Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа: Вижницьке районне відділення Управління державної міграційної служби у Вижницькому районі про усунення перешкод у користуванні майном шляхом позбавлення права користування житлом, В позові вказує, що 21.11.1996 року між позивачем та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 28/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] . В належній 28/100 частини будинку зареєстрована за місцем проживання дочка - [PERSON] -відповідачка по даній справі, яка виїхала за межі України і більше 13 років за місцем реєстрації проживання не появлялась. За цей період час відповідачка не несла і не несе будь-яких витрат на утримання будинку та витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Будь-який зв`язок між ними не підтримується і місце її знаходження невідоме. Просить визнати [PERSON] , 1973 року народження такою, що втратила право на користування 28/100 житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] . Представник позивача в адресованій суду заяві просить розглянути справу у його відсутність , позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явилася. Про дату, час, місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Відзив на позов не надала. Клопотань з приводу участі у розгляді справи суду не надходило. Представник Вижницького районного відділення Управління державної міграційної служби у Вижницькому районі в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи . Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, судом встановлено наступне. Слід зауважити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що позивач власником 28/100 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідач, зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Факт того, що відповідач на протязі 13 років не проживає по місцю реєстрації підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 17.10.2019 року. Згідно пп.1-4 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до п.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до правил ст. ст. 163, 72 ЖК України наймач або члени його сімї можуть бути визнані судом такими , що втратили право користування жилим приміщенням , зокрема за умови , що вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців. Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР " Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року", Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності та право приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Своїм не проживанням у будинку відповідач обмежує права позивача, як власника будинку, розпоряджатися своєю власністю. За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Крім того, позивач не наполягає на стягненні з відповідача судового збору.

Outcome: approved