Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, посилаючись не те, що 17 грудня 2014 року між ним [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку №28, розташованого по вул.І.Кудрі, в с.Питомник, Чаплинського району, Херсонської області. Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу він набув право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул.І.Кудрі, 28, в с.Питомник, Чаплинського району, Херсонської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ЕЕН 256958 від 17.12.2014 року та копією договору купівлі-продажу НАК 442452 від 17.12.2014 року, який посвідчено приватним нотаріусом Чаплинського районного нотаріального округу. Фактично звільнивши одразу житло, продавці та відповідачі по справі виїхали на постійне місце проживання до іншого місця, при цьому з реєстраційного обліку частина з них знялася за домовленістю між ними відразу ж після укладення договору купівлі-продажу, а інша частина з відповідного реєстраційного обліку у вказаному домоволодінні не знялися у добровільному порядку, та продовжують бути зареєстрованими в належному йому будинку, чим порушуються його право вланості на вказаний будинок, а саме створюють перешкоди щодо отримання субсидії, оскільки наявна кількість осіб, що зареєстровані у його будинку враховується при обчисленні сукупного доходу осіб, що в ньому проживають. При цьому в добровільному порядку вирішити дане питання на даний час можливості немає, так як відповідача на території с.Питомник фактично не проживають та їх місце проживання йому невідоме. Просить суд визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням в житловому будинку, розташованого за адресою: вул.І.Кудрі, 28, в с.Питомник, Чаплинського району, Херсонської області. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився подав до суду письмову заяву в якій просив суд розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.. Суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії договору-купівлі продажу житлового будинку від 17.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Чаплинського районного нотаріального округу [PERSON], продавці [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали у власність покупця [PERSON] належний продавцю житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вул.І.Кудрі, 28, с.Питомник, Чаплинського району, Херсонської області. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.12.2014 року власником житлового будинку, що розташований за адресою: вул.І.Кудрі, 28, с.Питомник, Чаплинського району, Херсонської області, у відповідності до договору купівлі-продажу від 17.12.2016 року є [PERSON] З копії домової книги для реєстрації громадян, проживаючих за адресою: [INFO] слідує, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстровані за адресою: [INFO]. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а відповідачка надала суду відповідні докази щодо її правомірного заселення в спірне жиле приміщення. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. В судовому засіданні встановлено, що право користування спірним жилим будинком у [PERSON] та членів його сім'ї: [PERSON], [PERSON] було похідним від права власності на житловий будинок [PERSON], останній як власник спірного будинку, у відповідності до ст. 150 Ж України, мав право користуватися ним для особистого проживання і проживання членів сім'ї. Розпорядившись нерухомим майном (продавши будинок позивачу), відповідач по справі [PERSON] перестав бути власниками спірного нерухомого майна, а отже втратив право користування зазначеним жилим приміщенням, в зв'язку з чим, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved