Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, з урахуванням зміни підстав позову, просив суд визнати за ним право власності на нежилі приміщення загальною площею 30,1 кв.м., що знаходяться за адресою : [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що в свідоцтві про право власності на вказані нежилі приміщення зазначена їх площа 20,2 кв.м., що не відповідає дійсності, оскільки ним не здійснювалося жодних перепланувань чи перебудов, а міська рада відмовилася усунути вказану помилку. В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву, просив її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити, пославшись на відсутність іншої можливості виправити вказану помилку. Заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 16 січня 2001 року [PERSON] на праві приватної власності належать нежилі приміщення загальною площею 20,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради. Сторонами в судовому засіданні не заперечувалося, що позивачем набувалося право власності на підставі приватизації вказаного нерухомого майна. Відповідно до повідомлення КП «ХБТІ» Херсонської обласної ради від 9 вересня 2014 року вбачається, що за даними технічної документації ХБТІ площа вказаного нежитлового приміщення складає 30,1 кв.м. та не відповідає площі 20,2 кв.м., яка вказана в свідоцтві про право власності. При цьому відсутні відомості про проведення будь-яких перепланувань та прибудов. Відповідно до повідомлення виконавчого комітету Херсонської міської ради, від 23.09.2014 року рекомендовано звернутися для виправлення у свідоцтві технічної помилки до суду та державної реєстраційної служби. З урахуванням положень ч.1 ст.15, ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" надає визначення термінів, які вживаються у цьому законі. Зокрема, в цій статті визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Право власності на придбане до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Враховуючи правомірність набуття позивачем права власності на вказане нерухоме майно, однак допущення в свідоцтві про право власності помилки, щодо площі вказаного приміщення та неможливість відповідачем усунення вказаної помилки, що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, порушує права позивача як власника нерухомого майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved