Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з позовом про визнання права спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя, у якому просив суд визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,05 га, кадастровий номер 322486201:01:110:5014. Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на 1/2 частину матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, що були використані під час будівництва об`єкту нерухомості - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, не зареєстрованого у встановленому законом порядку, що розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 322486201:01:110:5014. Позивач в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій просив позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подавав, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. 17.09.2005 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який розірвано рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22 лютого 2018 року, яке 27.03.2018 року набрало законної сили. Від шлюбу у сторін народилися малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , згідно актового запису про народження №2765, складеного 21.12.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, та [PERSON] , [INFO] , згідно актового запису про народження №1323, складеного 13.06.2014 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві.17.04.2013 року, під час перебування у шлюбу, ними було придбано за спільні кошти земельну ділянку в [ADDRESS] , площею 0,05 га, кадастровий номер 322486201:01:110:5014, яка оформлена на Відповідача, що підтверджується Інформаційної довідкою з ДРРПНМ. В 2014 році, сторонами було розпочато будівництво індивідуального житлового будинку. Доказом є копія Повідомлення про початок виконання будівельних робіт КС 062151330302 від 13.05.2015 року, в якому зазначено, що будівництво індивідуального житлового будинку здійснюється на підставі Будівельного паспорту № 96 , виданого Відділом містобудування і архітектури Києво-Святошинської райдержадміністрації 25.02.2015 року. Відповідно до ст.27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки. Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. В 2017 році будинок був добудований, але не введений в експлуатацію, та цілком придатний для проживання. Станом на сьогодні Відповідач в ньому проживає. Відповідач в спільно побудований будинок її не впускає. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. З ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 372 ПК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв`язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-47цс16, виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду, її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Спірна земельна ділянка була придбана сторонами за час перебування у шлюбі, будівництво здійснювалось за їхні спільні кошти, тому вищевказане майно підлягає поділу між ними в рівних частках. Однак, враховуючи, що житловий будинок на спірній земельній ділянці не зареєстровано у передбаченому законом порядку, поділу підлягають матеріали, обладнання, вироби та конструкції, що були використані під час будівництва. Згідно із п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21,12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. На підставі вище наведеного та

Outcome: approved