Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що відповідно до вироку Хорольського районного суду Полтавської області від 30 грудня 2014 року відповідача засуджено за ст.. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, та звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік. За те, що він 07.12.2014 року проник до приміщення її сараю, що в [ADDRESS] звідки таємно викрав належні їй 4 качки, загальною вартістю 480 грн. Зазначає, що вказаною крадіжкою їй спричинено моральну шкоду на суму 500 грн., так як в зв'язку із крадіжкою, вона страждала, що спричинило погіршення її здоров'я. Тому просила суд В судовому засіданні позивачка позов підтримала, з підстав зазначених у ньому, пояснивши, що злочином спричинено їй моральні страждання, так як після крадіжки вона сильно переживала, боялася за своє майно, погано спала, чим було порушено її звичний ритм життя. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вважав його безпідставним. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково із наступних підстав. Виходячи зі змісту ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист його прав і свобод у судовому порядку. Відповідно до ст. 1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне -за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого -спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Аналізуючи вище перелічені правові норми в розрізі наданих суду матеріалів, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 07.12.2014 року, в нічний час проник до приміщення її сараю, що в [ADDRESS], що на території домогосподарства належного потерпілій [PERSON], звідки таємно викрав належні цій потерпілій 4 качки, загальною вартістю 480 грн. Вина [PERSON] у вчинення злочину, передбаченого ст.. 185 ч.3 КК України встановлена вироком Хорольського районного суду від 30 грудня 2014 року, який набрав законної сили 30 січня 2015 року. В силу ст.ст. 14, 61 ЦПК України відповідно до змісту вироку Хорольського районного суду Полтавської області 30 грудня 2014 року є встановленим факт вчинення крадіжки відповідачем [PERSON] Даний факт не підлягає додатковому доказуванню. Суд визнає, що неправомірна поведінка відповідача [PERSON] по відношенню до позивачки [PERSON], спричинила цій позивачці моральні страждання, так як остання, будучи особою похилого віку, проживаючи одна в домоволодінню боялася за своє майно, відчувала дискомфорт пов'язаний з незаконними діями відповідача, вона втратила спокій, їй довелося змінювати звички, шукати нових засобів до влаштування свого життя. Зазначені обставини призвели до втрати нею нормальних життєвих зв'язків та вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, характеру спричиненої шкоди позивачці, глибини і тривалості її страждань, вважає необхідним визначити розмір моральної шкоди якій підлягає стягненню на користь позивачки в сумі нею заявленою, а саме 500 грн., так як ця сума не є завищеною, і повній мірі відповідає, перенесеним нею стражданням. Невизнання відповідачем позову з мотивів його безпідставності, суд вважає необґрунтованим, з огляду на зазначені вище норми закону, так як дія відповідача по відношенню до позивачки, яка виразилася у викрадення її майна, вчиненим у нічний час, пов'язаним із проникненням у сарай на території домогосподарства позивачки, безсумнівно, повинні були викликати у останньої суттєві переживання, порушили її звичайний ритм життя, вплинули на побут та її відношення до оточуючих, викликали острах за подальше збереження свого майна. Ці наслідки безсумнівно є моральними стражданнями, а тому повинні бути компенсовані відповідачем в межах визначених позивачкою, так як розмір моральної шкоди заявлений позивачкою не є перебільшеним. Суд також вважає необхідним стягти з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., від сплати якого звільнена позивачка.

Outcome: approved