Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості, в якій зазначає, що відповідно до заяви б/н від 27.03.2006 року, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.3.2, 3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 22.03.2020 р. має заборгованість - 64746,16 грн., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 38891,47 грн.; заборгованість по відсоткам нарахованих на прострочений кредит у відповідності до ст. 625 ЦК України - 14963,79 грн.; нарахована пеня - 7331,56 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 3059,34 грн. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 64746,16 грн. за кредитним договором б/н від 27.03.2006 року та судові витрати у розмірі 2102 грн. 23.06.2020 року представником відповідача - адвокатом Ілющенко А.А. подано відзив на позовну заяву, в якому вважає вимоги позову безпідставними та необґрунтованими, просить в задоволенні позову відмовити повністю та стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати. Відзив мотивований тим, що у 2006 році [PERSON] було відкрито кредитний рахунок, угода №SAMDN22000006444475 в Тернівській філії «Приват Банк». Даною картою він користувався за своїми потребами, вчасно погашаючи кредит. В 2016 році [PERSON] переїхав до Республіки Польща, де працює й по теперішній час, періодично повертаючись до України у справах. 11.11.2018 року він повернувся із України до Польщі, про що має печатку про перетин кордону. Перебуваючи в Польщі, [PERSON] періодично користувався вищевказаною карткою для оплати комунальних послуг за час мешкання в Україні через мобільний додаток Приват 24. Дана картка мала прив`язку до мобільного телефону оператора ПрАТ «ВФ Україна» (Водафон) [NUMBER] . Останню операцію по даній картці було здійснено 08.11.2018 року, про що свідчить копія з мобільного додатку Приват 24. Станом на 18.11.2018 року на картці був залишок коштів в сумі 98,77 грн. на початку лютого 2019 року зазначена сім-карта - (оператор Водафон [NUMBER] ) стала неактивною, у зв`язку із чим він не мав можливості відслідковувати операції по даній картці. Побоюючись шахрайських дій з боку третьої особи, [PERSON] неодноразово звертався на номер Приват Банка для дзвінків із-за кордону [NUMBER] , але працівник банку не надав йому ніякої інформації пославшись на те, що цей номер не зареєстрований в Приват Банку.17.05.2019 року він повернувся до України, про що свідчить печатка про перетин кордону в паспорті та у відділенні Приват Банку йому стало відомо, що 11.02.2019 року в 9.02 години ранку було збільшено кредитний ліміт до 14 000 грн., а вже о 09.13 цього ж дня дані кошти було переведено за допомогою мобільного додатку AppStore (ApplePay) на рахунок ФПП [PERSON] [ADDRESS] , як плата за послуги. Крім того з лютого місяця, тобто з дня проведення несанкціонованої операції по його картці, банком було нараховано суму боргу за даними виплатами - за кожен місяць по 2066 грн. Сума, яку банк вимагає повернути постійно змінюється, тому наразі не може її вказати. З 08.11.2018 року відповідач не вчинив жодних дій щодо розпорядження на списання коштів з рахунку карти, не давав жодної згоди на збільшення ліміту на рахунку його картки, не проводив жодного розрахунку даною карткою. Також не давав третім особам свої дані, як по картці, так і особові, не вчиняв дії, які могли би привести до незаконного використання його пін-коду та інформації, яка дала би змогу ініціювати вищевказані операції. Згідно виписки з банку на кредитному рахунку № [NUMBER] (Угода №SAMDN22000006444475 від 29.03.2006 року) 11.02.2019 року знаходились власні кошти в розмірі 98,77 грн. Цього ж дня невідомими особами зараховано 15 400,00 грн. та збільшено кредитний ліміт до 14 000,00 грн. та знято 28 851,00 грн. в м. Кривий Ріг, шляхом оплати послуг. Після цього на кредитному рахунку залишок -13 352,23 грн. 26.03.2019 року банк стягує з нього, а саме з карти для виплат №51**58 22,32 грн. його особистих коштів. 01.04.2019 року банком списано пеню з кредитної карти в розмірі 50,00 грн. та 802,52 грн.- відсотки за використання кредитного ліміту. 06.04.2019 року банк знову знімає 22,32 грн. з карти для виплат його особистих коштів. Таким чином його права порушені не тільки незаконними діями невідомих осіб, які скористалися його кредитним рахунком, а й банком, яким було знято його особисті кошти в розмірі 143,41 грн. та який безпідставно нараховує йому відсотки за борг, якого він не брав. 23.05.2019 року [PERSON] подано заяву до АК КБ «ПриватБанк», в якій повідомлено про шахрайські дії зловмисників з проханням провести службову перевірку за даним фактом, звільнити його від сплати боргу, який він не брав. Але банк відмовив з проханням погасити заборгованість найближчим часом. За даним фактом 24.05.2019 року внесені відомості до ЄРДР за №42019041880000061. 13.06.2019 року [PERSON] визнано потерпілою особою. Згідно листа Тернівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції від 13.08.2019 №51.3-5670 він є потерпілим по зареєстрованому кримінальному провадженню. Зазначені вище факти підтверджуються судовим рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10.12.2019 року, справа № 194/1124/19, яке набрало законної сили 20.01.2020 року. За таких обставин, вважає, що [PERSON] не повинен нести відповідальність за зняття коштів з його кредитної картки та сплачувати борг, який виник внаслідок злочинних дій третіх осіб. Про вказані факти несанкціонованого списання грошових коштів, Банку достеменно відомо, а відтак він незаконно та безпідставно звернувся до суду з цим позовом. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, зокрема, те, що між відповідачем та АТ КБ "ПРИВАТБАНК" укладений договір про надання банківських послуг б/н від 27.03.2006 року, відповідно до якого Банк свої зобов`язання виконав, надавши кредитні кошти, а відповідач, в свою чергу, умови договору виконує не належним чином, у зв`язку з чим має перед Банком заборгованість, у розмірі, вказаному в позовній заяві. Просив позов задовольнити у повному обсязі, а доводи відзиву на позовну заяву необґрунтованими. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Відповідно до умов Договору клієнт зобов`язаний: застосовувати заходи до запобігання втрати картки, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання ; Інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати Картки, Стікеру РауРаss , ПІНу, сім-карти мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищезазначених випадків необхідно звернутися до відділення Банку або за телефоном 3700. Негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення Картки, Стікеру РауРаss, ПІНу, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунку. Письмові звернення клієнтів необхідно відправляти на юридичну адресу Приватбанка: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги 50 . Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Картки, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в СМС-повідомлені, ПІН-коду, ідентифікаторі користувача, паролях системи Прват24, паролі (ніку) МоЬіІеВаnкіn або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів. Банк не несе відповідальності перед Власником Картки за всі операції, у випадку передачі мобільного телефону, сім-карти, Стікеру РауРаss третім особам. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Таким, чином, Банк вважає, що саме відповідачем були порушені умови договору, за якими клієнт зобов`язався негайно інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати Картки, Стікеру РауРаss , ПІНу, сім-карти мобільного телефону. Зазначені умови договору Відповідач не виконав. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки до стоп-листа Платіжної системи. У зв`язку з відсутністю доказів звернення Відповідача в Банк із заявою про внесення картки в стоп-лист платіжної системи, а також будь-яких звернень Відповідача про втрату карти, заперечення Відповідача не можуть прийматися судом до уваги. На теперішній час, Відповідачем не надано жодної актуальної інформації стосовно кримінального провадження № 42019041880000061. Щодо компенсації витрат на правову допомогу, представник позивача посилається на те, що такі витрати мають бути документально підтверджені, доведені та співмірними. Вважає, що сума витрат, що заявлена представником відповідача значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу; сума витрат є не співмірною із складністю цивільної справи, яка віднесена судом до малозначних справ, та не є пропорційною щодо витраченого часу; не є доведеною, що була фактичною та неминучою. В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач та його представник - адвокат Ілющенко А.А. не з`явились, просили справу розглянути за їх відсутності. Суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін та їх представників сторін. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого являється ПАТ КБ «Приватбанк», та в свою чергу АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць із розрахунку 360 днів з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Порядок погашення боргу: кожного місяця платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості (а.с. 30). Згодом кредитний ліміт був збільшений до 14000 грн., про що свідчить відповідна довідка Банку (а.с. 28). На підставі заяви, [PERSON] ознайомився із Умовами та правилами надання банківських послуг у ЗАТ КБ «Приватбанк», надав свою згоду, що заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами Банку» складають договір між ним та позивачем. Згідно довідки Банку, [PERSON] були надані наступні кредитні картки: [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] (а.с. 29). Звертаючись до суду з позовною заявою, АТ КБ «Приватбанк» обґрунтовувало тим, що у встановлені договором строки відповідач зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 22.03.2020 року мається заборгованість в розмірі 64746,16 грн., яка складається: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 38891,47 грн.; заборгованість по відсоткам нарахованих на прострочений кредит у відповідності до ст. 625 ЦК України - 14963,79 грн.; нарахована пеня - 7331,56 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 3059,34 грн. З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що відповідач з 18.04.2006 року по 11.02.2019 року користувався кредитними коштами, сплачував заборгованість за кредитом та відсотки за його користування, комунальні послуги та інші платежі (а.с. 18-27). З вищевказаної банківської виписки Банку убачається, що 11.02.2019 року, при наявності залишкових коштів в сумі 98,77 грн., Банк збільшує кредитний ліміт до 14000 грн., 11.02.2019 року відбулась службова операція по зарахуванню коштів по договору на суму 15400 грн. та того ж дня перераховані грошові кошти в [ADDRESS] за телекомунікаційні кошти на суму 28851 грн. Судовим рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10.12.2019 року по справі № 194/1124/19 встановлено, що [PERSON] з 27.03.2006 року є клієнтом Банку і станом на 11.02.2019 року має по картці «Універсальна», кредитний ліміт - 14 000 грн., користувався кредитною карткою та свої зобов`язання за кредитним договором виконував належним чином і станом на 08.11.2018 року не мав заборгованості по кредиту та станом на 11.02.2019 року знаходились власні кошти в розмірі 98,77 грн. Цього ж дня невідомими особами зараховано 15 400,00 грн. та збільшено кредитний ліміт до 14 000,00 грн. та знято 28 851,00 грн. в м. Кривий Ріг, шляхом оплати послуг. [PERSON] за період з 11.11.2018 року по 17.05.2019 року перебував за межами країни, зокрема, у Польщі та побоюючись шахрайських дій, робив спроби зателефонувати з польського номеру мобільного оператора T-Mobail [NUMBER] до ПриватБанк. Повернувшись до України, відповідач звернувся до правоохоронних органів з підстав шахрайського списання його грошових коштів з банківської картки, про що було видано уповноваженою особою органу поліції талон-повідомлення єдиного обліку №85 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення. З витягу єдиного реєстру досудових розслідувань № 42019041880000061 від 24.05.2019 року видно, що внесені відповідні відомості до ЄРДР за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 185 КК України за фактом, що в період часу з 05.02.2019 року по 12.02.2019 року невідомі особи, заблокувавши сім-картку [PERSON] , зняли з його кредитного банківського рахунку гроші на суму 50 000 грн. Тернівським ВП ПВП в Дніпропетровській області повідомлено 18.08.2019 року за вих. № 51.3-5670, що [PERSON] є потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №42019041880000061 від 24.05.2019 року. У відповідь на заяву-звернення [PERSON] від 23.05.2019 року, ПриватБанк листом №20.1.0.0.0/7- 190604/3655 від 11.06.2019 року повідомило [PERSON] про відмову в скасуванні кредиту, припинення нарахування відсотків за кредитом. Під час розгляду справи № 194/1124/19, судом витребувані докази з Vodafone, які підтверджують, що 10.02.2019 року о 19-42 год. здійснена заміна сім-карти абонентського номеру [NUMBER] після надходження заяви з абонентського номеру [NUMBER] . Ідентифікація була здійснена по РUК-коду [NUMBER] . Друга заміна сім-карти абонентського номеру [NUMBER] була здійснена дочкою [PERSON] 24.02.2019 року о 17-43 год. після ідентифікації абонента на прямому контакті в магазині м . Дніпро , пр-т Яворницького , 55 . Однією з підстав звільнення від доказування є преюдиціальність обставин, існування або не існування якої встановлене судовим рішенням, що вступило в законну силу, у цивільній, господарській або адміністративній справі. Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зазначеним судовим рішення від 10.12.2019 року, яке набрало законної сили 20.01.2020 року, у справі №194/1124/19 між тими ж сторонами, встановлено, що враховуючи перебування [PERSON] з листопада 2018 року по травень 2019 року за межами України, блокування його сім-картки, [PERSON] виконані всі необхідні дії щодо попередження банківської установи про шахрайські дії відносно несанкціонованих транзакцій з його платіжної картки. АТ КБ «Приватбанк» не надано будь-яких даних, якій б вказували на вчинення [PERSON] дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а позичальник, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив АТ КБ «Приватбанк» про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами. Станом на час розгляду справи №194/1124/19 кримінальне провадження не закрито. За відсутністю обставин, які безспірно доводили, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд дійшов висновку про несанкціоноване списання грошових коштів з рахунків, у зв`язку із чим вони підлягали поверненню. З матеріалів цієї цивільної справи (№ 194/461/20), зокрема з розрахунку заборгованості за договором від 27.03.2006 року видно, що позивачем, починаючи з 2006 року і по 22.03.2020 рік здійснювались нарахування відсотків, пені та штрафів. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Матеріали справи не містять доказів, і позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно, як тільки зміг, повідомив позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15. Також судом при розгляді цієї справи враховані правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 01.02.2018 року у справі № 758/7327/14-ц, від 14.02.2018 року у справі № 127/23496/15-ц та від 20.06.2018 року у справі № 691/699/16-ц. Щодо стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат, суд зазначає наступне. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий підхід до компенсації витрат на правничу допомогу закладався законодавцем і застосований Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у справах № 72/1010/16-ц та №301/1894/17. Суд, здійснюючи розподіл судових витрат, вказав, якщо сторона документально доведе, що вона понесла витрати на правову допомогу (надасть договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат), то суд не матиме підстав для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також слід зазначити, що у постанові Верховного Суду від 09.04.2019 року у справі № 826/2689/15 зазначено, що сторона, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, не повинна надавати докази на підтвердження обґрунтованості ринкової вартості послуг. Адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. В матеріалах справи міститься розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу на суму 3000,00 грн., квитанція до прибуткового касового ордера №19 від 09.06.2020 року про сплату [PERSON] грошових коштів на суму 3000,00 грн. на виконання договору № 17/19 про надання правової допомоги від 21.05.2019 року та відвідний договір (а.с. 94-97). Оскільки відповідачем доведено реальність надання правничої допомоги, виконані адвокатом роботи, згідно розрахунку суми гонорару, відповідають критерію необхідності, вони вплинули на перебіг розгляду справи, за результатом розгляду якої було прийнято позитивне рішення для відповідача, витрати є співмірними зі складністю цієї справи, відповідають також критерію розумності їхнього розміру, а тому суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Outcome: approved