Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про зняття арешту з майна. Аргументує свої позовні вимоги тим, що на виконанні в Прилуцькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Чернігівській області знаходиться виконавче провадження ВП №40461049, щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2517/1033 виданого 24.09.2013 року Прилуцьким міськрайонний судом про стягнення з [PERSON] на користь Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» боргу у сумі 6267, 10 грн. Постановою головного державного виконавця ВДВС Прилуцького МРУЮ від 28.10.2013 року накладено арешт на все майно що належить боржнику [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна. На підставі вищевказаної постанови державного виконавця був накладений арешт на рухоме майно, який 11.11.2013 року зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за реєстраційним номером 14003914. Крім того державним реєстратором реєстраційної служби Прилуцького МРУЮ Чернігівської області [PERSON] був накладений арешт на рухоме майно, який зареєстрований 15.11.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 12855005. Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Прилуцького МРУЮ [PERSON] повернуто виконавчий лист №2-2517/1033 стягувачу - страховому товариству з додатковою відповідальністю «Гарантія» з зазначенням залишку не стягнення боргу у сумі 2003, 09 грн. та повідомлено, що виконавчий документ може бути повторно пред»явлений до виконання в строк до 25.06.2016 року. Постановою Господарського суду міста Києва від 06 вересня 2016 року Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» визнане банкрутом. Судове рішення набрало законної сили 06.09.2016 року. У зв»язку з цим позивач звернулась до Прилуцького міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Чернігівській області з заявою про зняття арешту з її майна, але їй було в цьому відмовлено. Тому позивач звернулася до суду з позовом в якому просить зняти арешт із належного їй майна. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги. Представник відповідача - Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила, що на даний час виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] на користь Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» боргу у сумі 6267, 10 грн. відсутні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного: Постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиці від 11 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-2517/1033 виданим Прилуцьким міськрайонним судом 24.09.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь СТзДВ «Гарантія» боргу на загальну суму 6267,10 грн. Надано боржнику строк добровільно сплатити борг до 18.10.2013 року(а.с.6). Постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиці від 28 жовтня 2013 року накладено арешт на все майно належне боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення 6267, 10 грн(а.с.7). Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 11.11.2013 року, на підставі постанови від 28 жовтня 2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виданої ВДВС Прилуцького МРУЮ накладено арешт на все рухоме майно належне [PERSON](а.с.9) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 15.11.2013 р. на підставі постанови від 28 жовтня 2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виданої ВДВС Прилуцького МРУЮ накладено арешт на все нерухоме майно належне [PERSON].(а.с.10) Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції повернуто стягувачеві виконавчий лист №2-2517/1033 виданий 24.09.2013 року Прилуцьким міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь СТзДВ «Гарантія» боргу на загальну суму 6267,10 грн. Повідомлено, що виконавчий документ може бути повторно пред»явлений до виконання в строк до 25.06.2016 року(а.с.8) Відповідно довідки №18-41/8-10443/10/14.15 від 27.12.2016 року виданої Прилуцьким міськрайонним відділом державної виконавчої служби, в якій зазначено, що 25 червня 2015 року виконавчий лист на підставі п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу з зазначенням залишку нестягнутого боргу у сумі 2003, 09 грн. Станом на 27.12.2016 року вищевказаний виконавчий лист на виконання до відділу не надходив. Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження боржником сплачено в повному обсязі(а.с.11) Відповідно до ст.19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі. Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet у. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 і 5 ст. 41 Конституції України: Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 328 ЦК України чітко прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження містяться відомості про арешт всього рухомого та нерухомого майна належного [PERSON] Станом на час розгляду справи на виконанні в державній виконавчій службі відсутні виконавчі провадження на [PERSON] та жодних підстав для продовження арешту вищевказаного майна немає, а отже суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а право власника, щодо розпорядження своїм майном підлягають поновленню, шляхом зняття арешту із всього майна належного позивачу. Тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved