overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що до 16 грудня 2013 р. з відповідачем перебувала в шлюбі, під час якого набули спільне майно у виді 18/25 частин будинку [NUMBER] з відповідною часткою земельної ділянки площею 0,0568 га за цією ж адресою, а також автомобіля "Опель омега", держ.номер [NUMBER]. Просила розділити майно подружжя, виділивши їй будинок і земельну ділянку, а відповідачу - автомобіль. В судовому засіданні повністю підтримала свої позовні вимоги. Пояснила, що на такий розподіл, з урахуванням двох спільних дітей, які проживають з нею, погодився її колишній чоловік. Представник відповідача - його мати - позов визнала повністю і безумовно. Пояснила, що сторони вирішили саме так розділити належне їм спільне майно. Сторони не заперечували щодо винесення рішення в попередньому судовому засіданні. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст.61 цього ж Кодексу). Ст.68 СК України передбачає право спільної сумісної власності подружжя після розірвання шлюбу на майно, набуте під час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України). Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Заслухавши сторони, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він безумовно визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд також враховує, що сторони домовились саме про такий розподіл спільного майна подружжя. Суд вважає, що в даному випадку в наявності є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в попередньому судовому засіданні відповідно до вимог ст.174 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 1286 грн. щомісячно, посилаючись на те, що дитина від шлюбу з відповідачем проживає з нею, а відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає та має мінливий дохід. В судове засідання позивач не з"явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі та підтримала заявлені вимоги і не заперечувала щодо вирішення справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальну допомогу добровільно не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, є працездатним. Згідно зі ст.ст. 180, 184 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до повноліття. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищенаведене, суд задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідача в дохід держави судовий збір. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі ? від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. В судове засідання сторони не з"явилися, позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальну допомогу добровільно не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. У відповідності до ст. ст.\~180,\~183 СК України\~частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Батьки зобов"язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи вищенаведене, суд задовольняє позов та стягує з відповідача аліменти на користь позивача у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дитини, а також стягує з відповідача в дохід держави судовий збір. \~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 25% від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. В судове засідання сторони не з"явилися, позивач надала заяву про розгляд справи без її участі та не заперечувала проти вирішення справи в заочному порядку, відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальну допомогу добровільно не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. У відповідності до ст. ст. 180, 183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Батьки зобов"язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи вищенаведене, суд задовольняє позов та стягує з відповідача аліменти на користь позивача у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дитини, а також стягує з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 35% від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. В судове засідання сторони не з"явилися, позивач надала заяву про розгляд справи без її участі та просила стягувати з відповідача аліменти не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноілття, відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4\~ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальну допомогу добровільно не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. У відповідності до ст. ст.\~180,\~183 СК України\~частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Батьки зобов"язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи вищенаведене, суд задовольняє позов та стягує з відповідача аліменти на користь позивача у розмірі 35% усіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дитини, а також стягує з відповідача в дохід держави судовий збір. \~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. В судове засідання сторони не з"явилися, позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальну допомогу добровільно не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. У відповідності до ст. ст.\~180,\~183 СК України\~частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Батьки зобов"язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи вищенаведене, суд задовольняє позов та стягує з відповідача аліменти на користь позивача у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дитини, а також стягує з відповідача в дохід держави судовий збір. \~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги постійно не надає. В судове засідання сторони не з"явилися, позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, сторони є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальну допомогу добровільно не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. У відповідності до ст. ст. 180, 183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Батьки зобов"язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи вищенаведене, суд задовольняє позов та стягує з відповідача аліменти на користь позивача у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дитини, а також стягує з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона є співвласником будинку [ADDRESS] . На даний час в будинку зареєстрований її колишній чоловік, відповідач по справі [PERSON] , хоча фактично за вказаною адресою він не проживає більше 6 років, особистих речей та іншого належного йому майна в будинку не має. Вказала, що відповідач завдає шкоди інтересам її сім`ї, оскільки вона несе додаткові витрати по утриманню будинку. Просила суд постановити рішення про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування вказаним вище житловим приміщенням. Позивач позов підтримала, відповідач позов визнав, представник третьої особи: відділу реєстрації місця проживання в/к Коростенської міської ради заперечень не надав. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 1/3 частина будинку [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право власності на житло та витягом про реєстрацію права влсності на житло. За даною адресою зареєстрований відповідач [PERSON] , хоча фактично він за цією адресою не проживає близько 6 років, особистих речей в будинку його немає. Ці обставини підтверджені довідкою ПП "Коростенський житловий сервіс №4" і ніким не оспорюються. Відповідно до вимог ст.ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник може вимагати усунення будь - яких порушень його права. Відповідно до положень ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в суді, визнані відповідачем та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 01.12.2016 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, вони не можуть знайти спільної мови між собою, протягом шести місяців проживають окремо, сімейних відносин не підтримують. Просила шлюб розірвати, відновити їй дошлюбне прізвище "[PERSON]" та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позивач позов підтримала, відповідач позов визнав. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01.12.2016 року, який було зареєстровано Коростенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №451. Мають малолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. При цьому судом не вирішується питання про визначення місця проживання малолітньої дитини сторін, оскільки дане питання сторонами не порушувалось. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 02.08.1986 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Іх сімейне життя не склалось, останнім часом їх стосунки погіршились, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, вони мають різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, втратили один до одного почуття кохання та взаємоповаги, мають різні погляди на життя, сімейних відносин не підтримують, спільного бюджету не ведуть, шлюб має формальний характер, тому подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим. Просила шлюб розірвати, залишивши їй прізвище " [PERSON] ", стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02.08.1986 року, який було зареєстровано Гошівською сільською радою Овруцького району Житомирської області, актовий запис № 16. Від шлюбу сіпільних неповнолітніх дітей не мають. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до положень ст. 141 ЦПК україни.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 03.06.2006 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, вони втратили один до одного почуття кохання та взаємоповаги, мають різні погляди на життя, чоловік нехтує сімейними цінностями, вони перестали вести спільне господарство, сімейних відносин не підтримують. Просила шлюб розірвати, дітей залишити проживати з нею, залишивши їй прізвище " [PERSON] ". Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Про розгляд справи суд повідомляв відповідача за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на сайті судової влади. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 03.06.2006 року, який було зареєстровано виконкомом Стремигородської сільської ради Коростенського району Житомирської області, актовий запис №3. Мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Визначаючи місце проживання неповнолітніх дітей сторін, суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та роз`ясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років - визначається за згодою батьків.

Outcome: approved