Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: Головне територіальне управління юстиції в м. Києві про визнання додаткового строку для прийняття спадщини та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив суд: -встановити факт родинних відносин між ним, [PERSON] та [PERSON]; -встановити факт, що померла [INFO]. [PERSON] є матір'ю [PERSON]; -визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після померлої [INFO]. [PERSON] у два місяці. Вимоги мотивує тим, що [INFO] у Німеччині померла його мати [PERSON], після якої відкрилася спадщина. Для оформлення спадщини він звернувся до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але у видачі цього свідоцтва йому було відмовлено, оскільки пропущено ним встановлений законом 6-ти місячний термін для прийняття спадщини. Як обставину що перешкоджала позивачу вчасно звернутись до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, він зазначає про відсутність у нього документів, які б підтверджували смерть матері, які ним отримані були лише у лютому 2014 року. Крім того, позивач зазначав, що у липні 2012 року був затриманий працівниками Подільського РУГУ МВС України в м. Києві і до лютого 2013 року утримувався під вартою, що вплинуло на його здоров'я і він тривалий час перебував на лікуванні. Враховуючи викладене вище, позивач просив позовні вимоги задовольнити. 02.12.2015 року позивач в судове засідання не з'явився, однак подав заяву в якій позов підтримав і просив розглядати справу за його відсутності. 18.11.2015 року, 02.12.2015 року відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, повноважних представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили, не зважаючи на те, що були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України. Виходячи з цього та вимог ст. 77 ЦПК України суд вважає повідомлення відповідача та третьої особи про час розгляду справи належним. З урахуванням положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності представників відповідача та третьої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту, серед іншого, родинних відносин між фізичними особами, перебування фізичної особи на утриманні та інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у віці 102 роки у м. Франкфурт (на Одері), що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано бюро ЗАГС м. Франкфурт (на Одері) Федеративної Республіки Німеччина (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. 16.04.2014 року позивач звернувся до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після померлої [PERSON] та видачу їй свідоцтва про право на спадщину (а.с. 55). Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу щодо майна померлої [PERSON] № 55987125. (а.с. 51-64). 16.04.2015 року державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право власності на майно померлої, у зв'язку з тим, що ним пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини (а.с. 30). Так, згідно свідоцтва про народження [PERSON], виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тальнівського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №46, його мати - [PERSON] (а.с.13). Відповідно до експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/682 від 01.12.2014 року записи імені по батькові [PERSON] (свідоцтво про народження повторне, запис [PERSON]), [PERSON] (свідоцтво про право власності на житло 1993 р., запис [PERSON]; свідоцтво про право власності на житло 2001 р., запис [PERSON]) і рос. [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу, запис російською мовою [PERSON]) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про встановлення факту, родинних відносин між ним та [PERSON], та що померла [INFO]. [PERSON] є його матір'ю, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доведені наданими ним та дослідженими судом доказами, а тому підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після померлої [INFO]. [PERSON] у два місяці, то суд зазначає наступне. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що у липні 2012 року позивач був затриманий працівниками Подільського РУГУ МВС України в м. Києві і до лютого 2013 року утримувався під вартою (а.с. 141-142), що вплинуло на його здоров'я і він тривалий час перебував на лікуванні (183-250). В постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 „Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Разом з цим, акцентовано увагу на те, що суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Таким чином, зазначені вище обставини та надані позивачем докази на їх підтвердження, відповідають вимогам їх належності та допустимості, як це зазначено в ст.ст.57-59 ЦПК України, а тому приймаються судом до уваги. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, свідоцтво про смерть [PERSON] апостильоване 14.01.2014 року (а.с. 9), а офіційний його переклад був засвідчений 11.04.2014 року (а.с. 10). Суд звертає увагу на те, що оформлення документів для їх можливого використання як за кордоном так і на території України є проставлення апостиля, запровадженого Гаазькою Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, до якої приєдналися більше ніж 90 країн (Австрія, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії, Данія, Італія, Іспанія, Греція, Німеччина, Португалія, Південна Корея, США, Франція, Швейцарія, Швеція та інші). Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов'язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року. Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ. Відповідно до статей 2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції. Оскільки, свідоцтво про смерть [PERSON] було апостильоване лише 14.01.2014 року, то і юридичну силу воно набуло на території України лише після 14.01.2014 року. До того ж, суд звертає увагу на те, що зазначене свідоцтво в Україну, для позивача, надійшло в лютому 2014 року (а.с. 29). Таким чином, позивачем після отримання необхідних документів в 2014 році і отримав можливість і правові підстави звернутись до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину.

Outcome: approved