Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1248 [PERSON], на праві особистої приватної власності належить трикімнатна квартира під номером 87, що розташована у будинку під номером 31, по вулиці Паустовського у місті Одесі. Вказана квартира була подарована позивачу [PERSON], яка належала останній на праві приватної власності на підставі: 1/2 частина квартири (яка раніше належала [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 05.11.2001 року за реєстровим № 7135) - Свідоцтва, виданого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області 26.09.2014 року, зареєстровано в реєстрі за № 1670 та 1/2 частина квартири (яка\~раніше належала\~[PERSON] на\~підставі рішення\~Суворовського районного\~суду м.\~Одеси №\~2-1087/09\~від 12.10.2009\~року та\~ухвали Апеляційного\~суду Одеської\~області №\~22ц/334/2010\~від 31.03.2010\~року) - Свідоцтва, виданого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області 03.07.2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 761. Згідно довідки № 1361 (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію) від 19.10.2017 р, [PERSON] з 20.02.2002 року по сьогоднішній день зареєстрована та проживає у квартирі позивача. Окрім того, згідно вказаної вище довідки № 1361 (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію) від 19.10.2017 р, з 13.08.2008 року, як донька [PERSON], у квартирі позивача по сьогоднішній день зареєстрована [PERSON]. У 2016 році [PERSON] вийшла заміж та поїхала з чоловіком проживати до Російської Федерації, однак не знялася з реєстрації. Тобто, [PERSON] протягом тривалого часу фактично не проживає за зареєстрованим місцем проживання, не бере участі в утриманні квартири, що спричиняє незручності позивачу, як власниці квартири. Право власності [PERSON] на квартиру № 87, що розташована у будинку № 31 по вул. Паустовського у м. Одеса припинено, наслідком чого с втрата нею права користування вищевказаним житловим приміщенням, і відповідно втрата права користування ним [PERSON], як члена сімї колишнього власника. Відповідачі не є членами сімї позивача. Договорів найму квартири між позивачем та відповідачами укладено не було. До того ж, як було вказано вище, [PERSON] більше року не проживає у квартирі № 87, що розташована у будинку № 31 по вул. Паустовського у м. Одесі. Враховуючи зазначене, позивач просила її позов задовольнити та усунути перешкоди у користуванні власністю, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселити їх. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Відповідачі в судове засідання неодноразово не з'являлись, про розгляд справи в суді повідомлялись належним чином, причин неявки суду не сповістили та відгуків на позов не надали. Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів. З'ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1248 [PERSON], на праві особистої приватної власності належить трикімнатна квартира під номером 87, що розташована у будинку під номером 31, по вулиці Паустовського у місті Одесі. (а.с. 10-12). Вказана квартира була подарована позивачу [PERSON], яка належала останній на праві приватної власності на підставі: 1/2 частина квартири (яка\~раніше належала\~[PERSON] на\~підставі Договору\~купівлі-продажу,\~посвідченого [PERSON],\~приватним нотаріусом\~Одеського міського\~нотаріального округу\~05.11.2001\~року за\~реєстровим №\~7135) - Свідоцтва, виданого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області 26.09.2014 року, зареєстровано в реєстрі за № 1670 та 1/2 частина квартири (яка\~раніше належала\~[PERSON] на\~підставі рішення\~Суворовського районного\~суду м.\~Одеси №\~2-1087/09\~від 12.10.2009\~року та\~ухвали Апеляційного\~суду Одеської\~області №\~22ц/334/2010\~від 31.03.2010\~року) - Свідоцтва, виданого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області 03.07.2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 761. (а.с. 13, 15,16). Згідно довідки № 1361 (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію) від 19.10.2017 р, [PERSON] з 20.02.2002 року по сьогоднішній день зареєстрована та проживає у квартирі позивача. Окрім того, згідно вказаної вище довідки № 1361 (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію) від 19.10.2017 р, з 13.08.2008 року, як донька [PERSON], у квартирі позивача по сьогоднішній день зареєстрована [PERSON]. (а.с. 14). [PERSON] протягом тривалого часу фактично не проживає за зареєстрованим місцем проживання, не бере участі в утриманні квартири, що спричиняє незручності позивачу, як власниці квартири. Як вказано у Постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За результатом розгляду вказаної справи ВСУ постановив: «Усунути перешкоди [PERSON] у користуванні будинком, що розташований [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням». Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2\~ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України, визнання особи такою,\~\~що втратила право\~\~користування\~\~жилим приміщенням\~\~внаслідок\~\~відсутності\~\~цієї\~\~особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до\~Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання"\~- громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. У випадку припинення права власності особи на житлове приміщення, припиняється і право користування (проживання) у цьому приміщенні членів його сім'ї (Постанова ВСУ № 6-158цс14 - право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.). У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється й дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сімї, а також тимчасові жильці зобовязані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення проводиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 58 ЖК України, єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер, який видається громадянину на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Відповідно до ч. З ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. На підставі вищезазначеного, суд вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved