Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням , а саме житловим будинком [ADDRESS] Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що вона являється власницею житлового будинку [ADDRESS] З відповідачем [PERSON] була одружена. В 1997 році, він виїхав з її будинку, а в 1998 році вони розлучилися. За період з 1997 року відповідач жодного разу не з'являвся у вищезазначеному будинку, його особисті речі у будинку відсутні. До дітей не з'являвся, допомоги не надавав. Позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду, оскільки не має змоги оформити субсидію, так як в будинку залишається зареєстрованим відповідач, а в іншому порядку відповідача зняти з реєстрації не можливо. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність (а.с.35). В судовому засіданні свідки [PERSON], та [PERSON], дали ідентичні покази, а саме: що проживають по сусідству з позивачем, пояснили, що відповідач був одруженим з позивачкою. З 1997 року по даний час, він не проживає та не з'являвся в будинку [ADDRESS], позивач проживає за вищезазначеною адресою одна. Заслухавши позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивач на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.07.1999 року, є власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] (а.с.11), що також підтверджено копією технічного паспорту на житловий будинок (а.с.16-18). Свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.14) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с.15). підтверджується, що 16.03.1998 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.14). Довідкою Бірківської сільської ради (а.с.8) та Актом обстеження (а.с.9) підтверджується, що в [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON], який з 1997 року по даний час, за даною адресою не проживає. Відповідно до ст. 156 ЖК України "члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування житлом... До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням". Аналогічні положення містяться й в ч.1 ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї ( в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше на встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Коло членів сім'ї власника житла, правовий статус яких визначається ст. 156 ЖК УРСР, є аналогічним членам сім'ї наймача, які визначені ч.2 ст. 64 ЖК. До них належать дружина (чоловік) наймача, діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений в користуванні житлом інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач, перебуваючи в шлюбних відносинах з позивачем, до 1997 року проживав в даному будинку, як член сім'ї, що підтвердив в судовому засіданні і позивач. В 1997 році відповідач перестав проживати в будинку, а в 1998 році шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджено як показами позивача, свідків так і матеріалами справи. Стронами не було укладено будь-яких угод щодо права користування житловим будинком. Судом не встановлено, що відповідач був відсутнім в житловому будинку позивача весь цей час з будь-яких поважних причин, а тому він вважається таким, що втратив право користування житловим будинком позивача, так як не проживає в будинку позивача більше одного року, що передбачено ч.2 ст.405 ЦК України. За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved