Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП, просив про стягнення з відповідача на його користь 55 845.71 грн. по відшкодуванню шкоди, а також судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що 27.08.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено транспортний засіб марки «Фольксваген» д.н. [NUMBER], який на момент ДТП був застрахований у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» відповідно до договору добровільного страхування №28-0101-15-00157 від 15.04.2015 року. Винним у скоєнні ДТП визнано відповідача, що підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 22.10.2015 року. 28.08.2015 року страхувальник звернувся до позивача з заявою про страхове відшкодування і 03.09.2015 року позивачем на підставі рахунку-фактури від 28.08.2015 року, страхового акту №ДККА 46393 від 03.09.2015 року та розрахунку до нього було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 55 845.71 грн., що підтверджується платіжним дорученням №16498 від 03.09.2015 року. Оскільки позивачем було відшкодовано шкоду потерпілій особі, у нього виникло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, тому позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні підтримав в повному обсязі викладене в позовній заяві, крім того, подав заяву про уточнення вимог позову, оскільки при підготовці позову була допущена технічна помилка в сумі, що підлягає стягненню з відповідача. Просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь страхової компанії 55 845 грн. 71 коп. та судові витрати по справі. Відповідач в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлявся судом про день та час розгляду справи, про що в матеріалах справи є відповідні докази. Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував також представник позивача в судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як було встановлено судом при розгляді справи, 27.08.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено транспортний засіб марки «Фольксваген» д.н. [NUMBER], який на момент ДТП був застрахований у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» відповідно до договору добровільного страхування №28-0101-15-00157 від 15.04.2015 року. Винним у скоєнні ДТП визнано відповідача, що підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 22.10.2015 року та який на момент ДТП керував транспортним засобом «Порш», д/н [NUMBER]. 28.08.2015 року страхувальник звернувся до позивача з заявою про страхове відшкодування і 03.09.2015 року позивачем на підставі рахунку-фактури від 28.08.2015 року, страхового акту №ДККА 46393 від 03.09.2015 року та розрахунку до нього було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 55 845.71 грн., що підтверджується платіжним дорученням №16498 від 03.09.2015 року. Оскільки позивачем було відшкодовано шкоду потерпілій особі, у нього виникло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, тому позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. За правилами ч. 1 ст. 1166 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Аналізуючи зазначені норми законодавства, роз»яснення, викладене в Постанові Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку про стягнення спричиненої матеріальної шкоди з відповідача, який на момент ДТП керував автомобілем та своїми діями завдав матеріальних збитків водію іншого автомобіля. Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача матеріальних збитків підлягають задоволенню, оскільки є доведеними представником позивача в судовому засіданні в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України відповідач має сплатити позивачу судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судом. На підставі наведеного,

Outcome: approved