Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, за яким просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. Вищевказана справа була призначена до судового розгляду, проте у судове засідання відповідач не явився. У судовому засіданні сторона позивача наполягла на позові, а у минулому судовому засіданні відповідач заперечував щодо задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав, про що письмово зазначив у заяві по суті - відзиві на позов. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції 07.06.2005 року. 04 червня 2015 року позивачка вступила у шлюб, внаслідок чого змінила прізвище на « [PERSON] », на підтвердження чого в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого Шевченківським відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 04.06.2015 року. Після припинення фактичних шлюбних відносин з відповідачем, сторони мешкають окремо та їх дитина залишилась проживати з позивачем, про що надані довідки №04-26/7-23353 та №04-26/7-23352 від 19.12.2018 року. Як зазначає позивачка, саме вона займається її вихованням та утриманням, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у житті дитини не приймає, життям дитини не цікавиться та не опікується. Органом опіки та піклування було подано до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . У висновку підтверджено підстави звернення позивачки до суду із позовною заявою. Так, за змістом висновку, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав. Позивачка займається утриманням, вихованням та навчанням доньки самостійно. Батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, не приділяє їй належної уваги, не відвідує і не підтримує з донькою родинних стосунків, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться її здоров`ям, навчанням, життям та подальшою долею. Крім того, в матеріалах справи міститься лист №92/01-09 від 05.12.2018 року, з якого вбачається, що під час відвідування медичного закладу дитину [PERSON] супроводжувала її мати. Неповнолітня [PERSON] навчається в Запорізькій загальноосвітній школи І-ІІІ ступенів №101 Запорізької міської ради Запорізької області. В позаурочний час відвідує Запорізьку дитячу школу мистецтв №4, театральне відділення, вихованням та навчанням [PERSON] опікується мати дитини [PERSON] , яка відвідує батьківські збори, постійно цікавиться навчанням дитини, систематично спілкується з класним керівником. Батько дитини збори не відвідував, не цікавився навчанням дитини, що підтверджується листом №498 від 04.12.2018 року. Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, самоусувається від піклування про фізичний та духовний розвиток дитини. Зазначені обставини підтверджені належними письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, а також показаннями допитаних судом свідків. Так, за узгодженими поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відповідач ухилився від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, належним чином її долею не цікавиться, з дитиною фактично не спілкується. Суд критично ставиться та не приймає до уваги пояснень свідка [PERSON] , яка фактично є дружиною відповідача, а тому, на думку суду, не може об`єктивно свідчити про фактичні обставини справи. З пояснень свідка [PERSON] слідує, що вона працює вчителькою початкових класів у школі, в якій навчається дитина сторін. Класним керівником у [PERSON] вона була з першого по четвертий навчальний клас. За цей час батька вона бачила один раз у другому півріччі, коли той приходив за донькою. Весь інший час дитиною опікувалась мати та вітчим. Вищезазначене свідчить про той факт, що відповідач повністю ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків. Посилання відповідача на пояснення [PERSON] не впливають на правильність висновку суду, адже названа особа на виклик суду для допиту в якості свідка не явилася, а її письмові пояснення судом не можуть розцінюватися саме як показання свідка, тому суд відноситься до них критично так само, як й до наданих стороною відповідача фотосвітлин, з яких неможливо достовірно встановити де, ким та при яких саме обставинах вони зроблені. Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі протягом тривалого часу не займається вихованням своєї неповнолітньої доньки, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не проявляє до дитини батьківської уваги та турботи. При цьому суду не було надано доказів, які свідчили б про те, що відповідач був позбавлений можливості виконувати обов`язки по вихованню дитини. За таких обставин, враховуючи інтереси дитини, суд вважає за доцільне задовольнити позов, позбавивши відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Як передбачено ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частинами 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У роз`ясненнях, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та ст.182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Як зазначає позивачка, саме вона займається безпосереднім утриманням дитини сторін, яка проживає разом з нею, шо, власне, не оспорювалося й відповідачем. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача є обґрунтованими та законними, зважаючи на те, що у суду відсутні підстави вважати, що у відповідача немає змоги надавати допомогу своїй дитині. При визначені розміру утримання суд враховує матеріальне становище, стан здоров`я сторін, їх дитини (доказів інвалідізації, обмеження працездатності чи перебування когось на лікарському обліку суду надано не було). З урахуванням фактичних обставин та виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір аліментів повинен складати 1/4 частину від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 20.12.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розподіл витрат на судовий збір судом вирішується згідно ст. 141 ЦПК України, зокрема, судовий збір, сплачений позивачкою у сумі 704,80 гривень, підлягає стягненню з відповідача на її користь в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved