Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що [PERSON] відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі договору дарування від 10.08.2007 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої 18 березня 2021 року ЖБК №102 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач, колишня дружина відповідач та двоє їхніх дітей. З відповідачем по справі позивач уклав шлюб 27.04.2001 року у міському вiддiлi реєстрації актів громадянського стану. 31.05.2019 року Франківський районний суду м Львова ухвалив рішення, яким розірвав шлюб, укладений мiж позивачем та відповідачем. З того часу відповідач [PERSON] не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, про що ЖБК №102 складено акт про проживаючих осіб в житловому приміщенні від 18.03.2021 року. Вiдповiдач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вiльне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити субсидію. З 2019 року відповідачка добровільно залишила спірне житло, виїхавши на постійне місце проживання за кордон, і з того часу в спірному жилому приміщенні не з`являється. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, понад один рік, без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того, не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому [PERSON] , як власник житла, вимушений звернутися до суду з позовною заявою, оскільки відповідач створює йому перешкоди в здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 21.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в останній, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак, через свого представника подала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутності. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Як встановлено, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15599820 квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] . Згідно із довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18.03.2021 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] , а також їхні діти - [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 31.05.2019 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Відповідно до акту № 102/156 від 18.03.2021 року [PERSON] фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 3 ст.\~9\~ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до змісту норм ст. ст.1,6,9,61 ЖК України, ст.\~29\~ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст.\~64\~ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності. Згідно з ст.\~72\~ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.\~71\~ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В разі відсутності особи понад встановлений строк, жиле приміщення не зберігається і особи можуть бути визнанні такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Згідно п.10 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З урахуванням викладеного а також зважаючи на визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що відповідач відсутня за місцем своєї реєстрації понад встановлені законодавством строки, не проживає понад встановлені строки в житловому приміщенні, в якому позивач є власником, судом не встановлено домовленості між ними і власником житла щодо порядку користування квартирою і залишаючись зареєстрованою у спірному домоволодінні, перешкоджає позивачу у здійсненні його законних прав, в тому числі на оформлення житлової субсидії, для отримання якої необхідно подати до органів соціального захисту відомості про доходи усіх зареєстрованих в житлі мешканців, а тому, відповідача слід визнати такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. З огляду на це суд вважа є, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за доцільне повернути позивачу 454 грн. 00 коп. сплаченого судового збору. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.\~12,\~81,\~141,\~258,\~259,\~263-265,\~352,\~354 ЦПК України, суд

Outcome: approved