Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно в якій вказує, що її матері [PERSON] на праві власності належав будинок №122 по вул. Учительській в м. Чернівці. 04 березня 1999 року [PERSON] померла. Позивач вказує, що вона фактично прийняла спадщину, оскільки після смерті своєї матері вступила в управління вказаним будинковолодінням. Маючи на меті отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно у вигляді вказаного житлового будинку, позивач звернулась до державної нотаріальної контори, проте постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва, оскільки нею не було надано правовстановлюючий документ про належність спадкодавцю зазначеного будинковолодіння. Вказує, що вказаний будинок та господарські будівлі були збудовані до 1992 року та згідно свідоцтва про право власності видане Садгірською міською радою належить її матері [PERSON], проте такий правовстановлюючий документ у позивача відсутній. Зазначає і те, що в час, коли проводилось будівництво будинку, законодавство, яке діяло на той момент, не передбачало введення житловий будинків в експлуатацію, а тому будинковолодіння не вважається збудованим самочинно. У звязку із викладеним, за відсутності правовстановлюючого документа на спадкове нерухоме майно, позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок №122 розташований в м. Чернівці по вул. Учительській. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до копії довідки ЧКОБТІ № 1546 від 13.07.2015 року встановлено, що згідно реєстрової книги та архівної справи, , відповідно до свідоцтва про право власності від 29.05.1961 року виданого на підставі рішення Садгірської міської ради № 8/3 (внесено в книгу № 7, сторінка 162, дата реєстрації 22.02.1962 року), будинок № 122 по вул. Учительській у м. Чернівці на праві приватної власності належить [PERSON], проте такий правовстановлюючий документ у позивача відсутній. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії І-МИ № 055562, [PERSON], мати позивача, померла 04.03.1999 року. Відповідно до спадкової справи № 175/1999 після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем за законом майна померлої є її донька [PERSON] У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР (який діяв на момент правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно спадкової справи та довідки органу самоорганізації населення Садгірського району м. Чернівці № 32 від 08.08.2015 року встановлено, що [PERSON] на момент смерті своєї матері [PERSON] проживала разом з нею та після смерті продовжує проживати [INFO]. Враховуючи положення ст. 549 ЦК УРСР (який діяв на момент правовідносин) та факту звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини встановлено, що [PERSON] спадщину прийняла належним чином. Так, із постанови нотаріуса другої державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальних дій вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті її матері на житловий будинок із належними до нього господарськими спорудами розташованого у м. Чернівці по вул. Учительській, 122 у звязку із тим, що спадкоємець не надав нотаріусу правовстановлюючий документ про належність спадкодавцю вказаного житлового будинку із належними до нього господарськими спорудами. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. З позовом про визнання права власності на спадщину в судовому порядку, може звернутися особа у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Дані роз'яснення містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування". Відповідно до довідки № 1669 від 31.07.2015 року виданої ЧКОБТІ до складу будинковолодіння по вул. Учительській, 122 у м. Чернівці входить житловий будинок загальною площею 72,10 кв.м., житловою площею 38,30, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, а саме літньої кухні (літ.Б), сараю (літ.Г), вбиральні (літ.Д), навісу (літ.Е), колодязю (№1,2), вигрібної ями (№3), огорожі (№4,5). Визначено також, що будинковолодіння в експлуатацію не здане, проте не є самовільним будівництвом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що дійсно, будівництво вищевказаного будинку проводилось в період до 1992 року, що, тим не менш, не може визнаватись самочинним будівництвом. В листі Держархбудінспекції № 40-12-2409 від 01.09.2011 року вказано, що 05.08.1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва. До цієї дати, не передбачалась процедура введення житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Так, позивач вказує, що право власності на будинковолодіння було наявне у її покійної матері, проте свідоцтво про право на спадщину отримати вона не може, оскільки її право власності підлягає сумніву винесеною постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причин відсутності у неї правовстановлюючих документів. На підставі викладеного, оскільки позивач є єдиним спадкоємцем після смерті її матері, належним чином прийняла спадщину, право власності на будинковолодіння належало її покійній матері, позивач має всі правові підстави володіти, користуватись та розпоряджатись своїм спадковим майном на яке прохає визнати право власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved