Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом, вказуючи, що [INFO] помер їх батько, який постійно мешкав в [ADDRESS]. Вказують, що після смерті батька залишилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS], належний спадкодавцю на підставі договору дарування від 23.09.1994 року, посвідченого нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори та зареєстрованого за р/ № 4-5568. Вважають, що спадкоємцями за законом на час відкриття спадщини, у відповідності до ст. 1261 ЦК України, на житловий будинок є вони, доньки спадкодавця, [PERSON] та [PERSON]., а також батько спадкодавця, [PERSON] Бажаючи оформити своє право на спадщину на вищезазначений житловий будинок, [PERSON] спадщину прийняла фактично, мешкаючи разом із спадкодавцем в [ADDRESS]. [PERSON]. - спадщину прийняла, звернувшись в шестимісячний строк до 2-ї ХДНК із заявою про прийняття спадщини. [PERSON] від прийняття спадщини відмовився на користь [PERSON], звернувшись в шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини. В подальшому помер. Заповіту спадкодавець не залишав; батьки спадкодавця померли; в шлюбі на час відкриття спадщини він не перебував; інших спадкоємців першої черги за законом немає. Позивачі, оформити спадщину в нотаріальній конторі не мають можливості, оскільки документ, що підтверджує право власності на спадковий будинок не був зареєстрований в БТІ, як того вимагали норми діючого на той час законодавства. У зв'язку із вищевикладеним, позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом. У судове засідання представник позивачів надав заяву, в якій просив розглянути позов за своєї відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача Харківської міської Ради не з'явився, просив вказану справу розглянути за відсутності свого представника. Суд, вивчивши докази по справі, повно і всебічно проаналізувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 10 вересня 2001 року Харківським міським відділом запису актів громадянського стану, [PERSON] помер, про що зроблено актовий запис № 7598 (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про смерть Серія [NUMBER], [PERSON] померла [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис №18382 /а.с.7/. Як вбачається з свідоцтва про народження, батьками [PERSON] та [PERSON] /дошлюбне прізвище [PERSON]/ значаться: батько [PERSON], мати [PERSON]./а.с.8,9/. З свідоцтва про шлюб вбачається, серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб 21.11.1992р., про що зроблено відповідний актовий запис №112/а.с.10/ Таким чином, після смерті [PERSON], [INFO] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS], яку фактично прийняла його донька [PERSON], як спадкоємиця першої черги, мешкаючи разом із спадкодавцем, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. Як вбачається з спадкової справи, № 547/2001 після смерті [PERSON], який помер [INFO] [PERSON]. спадщину прийняла, звернувшись в шестимісячний строк до 2-ї ХДНК із заявою про прийняття спадщини. [PERSON] від прийняття спадщини відмовився на користь [PERSON], звернувшись в шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини. На підставі договору дарування від 23.09.1994 р. [PERSON] подарував [PERSON] жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], про що зроблений запис в реєстрі за №4-5568. Згідно відповіді нотаріуса Другої Харківської державної нотаріальної контори № 1065/01-16 від 27.05.2016 року, Договір дарування, посвідчений 2-ою ХДНК не був зареєстрований в органах, які на той час здійснювали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. З Довідки щодо реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] від 16.05.2016 року судом вбачається, що право власності на житловий будинок з надвірними побудовами за цією адресою не зареєстровано, інформація про власника станом на 31.12.2012 р., згідно матеріалів інвентаризаційних справ КП «Харківське МіськБТІ» власник є [PERSON].(а.с.14). У цей час оформити право власності відповідно до вимог діючого законодавства на [PERSON] неможливо у зв'язку з його смертю. Відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 р. та абз. 3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Згідно із ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як ч. 2 ст. 1220 ЦК України, так і ст. 525 ЦК Української РСРвизначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною п'ятою Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Враховуючи, що батько позивача та відповідача помер [INFO], до спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до вимог п. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємцями першої черги є один з подружжя, діти, батьки померлого. У відповідності зі ст.549 ЦК УРСР (1963 р.) спадщина може бути прийнята спадкоємцями протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, або шляхом фактичного вступу у спадкування. Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємець, який прийняв спадщину стає власником спадкового майна з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР (1963 р.), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Фактично прийнявши спадщину, ані [PERSON], ані [PERSON] право власності на отримане нерухоме майно у встановленому законом порядку не зареєстрували. Відповідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду у порядку позовного провадження. Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Як вбачається з довідки про склад сім'ї від 26.04.2016 року, на момент смерті батько позивачів [PERSON] був зареєстрований та проживав за вищевказаною адресою з донькою [PERSON], а після смерті останнього відкрилася спадщина, яку фактично вона прийняла. Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивачка [PERSON] фактично прийняла спадщину, а [PERSON]. спадщину прийняла, звернувшись в шестимісячний строк до 2-ї ХДНК із заявою про прийняття спадщини, [PERSON] від прийняття спадщини відмовився на користь [PERSON], звернувшись в шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини, інші спадкоємці відсутні, тобто належний померлому на праві власності об'єкт нерухомого майна не був належним чином ним зареєстрований відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, то суд вважає, що позовні вимоги позивачки [PERSON] в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування на 2/3 частин, а [PERSON] на 1/3 частин спірного житлового будинку підлягають задоволенню. Враховуючи той факт, що відсутня реєстрація права власності за спадкодавцями на нерухоме майно, а позивачі прийняли спадщину, однак позбавлені права її оформити в установленому законом порядку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved