Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що з 08.08.1998р. з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] З квітня 2013р. між нею та відповідачем припинені сімейно-шлюбні стосунки, сумісно сторони не мешкають, спільне господарство не ведуть з причин того, що відповідач не утримує матеріально сім,ю, неодноразово отримував кредити в банку на власні потреби та фактично знаходився на утриманні позивача. Вважає, що відповідач не є її опорою та підтримкою в сім,ї, вчиняє сварки, знищує майно, внаслідок такої поведінки позивач втратила взаємні почуття любові та поваги до чоловіка. У теперішній час шлюб є формальним, примирення та збереження сім,ї не можливо, тому, просить шлюб з відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]», стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, дала пояснення, аналогічні викладеному у позові, додатково суду пояснила, що примирення з відповідачем не наступило. У судовому засіданні відповідач позов не визнав та заперечував проти розірвання шлюбу, мотивуючи відсутністю підстав розірвання шлюбу, оскільки, сварки виникали з вини обох сторін. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони одружені з 08.08.1998 року (а.с.3), мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.6), сімейно-шлюбні стосунки між сторонами припинені з квітня 2013року, спільне господарство сторони не ведуть, проживають окремо, примирення не наступило. Від цього шлюбу подружжя має одну неповнолітню дитину, і що сторонами не оспорюється. Згідно з ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Зі змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як пояснила у судовому засіданні позивач, у неї та чоловіка різні погляди на подружнє життя, з її боку втрачено почуття любові та взаємоповаги до чоловіка, внаслідок чого вона остаточно припинила подружні стосунки з квітня 2013 року, тому, подальше збереження сім'ї є неможливим. У відповідності до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Враховуючи взаємини між сторонами, суд за клопотанням відповідача надав подружжю строк для примирення тривалістю один місяця, зупинивши провадження у справі. Після спливу зазначеного строку та відновлення провадження у справі позивач категорично заперечила можливість збереження шлюбу з відповідачем, посилаючись на те, що примирення між ними неможливе. За приписами ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Судом встановлено, що сторони справи тривалий час не мешкають разом, не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. За наведених обставин, суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому шлюб, укладений між сторонами, слід розірвати.

Outcome: approved