Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право приватної власності , частка 1/1 на житловий будинок, який знаходиться на адресою с.Св.Глібовичі, вул.Мисьова,12 Перемишлянського району Львівської області. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 02.05.1987 року між нею та відповідачем [PERSON] в Свірзькій сільській раді Перемишлянського району було укладено шлюб. На даний час шлюб між сторонами розірвано. Позивачка стверджує, що за час перебування у шлюбі вона набула майно, яке належить їй на підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок від 15.12.2000р. №183, видане на підставі рішення виконкому Свірзької сільської ради народних депутатів від 24.09.2000р. №57, а саме: житловий будинок з прилеглими до нього будівлями, який знаходиться на адресою с.Св.Глібовичі, вул..Мисьова,12 Перемишлянського району Львівської області. Позивачка стверджує, що відповідач [PERSON] жодних коштів на будівництво будинку не давав та участі у будівництві спірного будинку не брав. Будівництво даного будинку здійснювалось за кошти позивачки та її родини. На даний час сторони не можуть дійти згоди щодо користування та розпорядження спільно нажитим майном, тому позивачка змушена звернутись в суд. В судове засіданні позивач не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про розгляд справи повідомлена належним чином. Будь-яких доказів про поважність причин неявки до суду не надано. Тому суд на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалює заочне рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок виданого на підставі рішення виконкому Свіржської сільської ради від 24.09.2000 р. №57 позивачці належить житловий будинок з приналежними до нього будівлями, який знаходиться у с.Св.Глібовичі Перемишлянського району Львівської області по вул.Мисьова, 12. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу 2 травня 1987 року між сторонами був укладений шлюб. Дошлюбне прізвище позивачки Степована. У сторін є також двоє синів: Марян та Володимир. Згідно Свідоцтва про право власності на квартиру відповідачу та синам належить на праві спільної власності квартира у м.Львові по вул.Пимоненка, 19/508. Згідно довідки наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області відповідач зареєстрований за згаданою адресою. Згідно даних технічного паспорту будинок збудований у 1994 році, а інші господарські будівлі зведені у 1939 та 1963 роках. Будинкова книга на даний будинок (господарство) заведена ще у 1980 році на імя [PERSON], який і числився головою двору. Згідно заповіту складеного останнім, позивачка є його онукою і саме їй він заповів все своє майно. Позивачка також була прописана в даному житловому будинку разом із синами. Позивачкою також надано суду ряд рахунків та квитанцій, більшість яких датовані 1993-1994 роками і свідчать про придбання будівельних матеріалів (зокрема, цегли). Дані рахунки, в основному, виписувались на позивачку та її батька [PERSON] Що свідчить про те, що зведенням будинку займалась сімя позивачки. При цьому Верховний Суд України в п.п. 23, 24 Постанови Пленуму від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" розяснив, що при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно зясувати джерело і час його придбання, а також розяснив, що не належить до спільної сумісної власності майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Таким чином, для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя визначальним є не лише факт придбання такого майна за час шлюбу, а й джерело походження коштів на його придбання, а саме спільність коштів на придбання майна. Позивачкою надано суду докази, які свідчать, що будинок будувався у 1993-1994 рр. на території господарства її діда, більшість квитанцій були виписані також на позивачку та її батька. Відповідач за даною адресою не проживав та не був зареєстрований. Відповідачем жодних доказів на спростування даних обставин не було надано. Відповідно до вимог ст. 10 та 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін виникає спір.

Outcome: approved