Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги мотивують тим, що 27 листопада 2017 померла їх мати [PERSON], яка до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою за адресою: [ADDRESS]. Після її смерті відкрилася спадщина на наступне майно: - земельну ділянку площею 3,354 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території [PERSON] сільської ради, яка належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ДП 004318, виданого на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації № 109-р від 03 квітня 2003 року; -квартиру за адресою: [ADDRESS], що належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 1994 року. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 11 лютого 2004 року секретарем Першотравневської сільської ради [PERSON] за реєстровим № 47, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось заповіла позивачам. У вересні 2018 року позивачі звернулися до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори із відповідними заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак 25 вересня 2018 року державний нотаріус Першої Нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON] своїми постановами № 2768/02-31 та № 2769/02-31 відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, зокрема у звязку з тим, що ними був пропущений встановлений законом строк для прийняття спадщини. Позивачі вважають, що пропустили строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки в них були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, та приймаючи до уваги те, що вони є спадкоємцями за заповітом, просили суд визначити їм додатковий строк два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] В судове засідання позивачі не зявилися, від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких зазначили що позовні підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с.59-65). Відповідач [PERSON] сільська рада з позовом ознайомлені, 12 лютого 2018 року від них надійшла заява в якій просили розглянути справу за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с.67). Враховуючи те, що відповідач в повному обсязі визнали позов [PERSON] та [PERSON] суд вважає доцільним за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, повно та всебічно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. При цьому, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Судом встановлено, що 27 листопада 2017 року померла [PERSON], яка доводиться матірю позивачам (а.с.32). Після її смерті відкрилася спадщина на наступне майно: - земельну ділянку площею 3,354 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території [PERSON] сільської ради, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ДП 004318, виданого на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації № 109-р від 03 квітня 2003 року (а.с.33); -квартиру за адресою: [ADDRESS], що належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 1994 року (а.с. 34). На випадок своє смерті [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений 11 лютого 2004 року секретарем Першотравневської сільської ради [PERSON] за реєстровим № 47, яким усе належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося та все те, що буде належати їй на час смерті, заповіла позивачам (а.с.48,52 на звороті). Спадкоємців, які б мали обовязку частку у спадщині [PERSON] відсутні. 25 вересня 2018 року позивачі звернулися до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори із відповідними заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.46-47). Однак 25 вересня 2018 року державний нотаріус Першої Нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON] своїми постановами № 2768/02-31 та № 2769/02-31 відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, зокрема у звязку з тим, що ними був пропущений встановлений законом строк для прийняття спадщини (а.с. 48). З матеріалів справи вбачається, що позивачі в строк передбачений ст. 1270 ЦК України не звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що в них були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" розяснив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно керуватися тим, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні питання щодо поважності пропуску позивачами строку, передбаченому ст. 1270 ЦК України, суд приймає до уваги ті обставини, що вони не мали правовстановлюючих документів для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, суд \~вважає, що \~дані \~обставини, \~повязані \~з обєктивними \~та істотними труднощами для спадкоємців [PERSON] та [PERSON] для подання такої заяви, тому суд визнає поважними причини пропуску ними строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] та вважає доцільним надати їм додатковий строк два місця для прийняття спадщини, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Outcome: approved