Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке належить йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області Ілінською Л.С., від 27.02.2009 року, реєстровий № 3-175. З 25.02.1989 року позивач перебував з відповідачкою [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, яка під час шлюбу постійно проживала та була зареєстрована у належному йому будинковолодінні. 25 квітня 2017 року шлюб між ними було розірвано Зміївським районним відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області, про що складено відповідний актовий запис № 17 від 25.04.2017 року. В січні 2018 року відповідачка [PERSON] забрала всі свої особисті речі та виїхала з будинку, і до теперішнього часу її місцеперебування невідоме. Відповідачці ніхто не чинив перешкод у користуванні житлом, однак вона більше трьох років не з`являлася навіть у населеному пункті с. Бірки, але самостійно з реєстрації місця проживання не знялася. Позивач самостійно утримує належне йому будинковолодіння, несе витрати по сплаті за газ, світло, землю, хоча в ньому залишаються зареєстрованими, окрім нього, відповідачка та їх спільні повнолітні діти, які також проживають за іншими адресами зі своїми родинами. Вказані обставини ставить позивача у скрутне становище та чинить перешкоди в отриманні пільг, субсидій та необхідних довідок, коли органи державної влади просять надати документи всіх зареєстрованих осіб в будинку, в зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з відповідним позовом та просить визнати відповідачку [PERSON] , 1968 р.н., визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме - будинковолодінням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 25.05.2021 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.(а.с.49) В судове засідання з`явилися позивач [PERSON] та представник за довіреністю - [PERSON]. [PERSON] , яка належним чином повідомлялася про час та місце судового розгляду, в тому числі шляхом оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, повторно в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомляла, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавала (а.с. 57-65). З`ясувавши думку позивача та його представника, які не заперечували проти проведення розгляду справи за відсутності відповідача, на підставі ч.4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, ухвалою суду від 20.07.2021 року постановлено ухвалити заочне рішення по справі. В зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вирішує спір згідно положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України за матеріалами, наявними в цивільній справі. Судом враховується, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив обставини, викладені в позові та просив його задовольнити. Представник позивача [PERSON] просив задовольнити позов та зазначив, що відповідачка більше трьох років не проживає у будинку, особистих речей не зберігає, жодних стосунків сторони не підтримують, а тому місце її знаходження позивачеві невідомо. Перешкод у користуванні житлом на протязі цього часу ніхто відповідачці не чинив, що підтверджується наданими до справи доказами, а реєстрація [PERSON] у будинку створює для позивача значні перешкоди у користуванні й розпорядженні належним йому майном, бо він не тільки несе суттєві матеріальні витрати по сплаті обов`язкових платежів, встановлених відповідними органами з розрахунку зареєстрованих у приміщенні осіб, а й має труднощі в отриманні довідок, субсидій, пільг, тощо, при оформленні яких також потрібні особисті документи користувачів приміщення. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] по суті позову пояснив, що постійно проживає по сусідству з позивачем [PERSON] , та особисто знайомий з відповідачкою також. Часто відвідував їхній будинок в [ADDRESS] , коли сторони перебували в шлюбі. Але після його розірвання відповідачка [PERSON] виїхала з будинку і більше трьох років до села не поверталася. Жодних перешкод їй ніхто не чинив, про сварки чи інші спори щодо користування відповідачкою цим будинком, свідкові невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав аналогічні пояснення. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, свідків, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини: Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Під час судового розгляду встановлено, що з 25.02.1989 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 25 квітня 2017 року було розірвано Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 17, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 25.04.2017 року (а.с.15) Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстровий номер 3-175, спадкова справа № 839/2008, виданого 27 лютого 2009 року державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Ілінською Л.С., позивачеві на праві власності належить недобудований будинок з надвірними будівлями готовністю 77,4%, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-23) Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстровий номер 3-173, спадкова справа № 839/2008, виданого 27 лютого 2009 року державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Ілінською Л.С., позивачеві на праві власності належить земельна ділянка, призначена для обслуговування вище вказаного недобудованого будинку з надвірними будівлями готовністю 77,4%, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.24) Копіями квитанцій за спожитий газ, електроенергію, земельний податок за адресою: [ADDRESS] , підтверджується факт оплати наданих послуг позивачем [PERSON] (а.с.25-31) Відповідно до Довідки про склад сім`ї № 222 від 16.03.2021 року, у будинку [ADDRESS] зареєстровано 4 особи: позивач [PERSON] , [INFO] , сини - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також стороння особа - відповідачка [PERSON] , [INFO] (а.с.33) Аналогічною є інформація Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 29.04.2021 року, згідно якої відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.46) Відповідно до Акту обстеження по факту проживання/непроживання особи на території Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 29.03.2021 року, складеного депутатом Зміївської міської ради Н.Мудрак, відповідач [PERSON] зареєстрована з 15 травня 1998 року за адресою: [ADDRESS] , але фактично там не проживає (а.с.32) Згідно відповіді Голови Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, відповідач [PERSON] з заявами та повідомленнями щодо перешкоджання їй у користуванні житлом до міської ради не зверталася (а.с.34) За інформацією відділу поліції № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області від 06.07.2021 року, відповідач [PERSON] зі зверненнями щодо перешкоджання їй колишнім чоловіком чи іншими особами у користуванні житлом до відділу поліції не зверталася (а.с.106) Згідно інформації Адміністрації Держприкордонслужби України від 01.07.2021 року, відповідач [PERSON] з березня 2018 року по теперішній час кожні три місяці перетинає державний кордон України за маршрутом Харків - Тель-Авів та в зворотньому напрямку(а.с.107) З`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов наступного: Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, а саме, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявні у позивача право власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Права власника житлового будинку, квартири визначені в статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.2 статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Матеріали справи свідчать про те, що відповідачка [PERSON] була зареєстрована у спірному житловому приміщенні за згодою власника будинку - свого чоловіка (позивача) і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відповідачка [PERSON] не проживає в спірному житловому будинку більше одного року, не має зацікавленості у збереженні за собою права користування вказаним приміщенням, витрати щодо утримання житла не несе. Її реєстрація в належному позивачеві будинку спричиняє власникові суттєві перешкоди у користуванні й розпорядженні житлом, які полягають, в тому числі, у певних труднощах під час отримання пільг, субсидій, довідок та перевищеній сплаті послуг з обслуговування житлового приміщення з розрахунку кількості зареєстрованих осіб, а отже є обставиною, яка має істотне значення, а тому право відповідача користуватися чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] про визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплаченого судового збору в сумі 908,00 гривень На підставі викладеного,

Outcome: approved