Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною заявою, якою просив винести рішення про визнання за ним права власності на житловий будинок № 50, що розташований за адресою: с. Піски Житомирського району Житомирської області по вул. Мануїльського, як за спадкоємцем за заповітом після смерті баби [PERSON], яка померла 23 квітня 2002 року. В судове засідання сторони не з'явились, проте як від позивача так і від представника відповідача надійшли заяви про слухання справи у їх відсутність. Позивач заявлений позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач позов визнав. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. 23 квітня 2002 року померла баба позивача (а.с.14-16) [PERSON] (а.с.4). На день її смерті та протягом шести місяців з дня її смерті з нею були зареєстровані: [PERSON] зять померлої; [PERSON] онука померлої; [PERSON] дочка померлої; [PERSON] онук померлої і позивач у даній справі (а.с.18). 2 березня 1993 року [PERSON] згідно договору купівлі-продажу придбала у [PERSON] спірний у справі житловий будинок (а.с.10). За життя, а саме 29 листопада 1994 року [PERSON] залишила заповіт (а.с.5), яким все своє майно заповіла позивачу. Згідно довідки КП "ЖОМБТІ" Житомирської обласної ради № 2194 від 23 квітня 2015 року (а.с.6) право власності на спірне у справі майно житловий будинок № 50, що розташований за адресою: с. Піски Житомирського району Житомирської області по вул. Мануїльського, зареєстрованим не значиться. Відповідно до довідки виданої відповідачем 28 квітня 2015 року за № 416 (а.с.11) вбачається, що згідно погосподарської книги за вищевказаний будинок рахувався за нею. 30 листопада 2010 року померла мати позивача [PERSON] (а.с.13). Лист нотаріуса від 18 червня 2015 року за № 1128/01-16 свідчить про те, що позивач єдиний хто подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], інші спадкоємці із такими заявами не звертались (а.с.42). Постановою нотаріуса від 24 квітня 2015 року № 772/02-31 (а.с.22) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на нього. За таких обставин, позивач вказує, що вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки іншим чином визнати право власності на належне йому спадкове майно не має змоги. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального права, що були чинні в момент виникнення спірних правовідносин. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави (ст. 524 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 Кодексу). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини (ст. 526 Кодексу). Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ч. 1 ст. 534 Кодексу). Спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу) (ст. 553 Кодексу). Аналіз вищезазначених норм права та обставин справи у своїй сукупності дає підстави суду дійти висновку, що спадкодавець за життя була фактичним власником спірного житлового будинку, однак належним чином документи на право власності за життя нею оформленні не були, що позбавляє в даний час спадкоємця прийняти спадщину. Також, судом встановлено, що позивач має законне право на отримання у власність даного нерухомого майна, і не може бути позбавлений цього права, оскільки набуття права власності позивача, як спадкоємця за заповітом, чітко передбачено законом. Отже, враховуючи вищевикладене та правову позицію апеляційного суду Житомирської області з наведених правовідносин, позовна заява підлягає до задоволення, як така, що доведена позивачем. Водночас, розглядаючи питання щодо судових витрат по справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення таких витрат, що складаються з судового збору в розмірі 481,44 гривня, з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved