкт. На підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2018 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] , було здійснено реєстрацію права власності останньої на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 998,5 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Первісне відчуження спірного приміщення відбулося на підставі документу (рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради), фактичне існування якого не підтвердилося, що вбачається із листа комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради. Листом від 12.07.2018 р., комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради повідомило про відсутність реєстрації права власності на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 998,5 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , та відсутність інвентаризаційної справи на зазначений об`єкт нерухомості. Відповідно до ст. 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яке не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо, відповідно до статті 388 цього Кодексу, майно не може бути витребуване у нього. За приписами статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати майно добросовісного набувача у випадку, якщо воно вибуло з володіння власника не з його волі, іншим шляхом. Згідно зі ст. 388 ЦК України,якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, за положеннями зазначених норм права, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому, норма частини першої статті 216 ЦК Українине може застосовуватись, як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387та 388 ЦК України. У позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України,а також, під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387та 388 ЦК України,зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо. Згідно з п.3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно у разі, якщо майно вибуло з володіння власника, або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також, переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу, якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об`єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади. Рішення щодо відчуження комунального майна приймається виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, однак, враховуючи те, що Одеською міською радою рішень щодо відчуження спірного приміщення не приймалось, тому приміщення вибуло з комунальної власності поза волею власника. Під час реєстрації спірного приміщення за [PERSON] , територіальна громада м. Одеси не була позбавлена титулу власника майна, а отже, була законним власником. Відповідно до ст. 400 ЦК України, недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Відповідно до ч. 3 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Статтею 386 Цивільного кодексу України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав всіх суб`єктів права власності. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] не є законним власником спірного майна, що позбавляє її можливості користуватися, розпоряджатися нежитловим приміщенням підвалу, тому, слід задовольнити позовну заяву. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 5286грн.

Outcome: approved