Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача [PERSON] з позовом про відшкодування шкоди у зв?язку з дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу. Свої вимоги мотивував тим, що між Позивачем та страхувальником [PERSON] 11.12.2015 року укладено договір №28-5002-15-00113 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 07.04.2016 року в м. Києві відбулась ДТП за участю ТЗ «Джилі» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та ТЗ «БМВ», д/н [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.05.2016 року встановлено, що вищевказана ДТП відбулась внаслідок порушення відповідачем ПДР та його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 07.04.2016 року страхувальник звернувся до позивача - страхової компанії із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав усі необхідні документи. Позивачем на підставі висновків звіту про оцінку автомобіля, заяви було складено страховий акт №ДККА-50061 та розрахунок страхового відшкодування до нього. На підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 53 153 грн. 97 коп., що підтверджується платіжним дорученням. Оскільки в добровільному порядку сплатити суму страхового відшкодування в порядку регресу відповідач залишив поза увагою, позивач вимушений був звернутися до суду з даними позовними вимогами. Просив стягнути з відповідача 53 153.97 грн. по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок ДТП в порядку регресу, та судові витрати у справі. Ухвалою суду від 17.11.2016 року відкрито провадження у даній цивільній справі. 20.02.2017 року представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, також подано заяву в якій представник позивача просив залучити до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] 28.04.2017 року представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, також подано заяву в якій представник позивача просив залучити до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] В судовому засіданні судом було залучено в якості співвідповідачів у справі [PERSON] та [PERSON] Ухвалою суду від 21.02.2018 року в зв»язку із набранням законної сили змін до Цивільного процесуального кодексу України від 03.10.2017 року по справі призначено підготовче судове засідання, роз»яснено відповідачам у справі право надіслати до суду відзив на позовну заяву, а позивачу подати відповідь на відзив. 10.07.2018 року позивачем у справі подано до суду заяву про зменшення позовних вимог. 10.07.2018 року представником відповідача у справі [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву. 10.07.2018 року представником позивача подано до суду заяву про відмову від позовних вимог до відповідача [PERSON] Ухвалами суду від 18.12.2018 року провадження у даній цивільній справі в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] в зв»язку з відмовою представника позивача від позовних вимог - закрито, а також затверджено мирову угоду укладену між позивачем та відповідачем [PERSON] та провадження у справі в частині позовних вимог до цього відповідача також закрито. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги заявленого позову в частині стягнення шкоди з відповідача [PERSON] та просив суд про його задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, належним чином неодноразово повідомлявся судом про день та час розгляду справи за відомою суду адресою місця проживання та реєстрації, про що в матеріалах справи є відповідні докази. Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що Позивачем та страхувальником [PERSON] 11.12.2015 року укладено договір №28-5002-15-00113 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 07.04.2016 року в м. Києві відбулась ДТП за участю ТЗ «Джилі» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та ТЗ «БМВ», д/н [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.05.2016 року встановлено, що вищевказана ДТП відбулась внаслідок порушення відповідачем [PERSON] п.13.1 ПДР та його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Крім того, постановою того ж суду від 27.05.2016 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 127 КУпАП, оскільки 07.04.2016 року по пр. Лобановського в м. Києві він переходив проїзну частину у невстановленому для цього місці чим спричинив зіткнення з ТЗ «БМВ» д.н. [NUMBER] та ТЗ «Джилі» д.н. [NUMBER]. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.05.2016 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення за ч. 4 ст. 127 КУпАп, оскіль він допустив порушення п. 4.7 ПДР, створив аварійну ситуацію, що призвела до зіткнення та пошкодження транспортних засобів. 07.04.2016 року страхувальник звернувся до позивача ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав усі необхідні документи. Позивачем на підставі висновків звіту про оцінку автомобіля, заяви було складено страховий акт №ДККА-50061 та розрахунок страхового відшкодування до нього. На підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 53 153 грн. 97 коп., що підтверджується платіжним дорученням. Оскільки з відповідачами [PERSON] та [PERSON] вирішено питання про відшкодування шкоди в порядку регресу мирним шляхом, просив стягнути з відповідача [PERSON] 12 887 грн. 20 коп. по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок ДТП в порядку регресу, та судові витрати у справі у вигляді судового збору в сумі 459 грн. 33 коп. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно із ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. організації і громадяни, діяльність яких пов?язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов?язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Аналізуючи зазначені норми законодавства, роз»яснення, викладене в Постанові Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку про стягнення спричиненої матеріальної шкоди з відповідача, який на момент ДТП керував автомобілем та своїми діями завдав матеріальних збитків водію іншого автомобіля. Згідно ст. 36 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов»язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентованої виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналізуючи викладене вище, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 459 грн. 33 коп. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved