Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 14782,46 грн., з яких: 10630,16 грн. - заборгованість по заробітній платі; 4152,30 - середня заробітна плата за час затримки за період з 22.07.2014 року по 02.09.2014 рік. В обґрунтування позову зазначив, що працював у відповідача з 19.01.2004 року по 22.07.2014 року та був звільнений з посади токаря - полуавтоматчика 2-го розряду у зв'язку з скороченням чисельності та штатів працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення розрахунок з ним проведено не було. Станом на день звернення до суду з позовом відповідач не виплатив йому заробітну плату за березень - липень 2014 року, а також середню заробітну плату. В зв'язку з наведеними вище обставинами він просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в загальній сумі 14782,46 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності. Крім того, зазначив, що позовні вимоги в частині боргу із заробітної плати в розмірі 10630,16 грн. визнає в повному обсязі. Крім того, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку по момент остаточного розрахунку в сумі 4152, 30 грн. також визнає обґрунтованими. Останнє також свідчить про визнання відповідачем позову. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи визнання позову відповідачем, приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ПАТ «Автрамат» з 19.01.2004 р., працювала на посаді токаря - полуавтоматчика 2-го розряду та 22.07.2014 року була звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням чисельності та штатів працівників. Вказана обставина підтверджується даними трудової книжки серії [NUMBER], виданої 26.06.1998 року, та не спростовувалось відповідачем. Згідно ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Як вбачається з наданої відповідачем довідки № 643 від 16.09.2014 року, заборгованість ПАТ «Автрамат» по заробітній платі перед позивачем за період з березня 2014 року по липень 2014 року складає 10630,16 грн. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В абзаці першому п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Абзацом 2 пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Як вбачається з довідки № 644 від 16.09.2014 року, наданої відповідачем, середня заробітна плата для розрахунку виплат за затримку розрахунку при звільненні [PERSON] за травень-червень 2014 року становить 2560,59 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, враховуючи визнання позову відповідачем, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в загальному розмірі 14782,46 грн., які були визнані відповідачем, ґрунтуються на вимогах закону, в зв'язку з чим, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, задовольняє позов в повному обсязі. Оскільки позивачі у справах, що виникають з трудових відносин, звільнені від сплати судового збору відповідно до Закону України "Про судовий збір", суд на підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved