Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та, уточнивши свої вимоги, просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 2 756 гривень 00 коп., 1 812 гривень 00 коп. за невикористану відпустку, 27 гривень 56 коп. інфляційних витрат, всього 4595 гривень 56 коп., з подальшим відрахуванням з цих сум податків та інших обовязкових платежів. Свої вимоги мотивує тим, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, і 01.03.2016 року, був звільнений на підставі ст. 36 КЗпП України, однак в день звільнення не отримав від відповідача належних до виплати сум по заробітній платі. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, пояснив, що в день звільнення розрахунок з позивачем не був проведений, заборгованість із заробітної плати була виплачена позивачу лише 06.05.2016 року, але відповідач не розрахувався з позивачем за невикористану відпустку за минулі періоди. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що в день звільнення позивач не отримав заборгованість із заробітної плати, оскільки не звертався за отриманням виплат. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач з 10.08.2010 року по 01.03.2016 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, був звільнений на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України, що підтверджується даними трудової книжки. (а.с.9-14). В день звільнення позивач не отримав від відповідача усі належні до виплати суми по заробітній платі, та остаточний розрахунок з ним не проведений, і ці обставини визнані іншою стороною, а також підтверджуються інформацією управління Держпраці у Сумській області за результатами розгляду звернення позивача від 25.04.2016 року. Як вбачається з трудового договору, позивач працював за безстроковим трудовим договором, мав пятиденний робочий тиждень, щорічну відпустку тривалістю 24 календарних дні та заробітну плату 1300 грн. на місяць (а.с.15). В судовому засіданні встановлено, і це не заперечується сторонами, що до звільнення заробітна плата позивача складала 1378 грн. на місяць. Згідно із ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Відповідно до „Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, середньоденна заробітна плата позивача складає 68 грн. 90 коп. (1378 грн. х 2 міс.= 2756 грн. : 40 робочих днів = 68,9 грн.). Затримка розрахунку при звільненні складає 47 робочих днів, тобто виплата повинна складати 3\~238 грн. 30 коп. (47 роб. днів х 68,9 грн.). Таким чином, не виходячи за межі позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача за затримку розрахунку при звільненні 2756 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1812 грн., а також з урахуванням індексу інфляції (101% х 2 міс.) необхідно додатково стягнути з відповідача 27 грн. 56 коп. Вказані стягнення необхідно провести з подальшим відрахуванням з цих сум податків та інших обовязкових платежів. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача, а саме: судовий збір на користь держави в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved