overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.08.1998 року між ним та відповідачем був укладений договір № 2-16 купівлі-продажу, відповідно до якого він придбав у власність 3/10 часток житлового будинку № 20 по вул. Акіма, в м.Миколаєві, яка належала відповідачу на підставі «Договору купівлі-продажу житлового будинку» реєстр.№3-4263 від 18.10.1988 року, зареєстрованого в МБТІ в реєстрі №30 від 27.10.1988 р. В рахунок укладеного договору позивач передав відповідачу відповідну грошову суму, а вона фактично передала йому у власність нерухомість, а саме 3/10 часток житлового будинку № 20 по вул. Акіма, в м.Миколаєві. Посилаючись на те, що при укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов та виконали умови договору, але на теперішній час відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного договору, позивач просив визнати договір купівлі-продажу дійсним. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату час та місце слухання справи повідомлялась судом через оголошення у газеті «Ріднє Прибужжя». Третя особа у судове засідання не зявилась, повідомлялась судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 07.08.1998 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 2-16 купівлі-продажу, відповідно до якого позивач придбав у власність 3/10 часток житлового будинку № 20 по вул. Акіма, в м.Миколаєві, яка належала відповідачу на підставі «Договору купівлі-продажу житлового будинку» реєстр.№ 3-4263 від 18.10.1988 року, зареєстрованого в МБТІ в реєстрі № 300 від 27.10.1988 р. Договір № 2-16 купівлі-продажу був зареєстрований на Товарній біржі "Нерухомість - Миколаїв" в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 1 - 38 від 07 серпня 1998 року, зареєстрованого в ММБТІ 27.10.1988 р. за р.№300. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуюче вище викладене,на підставі ст. ст. 224, 228, ч.2 ст. 57, ст.220, 328, 655 ЦК України, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору недійсним. В зазначеній позовній заяві позивачем було заявлено вимогу щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] Свою вимогу позивач обґрунтовує тим, що відповідно до договору дарування від 12.04.2011 року він подарував відповідачу зазначену вище квартиру, яка знаходиться у фактичному володінні відповідача однак вважає, що відповідач ввів його в оману при підписанні вказаного договору оскільки даний договір носив характер договору довічного утримання. Посилаючись на те, що у позивача іншого житла в м.Києві немає та зважаючи, що відповідач неодноразового висловлювався щодо наміру продати спірну квартиру, позивач просить суд вжити заходів щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] яка належить відповідачу. Згідно ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Частиною 3 ст. 152 ЦПК України встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до абз.1 ч.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] підлягає задоволенню у зв'язку із тим, що існує реальна можливість того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити та/або зробити неможливим виконання можливого рішення суду, а між сторонами дійсно існує спір щодо дійсності укладеного договору та права власності на спірну квартиру. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позовній заяві позивач вказує, що він є співвласником [ADDRESS]. На даний час за вказаною адресою прописана і відповідачка, як його дружина, але спільне життя у них не склалось, на даний час їх шлюб носить лише формальний характер, і з 01 вересня 2012 року відповідачка у вищезазначеній квартирі не мешкає, місце її перебування на даний час невідоме. Позивач зазначає, що він несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, в добровільному та досудовому порядку врегулювання спору не виявляється можливим, тому він просить суд визнати відповідно до ст. 405 ЦК України відповідача такою, що втратила право користування [ADDRESS]. Від позивача до суду надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявилась. Поштове повідомлення повернулось із позначкою «за закінченням терміну зберігання». Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за її відсутності та неявки відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є співвласником [ADDRESS]. /а.с. 5/ Згідно довідки з Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою 06.05.2008 року. /а.с. 11/ Відповідно до довідки голови правління ОСББ «КЛЕН» [PERSON] від 27.07.2015 р. [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] не мешкає з 2012 року. /а.с. 4/ Судом встановлено, що відповідачка за вказаною адресою не проживає з 2012 року. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), що вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст.405 ч.2 ЦК України\~член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним в власником житла або законом. Тому суд вважає необхідним позов задовольнити повністю та визнати відповідачку такою, що втратила право користування [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позовній заяві позивач вказує, що він є співвласником буд. 70 по 2-ому пров. К.Либкнехта у м. Мелітополь, Запорізької області. На даний час за вказаною адресою прописана і відповідачка, як його колишня дружина, але вона з вересня 2014 року у вищезазначеному будинку не мешкає, місце її перебування на даний час невідоме, речей відповідача у будинку не має, за адресою реєстрації вона не зявляється. Позивач зазначає, що він несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, в добровільному та досудовому порядку врегулювання спору не виявляється можливим, тому він просить суд визнати відповідно до ст. 405 ЦК України відповідача такою, що втратила право користування буд. 70 по 2-ому пров. К.Либкнехта в м. Мелітополь, Запорізької області. Від представника позивача до суду надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявилась. Поштове повідомлення повернулось із позначкою «за закінченням терміну зберігання». Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за її відсутності та неявки відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є співвласником буд. 70 по 2-ому пров. К.Либкнехта в м. Мелітополь, Запорізької області. /а.с. 8-10,11/ Згідно довідки з Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою 01.04.2000 року. /а.с. 15/ Відповідно до довідки голови квартального комітету від 04.08.2015 р. [PERSON] за адресою: буд. 70 по 2-ому пров. К.Либкнехта в м. Мелітополь, Запорізької області не мешкає з вересня 2014 року. /а.с. 12/ Судом встановлено, що відповідачка за вказаною адресою не проживає з вересня 2014 року. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), що вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст.405 ч.2 ЦК України\~член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним в власником житла або законом. Тому суд вважає необхідним позов задовольнити повністю та визнати відповідачку такою, що втратила право користування буд. 70 по 2-ому пров. К.Либкнехта в м. Мелітополь, Запорізької області. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У позовній заяві позивач вказує, що він є власником будинку № 54, що знаходиться за адресою: Запорізької області, м. Мелітополь, вул. Комінтерна. За вказаною адресою прописаний і відповідач, який позивачу приходиться сином, але у червні 2013 року [PERSON] зібрав свої речі та нині проживає за адресою: [INFO], пр. 50-річчя Перемоги, б.36/8, кв.137 . Позивач зазначає, що він несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, в добровільному та досудовому порядку врегулювання спору не виявляється можливим, оскільки він не підтримує зв'язок з сином, тому просить суд визнати відповідно до ст. 405 ЦК України відповідача таким, що втратив право користування б. 54, по вул. Комінтерна в м. Мелітополь, Запорізької області. Від позивача до суду надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився. Поштове відправлення повернулось з позначкою: «за закінченням терміну зберігання». Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за її відсутності та неявки відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником б. 54, по вул. Комінтерна в м. Мелітополь, Запорізької області на підставі договору дарування. \\а.с. 7-8 \\ За вказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO] /а.с. 14/ Відповідно до довідки голови квартального комітету від 11.08.2015 року [PERSON] за адресою: в б. 54, по вул. Комінтерна в м. Мелітополь, Запорізької області не мешкає з 2013 року. /а.с. 11/ Судом встановлено, що відповідач за вказаною адресою не проживає з 2013 року. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), що вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст.405 ч.2 ЦК України\~член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним в власником житла або законом. Тому суд вважає необхідним позов задовольнити повністю та визнати відповідача таким, що втратив право користування б. 54, по вул. Комінтерна в м. Мелітополь, Запорізької області.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право власності від 25.06.2003р. вона є власником квартири [ADDRESS]. В квартирі проживав та зареєстрований відповідач по справі [PERSON] На теперішній час відповідач забрав свої речі і виїхав з квартирі у невідомому напрямку, житлом не користується, комунальні послуги по утриманню квартири не сплачує. Ця обставина становить позивача в тяжке матеріальне становище та порушує його права, як власника розпоряджуватися своїм майном. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву в котрій свої вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, повідомлень про причини неявки від відповідачів не надійшло, згідно ст. 224 ЦПК України, суд на підставі наявних у справі доказів, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Кожен громадянин в України має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто... Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, якщо вони не поєднані з позбавленням права володіння майном. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на власність позивачу належить квартира [ADDRESS]. Як вбачається з акту КП «СЕЗ» від 08.11.2013 року, відповідач зареєстрований в [ADDRESS], однак за вказаною адресою не проживає з 01 серпня 2007 року. Таким чином, позовні вимоги позивачів про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на праві власності вона є власником квартири [ADDRESS]. В квартирі проживав та зареєстрований відповідач по справі [PERSON] 15.09.2010р. відповідач забрав свої речі і виїхав з квартирі у невідомому напрямку, житлом не користується, комунальні послуги по утриманню квартири не сплачує. На утриманні позивачки перебуває неповнолітній син. На теперішній час у позивача тяжкий матеріальний стан, оскільки вона утримує сина та сплачує усі комунальні послуги. Ця обставина порушує її права, як власника розпоряджуватися своїм майном. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, повідомлень про причини неявки від відповідачів не надійшло, згідно ст. 224 ЦПК України, суд на підставі наявних у справі доказів, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Кожен громадянин в України має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто... Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, якщо вони не поєднані з позбавленням права володіння майном. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно БТІ м.Краматорська позивачу належить квартира [ADDRESS]. Як вбачається з акту КП «СЕЗ» від 26.08.2014 року, відповідач зареєстрований в [ADDRESS], однак за вказаною адресою не проживає з 15 вересня 2010 року. Таким чином, позовні вимоги позивачів про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за правом представлення після смерті бабусі [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS] В судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали з обставин , що викладені у позовній заяві . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив про те , що позивач не приймав участі у лікуванні бабусі [PERSON] Представник 3-ої особи Головного Управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з"явився, про розгляд справи повідомлений належним чином . Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи , суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного . Судом встановлено , що позивач народився [INFO] та відповідно до запису відділу РАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської обл. був зареєстрований під прізвищем [PERSON] ( актовий запис № 1861 ) . Згідно свідоцтва про народження батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] ( а.с.6 ). 28.03.2007 р. відповідно до законодавства Федеративної Республіки Німеччини позивач змінив прізвище з «[PERSON] » на «[PERSON]» ( а .с. 7- 18 ) . [INFO] помер батько позивача [PERSON] ( а.с. 25 ) . [INFO] померла [PERSON] , яка являлась матір»ю [PERSON] та відповідно бабусею позивача . З матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON] вбачається , що після її смерті до П»ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори у встановлений законодавством 6-ти місячний термін із заявами про прийняття спадщини звернулись син померлої - відповідач [PERSON] та онук померлої - позивач [PERSON] . Постановою від 30.07.2015 р. державний нотаріус П"ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори відмовив позивачу та відповідачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно , що залишилось після смерті [PERSON] , посилаючись на наявність спору між спадкоємцями . Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 « Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження . Спадкування майна померлої [PERSON] здійснюється позивачем в порядку ст. 1266 ЦК України , а саме за правом представлення після смерті його батька [PERSON] З матеріалів справи вбачається , що [PERSON] до дня смерті належала на праві власності квартира [ADDRESS] . Заперечення відповідача проти позову є необґрунтованими , оскільки на час розгляду справи позивач не усунутий від права на спадкування за рішенням суду з підстав визначених діючим законодавством . Встановлені в судовому засіданні обставини та надані докази дають суду підстави для задоволення вимог позивача . Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 , 00 грн . На підставі викладеного ,

Outcome: approved