Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовною заявою про визнання за ним права на земельну частку (пай) площею 2,03 в умовних кадастрових гектарах на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, згідно Сертифікату на право на земельну частку серії ЛВ № 015152, виданого 08 серпня 1996 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА № 472 від 30 липня 1996 року, та земельну ділянку площею 2,4215 га на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ № 026605 від 22 вересня 2000 року в порядку спадкування за законом після смерті матері. Свої вимоги мотивує тим, що 03 травня 1998 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на його майно у вигляді земельної ділянки площею 2,03 в умовних кадастрових гектарах на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області. Єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] була його дружина, а мати позивача [PERSON], яка спадщину фактично прийняла, оскільки постійно проживала разом із своловіком, проте спадкових прав не оформила. 02 липня 2001 року померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на усе її майно, у тому числі і на земельну ділянку, яку вона успадкувала після смерті чоловіка та на земельну ділянку, право на яку мала вона. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері, який спадщину прийняв. Відтак позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріус відмовив у цьому з підстави відсутності у нього оригіналу правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку. Позивач подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Частина 1 статті 1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. [PERSON] не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до положень ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно витягу із Книги реєстрації Сертифікатів на право на середню земельну частку (пай) по Кніселівській сільській раді Жидачівського району Львівської області, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 2,03 в умовних кадастрових гектарах у землях ССП "24 Серпня" на підставі Розпорядження голови Жидачівської РДА № 472 від 30 липня 1996 року. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 100576 від 04 травня 1998 року, [PERSON] помер 03 травня 1998 року у с. Бертишів Жидачівського району Львівської області. Згідно із вимогами ч.1\~ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. \~\~\~\~ За вимогами ст.ст.548,549 ЦК УРСР\~(1963р.) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до\~ст.553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій Судом встановлено та підтверджено документально той факт, що дружина померлого [PERSON] постійно до дня смерті свого чоловіка [PERSON] проживала разом із ним у с. Бертишів Жидачівського району Львівської області, фактично спадщину прийняла, вступивши у володіння та управління таким майном. Однак належним чином своїх спадкових прав не оформила. Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ № 026605 від 20 березня 2001 року, [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 2,4215 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області. Згідно свідоцтва про смерть серії І-СГ № 187653 від 02 липня 2001 року [PERSON] померла у с. Бертишів Жидачівського району Львівської області. Судом встановлено та підтверджено документально той факт, що позивач [PERSON] є рідним сином померлої [PERSON] та таким, що спадщину прийняв, оскільки після смерті матері продовжує користуватися спадковим майном, а відтак вступив у володіння та користування таким. Крім цього, з матеріалів спадкової справи № 238/2012 від 17 травня 2012 року, заведеної після смерті [PERSON], позивач, як єдиний спакоємець за законом після смерті останньої звернувся до нотаріуса із зяавою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. Постановою завідувача Жидачівської ДНК № 663/02-31 від 01 вересня 2016 року, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері у звязку з тим, що у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно зі ст. ст.\~81,\~126 ЗК України\~право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Враховуючи те, що відповідач цілком визнав позов, про що представником відповідача подано суду заяву, і визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та враховуючи що відповідно до ч.1\~ст.61 ЦПК України\~обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню, а отже за позивачем, як за спадкоємцем за законом, слід визнати право власності на спадкові земельні ділянки.

Outcome: approved