overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов мотивують тим, що являються власниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло.(а.с.7) У вказаній квартирі зареєстрована [PERSON], яка з 1999 року не проживає у вказаній квартирі. Нинішнє місце знаходження відповідачки невідоме. В судове засідання позивачі не з"явились. Надали суду заяви, в яких просять розглядати справу без їх участі. Позов підтримують, не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причини своєї не явки суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, про день,час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивачів суд на місці ухвалив, справу розглянути в заочному порядку, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло позивачам належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до акту від 24 листопада 2014 року [PERSON]. зареєстрована, але не проживає у вказаній вище квартирі з 1999 року. (а.с.8) Відомостей про поважні причини не проживання [PERSON] за адресою квартира [ADDRESS] до суду не надано. Стаття 72 ЖК України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Оскільки, судом не встановлені обставини, що зумовлюють продовження строку збереження жилого приміщення за відповідачами, то суд приходить до висновку, що [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що вимоги позивачів ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов мотивують тим, що являються власниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло.(а.с.8) У вказаній квартирі зареєстрована [PERSON], яка з 2000 року не проживає у вказаній квартирі. Нинішнє місце знаходження відповідачки невідоме. В судове засідання позивачі не з"явились. Представник позивачів надала суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі позивачів. Позов підтримують, не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причини своєї не явки суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, про день,час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивачів суд на місці ухвалив, справу розглянути в заочному порядку, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло позивачам належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до акту від 21 травня 2015 року [PERSON] зареєстрована, але не проживає у вказаній вище квартирі з 2000 року. (а.с.10) Відомостей про поважні причини не проживання [PERSON] за адресою квартира [ADDRESS] до суду не надано. Стаття 72 ЖК України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Оскільки, судом не встановлені обставини, що зумовлюють продовження строку збереження жилого приміщення за відповідачами, то суд приходить до висновку, що [PERSON] ВітуОлександрівну слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 8 будинку № 22 по вул. Калініна в м. Світловодськ Кіровоградської області. Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що вимоги позивачів ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. \~ \~ Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. \~ На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати дійсним договір купівлі-продажу №241/К від 06.05.1999 року квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що придбали у відповідачів у свою власність вказану квартиру на Одеській Товарній Біржі, передавши гроші в обумовленій договором сумі, де по теперішній час постійно проживають. В даний час у позивачів виникла необхідність відчуження квартири, однак договори з питань нерухомості, укладені на біржах, нотаріальні контори вважають недійсними і як правовстановлюючий документ не приймають, що створює їм перешкоди у праві власника. У судове засідання позивачі подали заяву про можливість проведення судового засідання та ухвалення рішення за їх відсутності, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у випадку неявки відповідачів. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі до судового засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були своєчасно та належним чином сповіщені, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що двокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., належала на праві власності відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло №12-11259, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради від 31.07.1997 року. 06.05.1999 року позивачі придбали у відповідачів [PERSON], котра діяла від свого імені та від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 15.08.1998 року [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстр.№1795; [PERSON] і [PERSON], вказану квартиру на Одеській Товарній Біржі, про що був укладений договір купівлі-продажу №241/К, що не суперечило на той період чинному законодавству. Сторони взяті на себе зобов'язання виконали, а саме: відповідачі передали зазначену квартиру, отримавши гроші в сумі, обумовленій п.5 Договору. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.47 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на момент укладення договору, згідно якої, якщо одна із сторін повністю або частково виконала умови угоди, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. Крім того, стаття 15 Закону України "Про товарну біржу" передбачала можливість відчуження нерухомого майна без нотаріального посвідчення, що відповідало на той час діючому законодавству. За таких обставин, суд вважає вимоги позивачів законними й обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. На підставі встановленого, ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року),

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування зазначеного позову вказали, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS]. Відповідач за позовом є колишньою дружиною позивача [PERSON], яка є зареєстрованою. Просила суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право користування житлом. В судове засідання позивачі не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв суду не надавала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, у відповідності до положень ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Абзацом 7 ч. 1 ст. 3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Зовнішнім проявом реалізації права користування будинком, як місцем проживання, є реєстрація фізичної особи за адресою мешкання. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Як вбачається з матеріалів справи, позивачі по справі є власниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 01 серпня 2012 року. Довідкою, виданою КП «Павлограджитлосервіс», про реєстрацію та склад сім`ї від 30 січня 2017 року підтверджується, що до теперішнього часу відповідача з реєстрації не знято. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування належною йому квартирою порушено й потребує захисту шляхом визнання відповідача, такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування зазначеного позову вказали, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS]. Відповідач за позовом є сином позивачів, який є зареєстрованим. Просила суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право користування житлом. В судове засідання позивачі не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв суду не надавав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, у відповідності до положень ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Абзацом 7 ч. 1 ст. 3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Зовнішнім проявом реалізації права користування будинком, як місцем проживання, є реєстрація фізичної особи за адресою мешкання. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Як вбачається з матеріалів справи, позивачі по справі є власниками квартири [ADDRESS]. Довідкою, виданою КП «Мірац», про реєстрацію та склад сім`ї від 23 березня 2017 року підтверджується, що до теперішнього часу відповідача з реєстрації не знято. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування належною йому квартирою порушено й потребує захисту шляхом визнання відповідача, такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і \~\~власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до Відділу ДВС Южненського міського управління юстиції Одеської області про скасування арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.02.2005 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у м. Южне постановою ДВ-2/42 накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], а саме на квартиру [ADDRESS]. Арешт було накладено з невідомих підстав для позивачів. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні не з'явились, надали до суду заяву, згідно якої просять розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просить розглядати справу без участі представника та винести рішення у відповідності до діючого законодавства. Вислухавши представника позивача [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 22.02.2005 року державним виконавцем ДВС у м. Южне винесена постанова ДВ-2/42 про арешт на все майно, що належить [PERSON]. ([ADDRESS]), що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Позивачам належить вищевказана квартира на праві спільної часткової власності по 1/3 частині, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.12). Згідно листа начальника відділу ДВС Южненського міського управління юстиції Одеської області від 24.03.2015 року №2116/03-25 виконавчі провадження, які знаходились на виконанні у 2005 році - знищені, оскільки у відповідності до п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах держаної виконавчої служби, строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки, а згідно п. 9.10 вказаного Порядку, виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню, тому неможливо зняти арешт (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про зняття з нього арешту. За таких обставинах, суд враховуючи, що відсутні відомості про те, що у ВДВС Южненського міського управління юстиції Одеської області не перебуває і не перебувало виконавче провадження у відношенні боржників [PERSON], [PERSON], [PERSON], вони є власниками даної квартири, виконавчі провадження знищені, вважає, що позовна заява [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Відділу ДВС Южненського міського управління юстиції Одеської області про скасування арешту підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У заяві позивачі вказують, що на підставі спільної часткової власності їм належить будинок, що знаходиться за адресою: Запорізької області, м. Мелітополь, вул. Берегова, б. 153. За вказаною адресою прописана і відповідачка, але на початку 2014 року вона зібрала свої речі та виїхала з будинку, тобто фактично там не проживає з початку 2014 року. Позивачі зазначають, що вони не мають змоги розпоряджатись будинком, крім того несуть додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, в добровільному та досудовому порядку врегулювання спору не виявляється можливим, тому просять суд визнати відповідно до ст. 405 ЦК України відповідача такою, що втратила право користування б. 153, по вул. Берегова в м. Мелітополь, Запорізької області. В судове засідання сторони не зявились. Позивачі про причини неявки суд не сповістили, клопотань не заявляли. Відповідач про причини неявки суд не повідомила, клопотань не заявляла. Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за її відсутності та неявки відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі є власниками б. 153, по вул. Берегова в м. Мелітополь, Запорізької області на підставі договору купівлі-продажу, свідоцтв про право на спадщину. \\а.с. 8-12\\ За вказаною адресою зареєстрована відповідачка [PERSON]. /а.с. 17/ Відповідно до довідки голови квартального комітету [PERSON] від 04.08.2015 року [PERSON] за адресою: б. 153, по вул. Берегова в м. Мелітополь, Запорізької області не мешкає більше року. /а.с. 13/ Судом встановлено, що відповідачка за вказаною адресою не проживає з серпня 2014 року. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), що вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст.405 ч.2 ЦК України\~член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним в власником житла або законом. Тому суд вважає необхідним позов задовольнити повністю та визнати відповідача такою, що втратила право користування б. 153, по вул. Берегова в м. Мелітополь, Запорізької області.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача, просили визнати за собою в рівних частинах право власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивачі послались на відмову приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх матері - [PERSON], яка померла [INFO], через невідповідність у правовстановлюючому документі на спадкове майно державної реєстрації майнових прав спадкодавця. Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Згідно наданих заяв позивачі просили про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують. Відомостей про поважність причин неявки представника відповідача матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради, від 04 червня 2002 року, квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON]. Право власності [PERSON] на нерухоме майно зареєстроване ТОВ "Житло" за реєстровим № 553/ж, тобто не у порядку, установленому законом для реєстрації майнових прав на нерухомість. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді спірної квартири. Позивачі у справі - син та дочка [PERSON] спадщину після смерті матері прийняли, подавши у встановлений законом шестимісячний строк заяви до нотаріальної контори. Відомостей про наявність інших спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] матеріали справи не містять. За такого, з часу смерті матері [PERSON] та [PERSON] набули у власність в порядку спадкування за законом як спадкоємці першої черги право власності на квартиру [ADDRESS] в рівних частинах кожен. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачки про визнання права власності на спадщину, посилаючись на те, що при зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, їм було відмовлено, оскільки пропустили 6-місячний термін з поважних причин. В судове засідання позивачі не з»явились, надали суду письмові заяви,якими просить позов задовольнити та слухати справу без їх участі. Відповідачка в судове засідання не з»явилась, надала суду заяву, якою просить слухати справу без її участі та проти позову не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на 1/9 частину будинку [ADDRESS], який належала померлому на підставі свідоцтва про спадщину, виданого 24 вересня 1980 року, та 1/3 частина будинку [ADDRESS], який належав [PERSON] на підставі договору дарування від 29 липня 1976 року. [PERSON] за життя своє майно нікому не заповідав. Позивачка [PERSON] є спадкоємицею першої черги після смерті свого батька. [PERSON] на день смерті проживав зі спадкодавцем та помогав доглядати [PERSON], що підтверджується довідкою голови вуличного комітету. У видачі свідоцтва про право власності на спадщину позивачам нотаріусом було відмовлено. Відмова нотаріуса є обґрунтованою, оскільки викладені обставини відповідно до п.п. 3.21, 4.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст. 49 Закону України „Про нотаріат" дійсно є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.08 „Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд вважає, що тільки за позивачами повинно бути визнане право власності на спадщину після смерті [PERSON], так як вони постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, поховали за власні кошти і вважаються такими, що спадщину прийняли, згідно ст. 1268 ЦК України.

Outcome: approved