Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «БМБ Маргарин» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, що заподіяна внаслідок порушення трудового законодавства. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він працював на посаді головного механіка ТОВ «БМБ Маргарин» з 02.11.2009 року. В зв'язку з тим, що з початку 2014 року умови праці погіршувалися, а з травня 2014 року товариство перестало виплачувати заробітну плату, 09 вересня 2014 року він написав заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням. Однак адміністрація підприємства до даного часу не провела з ним розрахунок по заробітній платі при звільненні. Вказує, що в результаті незаконних дій відповідача він зазнав значних душевних страждань, оскільки був позбавлена можливості жити повноцінним що призвело його до стану морального пригнічення та дискомфорту, він був вимушений позичати кошти в знайомих. В зв'язку з чим, просить стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату при звільненні у сумі 13446,56 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення судом рішення та моральну шкоду у сумі 4000 гривень. В подальшому позивач позовні вимоги збільшив та просив суд стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату при звільненні з урахуванням індексу інфляції у сумі 14980,86 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення судом рішення у сумі 7219,80 грн. та моральну шкоду у сумі 4000 гривень. В судовому засіданні позивач збільшені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду в заяву, в якій позовні вимоги визнав частково відповідно до наданих ним розрахунків, проти стягнення моральної шкоди заперечував повністю Заслухавши позивача, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач [PERSON]. звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, що заподіяна внаслідок порушення трудового законодавства, вважаючи, що ТОВ «БМБ Маргарин» не виконує в добровільному порядку вимоги трудового законодавства, чим порушує його законні права та інтереси. В судовому засіданні встановлено, що позивач працював на посаді головного механіка ТОВ «БМБ Маргарин» з 02.11.2009 року по 09.09.2014 року, після чого звільнився за власним бажанням. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що при звільненні в порушення вимог ст. 116 КЗпП України позивачеві не було виплачено заробітну плату, яка складає 13446,56 грн., що підтверджено довідкою ТОВ «БМБ Маргарин». На підставі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно із пункту 5 вищевказаного порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Як роз'яснює Пленум Верховного Суду України у п.22 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: 2) компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427 (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 р. N 692), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Відповідно до вимог статті 34 Закону України "Про оплату праці" у зв'язку із порушення строків виплати заробітної плати працівникам проводиться компенсація втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Індекс інфляції нараховується за порушення строків виплати заробітної плати невиплаченої працівникам. Судом встановлено, що відповідач порушив строки виплати заробітної плати, а тому суд погоджується з вимогами та розрахунком позивача щодо компенсації. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 4 000 грн. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до статті 2371 КЗпПУ, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Вказане кореспондується і п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» зі змінами та доповненнями від 25.05.2001року №5 підставами цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її заподіянні. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону праці» моральна шкода - страждання, заподіяне працівникові внаслідок фізично або психічного впливу, що спричинило погіршення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими, інші негативні наслідки морального характеру. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03. 1995 року за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконно звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя, здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнові шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності галузевої належності. З урахуванням конкретних обставин справи, характеру порушень трудових прав, які зазнав позивач, поведінки відповідача, який до вирішення справи в суді не виплатив існуючу заборгованість та її тривалості, суд вважає достатнім розміром відшкодування моральної шкоди є 2 000,00 грн. і позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved