Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні права власності та визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Вимоги позивача мотивовані тим, остання є власником квартири, яку вона набула у власність на підставі договору дарування квартири від 17.01.2013 року, що був укладений з відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісовенко В.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 101. Зазначає, що відповідач, не проживаючи в даній квартирі, залишається зареєстрованим, що позбавляє позивача вільно та безперешкодно користуватися своїм майном. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явились. Надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник третьої особи надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач повторно не з'явився в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що вбачається з наявних у справі зворотніх поштових повідомлень, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та провести заочний розгляд в порядку ст. 281 ЦПК України. Суд розглянув справу у відсутність сторін, в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, та встановивши відповідні обставини, в обґрунтування заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 17.01.2013 року між сторонами було укладено договір дарування квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] /а.с. 8-9/. Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 107169382 від 12.12.2017 року позивачу на праві власності належить квартира у [ADDRESS]. Згідно витягу № 21613111 від 13.12.2017 року відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації за адресою: [ADDRESS] , - зареєстрована одна особа - [PERSON]. Згідно Акту ЖЕД «Хрещатик» від 14.12.2017 р. , відповідач за адресою: [ADDRESS] не проживає. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. При цьому, у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач у справі не є членом сім'ї власника житла, був зареєстрований в даній квартирі як колишній власник, не проживає в спірній квартирі, не несе будь-яких витрат по її утриманню. Право користування відповідачем спірною квартирою було нерозривно пов'язано з правом власності як колишнього власника житла. Відповідач у вказаній квартирі не проживає, а позивач має намір продати квартиру [ADDRESS], проте наявність зареєстрованого колишнього власника квартири перешкоджає реалізувати позивачу своє право власності. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 141 ЦПК України, стягнувши суму судового збору у розмірі 640 гривень з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved