Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до Іскрівської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, третя особа: Великоновосілківська Державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання за ними права приватної власності на спадкове майно. Вимоги позивачів мотивовано відмовою нотаріуса у вчинені нотаріальних дій через сплив шестимісячного строку для прийняття спадщини, а також тим, що даючи правову оцінку заповіту державний нотаріус зазначив, що в складеному заповіті померла особа (заповідач) зазначена як [PERSON] в той час, як у свідоцтві про смерть зазначена померла особа як [PERSON]. Від позивача [PERSON] надійшла заява, в якій вимоги позову, останній підтримав повністю, просив суд здійснювати розгляд справи без його участі. Від позивача [PERSON] надійшла заява, в якій вимоги позову, останній підтримав повністю, просив суд здійснювати розгляд справи без його участі. Від Іскрівської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області надійшов лист в якому орган місцевого самоврядування проти позову не заперечує та клопотав про можливість розгляду справи без участі його представника. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз'яснень, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», … у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. З урахуванням того, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає це визнання. Перевіривши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозв'язку суд з врахуванням того, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку про задоволення позову та ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, в порядку ст.ст. 200, 206 ЦПК України, виходячи з наступного. Так, розглянувши матеріали справи, судом встановлено: [INFO] року у віці 87 років померла [PERSON], про що виконкомом Іскрівської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області складено відповідний актовий запис за № 9 та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ( а.с.6 ). У власності [PERSON] перебувало наступне майно, а саме: -садибний (індивідуальний) житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS], якій належав їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.03.2001 року, реєстраційний номер 321, зазначене підтверджується довідкою КП «Великоновосілківське районне бюро технічної інвентаризації» від 07.02.2018 року № 57 (а.с.) ; -земельна ділянка площею 7,660 га, яка знаходиться на території Іскрівської сільської ради, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], яка належала їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого Великоновосілківською райдержадміністрацією (а.с.). За життя [PERSON] [INFO], зробила розпорядження на випадок своєї смерті склавши 21.10.2016 року заповіт та заповівши - житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку біля будинку - [PERSON]; - земельну ділянку у розмірі 7,660 га, яка знаходиться на території Іскрівської сільської ради - [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Заповіт посвідчений секретарем виконкому Іскрівської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області [PERSON]. Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 36, стягнуто держмито в розмірі 0,85 грн. (а.с.) Зазначений заповіт не оспорений і не скасований, від-так є чинним. [PERSON] разом зі своїм братом [PERSON] звернулися до Великоновосілківської Державної нотаріальної контори Головного Територіального управління юстиції у Донецькій області з питань видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] та від них були прийняті зави про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 13.02.2018 року державним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори [PERSON] було винесено постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій якими їм було відмовлено у вчинені нотаріальних дій по видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті [PERSON]. Постанова державного нотаріуса мотивована тим, що на момент звернення з заявою сплинув шестимісячний строк для прийняття спадщини. Крім іншого, даючи правову оцінку заповіту державний нотаріус зазначив, що в складеному заповіті померла особа (заповідач) зазначена як [PERSON] в той час, як у свідоцтві про смерть зазначена померла особа як [PERSON]. (а.с.). Таким чином, судом встановлено, що позивачі в установленому законом порядку не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, оскільки по батькові заповідача, яке зазначене в свідоцтві про смерть та заповіті є різними. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В порядку ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цих прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Статтею 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у праві власника володіти, користуватись та розпоряджатись майном (ст. 317 ЦК України). Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 380 ЦК України житловий будинок є об'єктом права власності. Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. За статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки зокрема на підставі прийняття спадщини. З роз'яснень, наданих Постановою Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону. Так виходячи із змісту наведених норм і відповідно до встановлених у даній справі обставин, неможливість здійснити процедуру щодо реєстрації права власності на нерухоме майно в позасудовому порядку не може обмежувати права власника, з огляду на що, позивачі не можуть ефективно скористатися своїм правом власності, яке гарантує стаття 1 Протоколу N 1. У той же час, у відповідності до дійсного змісту статті 386 ЦК України, захисту підлягають не тільки права і законні інтереси власників майна, а й осіб які є потенційними власниками, які правомірно володіють майном на підставах передбачених законом виходячи зі змісту договору, тобто в яких із зверненням до суду лише виникне право власності. Крім того, згідно з технічним паспортом, який виготовлено станом на 06.02.2018 року, садибний (індивідуальний) житловий будинок, який розташований під номером [ADDRESS] відповідає всім технічним вимогам. Судом встановлено, що позивачі у відповідності з діючим законодавством, звернулися щодо прийняття спадщини, однак отримати свідоцтва про право на спадщину позбавлені можливості, у зв'язку з тим, що незалежно від їх волі виникли обставини, які унеможливлюють нотаріально посвідчити процедуру прийняття позивачами спадкового майна. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивачів знайшли своє повне підтвердження, в зв'язку з чим суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved