Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом. Вказав, що 23 жовтня 2003 року було розірвано шлюб між ним та [PERSON]. Від цього шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], який проживає і перебуває на повному його утриманні. Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 30 березня 2006 року, [PERSON] було зобов'язано сплачувати аліменти на утримання дитини [PERSON] в зв'язку з хворобою на його користь у розмірі 100 гривень щомісячно, починаючи з 01 березня 2003 року до повного видужання дитини. 27 липня 2005 року рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області [PERSON], [INFO] було визнано недієздатним. 17 травня 2006 року рішенням виконавчого комітету Ямпільської міської ради, призначено піклувальником недієздатного сина інваліда І групи [PERSON] - його батька [PERSON]. Враховуючи стрімкий ріст цін, інфляції, збільшення вартості лікарських засобів,лікування, розмір аліментів, які сплачує відповідач на його користь є занадто низьким. Також він постійно несе витрати на оздоровлення, спортивні заняття, лікування. Вважає, що для забезпечення потреб дитини доцільним є збільшити розмір додаткових аліментів на його користь на утримання повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] в сумі 1500 гривень щомісячно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився надав суду заяву вхід. № 6139 від 29 вересня 2017 року про розгляд справи у його відсутність. Заявлені вимоги підтримує та просить суд їх задоволити. Не заперечує про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Враховуючи вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. У зв'язку з чим у відповідності зі ст.224 ЦПК України суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Судом встановлені такі обставини та визначені відносно них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів - встановлено, що [PERSON], [INFO] було визнано недієздатним (рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 27 липня 2005 року (а.с.9). Із довідки МСЕК від 03 листопада 2011 року зазначено, що [PERSON] є інвалідом з дитинства та потребує постійного стороннього догляду(а.с.7). Із рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради Вінницької області №157 [PERSON] було визнано піклувальником недієздатного сина інваліда І групи [PERSON], [INFO](а.с.8). Із довідки виданої виконавчим комітетом Ямпільської міської ради Вінницької області від 08 серпня 2017 року встановлено, що [PERSON] за реєстрований за адресою [ADDRESS], разом із ним зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Із рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 30 березня 2006 року встановлено, що із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] було стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 150 гривень та додаткові витрати у суму 100 гривень щомісячно(а.с.11). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідність ст.198 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Дочка, син вважаються непрацездатними у разі досягнення ними пенсійного віку або настання інвалідності. Потреба в матеріальній допомозі визначається залежно від наявності прожиткового мінімуму. Аліментний обов'язок матері, батька не пов'язується з їхньою працездатністю, а лише з їх матеріальним станом. У відповідність ст.200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 ЦПК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що відповідач є рідною матір'ю [PERSON], який є інвалідом І групи, перебуває на утриманні свого батька відповідача по справі. Позивача в повній мірі не здатний самостійно забезпечити сина та потребує допомоги [PERSON], так як коштів недостатньо для постійного повноцінного життя та лікування сина. Згідно Закону України «Про державний бюджетна 2017 рік» станом на жовтень 2017 року розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність становить 1312,00 гривень. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід частково задовільнити, так як повнолітній син сторін є інвалідом І групи, не працює, а в довідці МСЕК від 03 листопада 2011 року зазначено, що він потребує постійного стороннього догляду, знаходиться на утриманні батька. Суд враховує, що відповідач є працездатною особою, може надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину - інваліду, не має на утриманні інших дітей, так як ніхто із сторін про це не заявив, враховуючи її стан здоров'я, а також стан здоров'я дитини, суд має підстави для стягнення з неї аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно і до зняття інвалідності. Разом з цим, що стосується розміру стягуваних аліментів в сумі 1500 гривень, то суд вважає його недостатньо обґрунтованим, оскільки згідно Закону України «Про державний бюджетна 2017 рік» - прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність становить 1312 гривень, тому суд приходить до висновку, що саме такий розмір стягуваних аліментів допоможе позивачу утримувати повнолітнього непрацездатного сина. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в доход держави судовий збір в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved