Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно його сина - [PERSON], [INFO] Свої вимоги позивачка мотивує тим, що вона разом з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO] Рішенням Івано-Франківського міського суду шлюб між ними було розірвано. З часу народження сина відповідач його фізичним та духовним розвитком не цікавиться, не спілкується з сином, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування сина. Позивачка проживає разом з своїми батьками у трьохкімнатній квартирі та у неї на утриманні знаходиться малолітній син. Вона забезпечує для дитини гідні умови проживання та належне виховання. Відповідач ніде не працює, у кінці 2006 року виїхав на заробітки до Російської Федерації, місцезнаходження його невідоме. Протягом 8-ми років відповідач не надав матеріальної допомоги на утримання сина та не приймав участі у його вихованні. А тому, враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина - [PERSON], [INFO] В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - [PERSON] позов підтримали з підстав наведених у позовній заяві, та просили позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина - [PERSON], [INFO] Позивачка вказала, що відповідача не бачила з 2006 року, син батька взагалі не бачив та знає його тільки по фотографії. Також зазначила, що під час спільного проживання з відповідачем, останній зловживав алкогольними напоями, витрачав всі гроші на гральні автомати, в тому числі зняв з її банківської картки допомогу при народженні дитини в сумі приблизно 4000,0 грн., забрав з квартири та продав її золоті прикраси. Відповідач ніколи не працював, сім'ю матеріально не забезпечував. Коли дитині було 4 місяці, вона була змушена вийти на роботу, оскільки необхідно було заробляти кошти на утримання дитини. Щодо родичів відповідача пояснила, що вони також не цікавляться дитиною, не спілкуються з нею, матеріально не допомагають її утримувати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був неодноразово належним чином повідомлений. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивачка подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Прокурор проти задоволення позовних вимог не заперечила, просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина - [PERSON], [INFO] Представник органу опіки та піклування Тлумацької РДА Козак І.В. в судовому засіданні вказав, що з врахуванням висновку виконавчого комітету органу опіки та піклування Івано-Франківської міської ради, заслухавши пояснення позивачки та свідків, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] Свідок [PERSON], яка є сусідкою сім'ї позивачки, повідомила, що знає цю сім'ю з 1996 року. У 2004 році позивачка вийшла заміж та невдовзі її чоловік почав випивати, гуляти, зникав на декілька днів з дому, дитиною ніколи не займався, в зв'язку з чим у сім'ї почались сварки. Додатково зазначила, що сама бачила як відповідач витрачав сімейні кошти на ігрові автомати, проте сам ніде не працював та сім'ю матеріально не забезпечував. Свідок [PERSON], яка є хрещеною матір'ю малолітнього [PERSON] та сестрою позивачки повідомила, що останній раз бачила відповідача приблизно 9 років назад. Під час проживання з позивачкою та сином відповідач продавав речі з квартири, оскільки грав на ігрових автоматах та мав віддавати борги. З моменту розлучення з позивачкою відповідач дитиною не цікавиться, не приходить, не дзвонить, гроші на утримання дитини не надає. Родичі відповідача також не проявляють інтересу до дитини. Відповідно до ст. 12 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства». Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Проте суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. В судовому засіданні малолітній [PERSON], якому на момент прийняття рішення по справі виповнилось 10 років повідомив, що батька не знає, він йому не дзвонить, не спілкується, подарунків не дарує. Вказав, що хоче, щоб батька позбавили батьківських прав. Заслухавши представника позивачки, прокурора, пояснення свідків, врахувавши думку малолітнього [PERSON] та органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини зазначає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 2 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. В свою чергу статтею 14 зазначеного Закону зазначається, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Аналогічні норми містить і стаття 9 Конвенції ООН про права дитини: «Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини». Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Згідно ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, а також обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними, мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. А ст. 150 Сімейного Кодексу України прямо передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо існують наступні підстави: батьки не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. При вирішенні даного спору суд враховує, насамперед, інтереси неповнолітньої дитини та першочергове право батьків перед іншими особами на те, щоб неповнолітня дитина проживала з ними та право батьків на її виховання. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Судом встановлено, що [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивачка) є батьками малолітньої дитини: [PERSON], [INFO] р.н., що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). 02.08.2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківської області шлюб між відповідачем та позивачкою було розірвано (актовий запис № 543) та позивачці було присвоєно прізвище «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 5). [PERSON] (позивачка) проживає [ADDRESS] у приватній квартирі своїх батьків та у неї на утриманні перебуває малолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 02-02/4942, виданої КП «Єдиний розрахунковий центра» від 24.06.2014 року (а.с. 6). Відповідно до письмових пояснень вчительки початкових класів ЗШ № 22 м. Івано-Франківська [PERSON], вбачається, що малолітній [PERSON], [INFO], з вересня 2010 року по травень 2014 року навчався в ЗШ № 22 м. Івано-Франківська, показав себе здібним, вихованим, старанним у навчанні, приймає активну участь у житті школи та класу. [PERSON] (мати) відвідує батьківські збори, входить до складу батьківського комітету класу, цікавиться успішністю учня, створює йому належні умови для навчання та відпочинку. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 14.11.2014 року малолітній [PERSON], [INFO], проживає у задовільних умовах, має окрему кімнату де створені належні умови для навчання, відпочинку та розвитку (а.с. 74). [PERSON] (батько) жодного разу не відвідував учня у школі не цікавиться його успіхами та здоров'ям (а.с. 8). [PERSON] (позивачка) з січня 2003 року працює на посаді пакувальника-укладальника ТзОВ «ЗІМА» та зарекомендувала себе здібним, наполегливим та вимогливим працівником, що підтверджується характеристикою виданою ТзОВ «ЗІМА» від 03.09.2014 року (а.с. 7). [PERSON] (відповідач) являється жителем с. Живачів Тлумацького району Івано-Франківської області та зареєстрований [ADDRESS] проте протягом п'яти останніх років на території сільської ради не проживає, що підтверджується листом Живачівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 268/01-31 від 03.10.2014 року (а.с. 23). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин, виданого службою у справах дітей Тлумацької РДА від 03.10.2014 року, [PERSON] (відповідач) значиться зареєстрованим у господарстві своїх батьків, проте з 2009 року в даному домоволодінні не проживає (а.с. 22). З інформації про індивідуальне психологічне обстеження [PERSON], отриманої ЗОШ І-ІІІ ст. № 22 Івано-Франківської міської ради 22.09.2014 року, вбачається, що дитина є емоційно близькою до мами, а батько не приймає участі у його житті та виховання (а.с. 75). Згідно ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вказаний висновок є обов'язковим при вирішенні даної категорії справ відповідно до ст.ст. 19 СК України. Згідно висновку № 605 від 27.11.2014 року виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (а.с. 65-66), як органу опіки та піклування, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, було проведено відповідну перевірку і встановлено, що [PERSON] (відповідач) з часу народження сина [PERSON] не займається його вихованням та матеріальним забезпеченням. 02.08.2006 року шлюб між [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивачка) було розірвано. Малолітній [PERSON] зареєстрований та проживає з матір'ю [PERSON] (позивачка) за адресою: [ADDRESS]. Івано-Франківськ, де створені належні житлово-побутові умови. З інформації ЗШ № 22 від 23.10.2014 року № 457 вбачається, що малолітній [PERSON] навчається в школі з 2011 року. За час навчання хлопчика впродовж 2011-2014 навчальних років батько не цікавився ним та його успіхами. Дитиною виключно опікувалась його мати. Згідно інформації про результати психологічного обстеження дитини від 22.09.2014 року № 391, проведеного практичним психологом ЗШ № 22, батько не бере участі у житті та вихованні дитини. З інформації МДКЛ від 03.09.2014 року вбачається, що здоров'ям дитини цікавиться тільки мати. [PERSON] (відповідач) неодноразово було запрошено в службу у справах дітей для з'ясування питання щодо його участі у вихованні дитини, але він не з'явився та не надав відомостей про причини своєї неявки. З інформації Живачівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 27.10.2014 року № 285/02-31 [PERSON] зареєстрований на території сільської ради по [ADDRESS] однак впродовж п'яти років на території сільської ради не проживає. З огляду на це орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] (відповідач) батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO] Тому, при прийняття рішення по даній справі суд, в першу чергу, виходить з інтересів дитини та враховує наявність висновку органу опіки та піклування щодо обставин спору та про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (відповідача) стосовно його сина [PERSON], [INFO], який узгоджується як із поясненнями учасників процесу щодо обставин справи, так і з фактичними обставинами справи. Отже, судом встановлено, що [PERSON] (відповідач) за станом свого психічного здоров'я усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, а також мав юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Він був зобов'язаний брати участь у вихованні дитини і мав право на особисте спілкування з нею. Проте [PERSON] (відповідач) таким правом не скористався, самоусунувшись від нього, залишивши дитину без свого піклування, та не бажає і на сьогоднішній день займатись його утриманням та вихованням. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] (відповідач) умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], нездатний забезпечити йому нормальні умови проживання, розвитку та виховання, а тому позбавлення його батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. Суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, і в разі, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, суд може постановити рішення про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved