Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

позивач звернулась з позовом в суд до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», за участі третіх осіб - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], у якому просила визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на нерухоме майно квартиру за адресою: м.Львів, вул. Бандери 59/2, скасувати відповідний запис про право власності №16925503 від 11.04.2016р., та поновити відомості в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про зазначений обєкти нерухомого майна, що передували скасованим записам. В обґрунтування позову покликається на те, що оскаржуваним рішенням нотаріуса на підставі іпотечного договору від 15.12.2006р., укладеного між ПАТ «УкрСиббанк», [PERSON], [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] (на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] від 14.12.2006р. за №2874) та [PERSON], право вимоги за яким відступлено ТОВ «Кей-Колект», задоволено вимоги іпотекодержателя шляхом державної реєстрації за відповідачем права власності на спірну квартиру. Позивач зазначила, що спірна квартира є предметом іпотеки , якою забезпечено виконання кредитних зобовязань в іноземній валюті, відповідає вимогам ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому право власності за відповідачем зареєстровано нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства. Просить позов задоволити. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримує повністю, у разі ухвалення заочного рішення, проти такого не заперечую, просить такий позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, однак суд вважає, що клопотання про відкладення слухання справи не містять поважності причин неявки в судове засідання, безпричинне та спрямоване на затягування судового процесу, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Треті особи у судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що 15 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (в послідуючому змінено назву на ПАТ «УкрСиббанк») і [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11096020000 (надалі кредитний договір), відповідно до умов п. 1.1. якого банк зобовязався надати позичальнику, а позичальник [PERSON] зобовязалась прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 33 000 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 166 650 грн. за курсом НБУ на день укладення цього договору. Відповідно до умов п. п. 1.2.1., 1.2.2. договору надання кредиту здійснюється у наступний термін: з 15 грудня 2006 року по 15 грудня 2016 року. Позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 15 грудня 2016 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору на підставі будь-якого з п. п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2. договору. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань на кредитним договором 15.12.2006р. між ПАТ «УкрСиббанк», [PERSON], [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] (на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] від 14.12.2006р. за №2874) та [PERSON] було укладено іпотечний договір. Відповідно до зазначеного договору, [PERSON] (іпотекодавець) та [PERSON]О.(яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON]П.), та [PERSON] (іпотекодавці - майнові поручителі), передали в іпотеку однокімнатну квартиру загальною площею 37,9 кв.м. за адресою: м.Львів, вул.Бандери 59/2. Предмет іпотеки є власністю іпотекодавця та іпотекодавців - майнових поручителів на підставі свідоцтва №220940 про право власності на квартиру, виданого Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради 10.02.2004, згідно розпорядження №134. 11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу № 4, відповідно до умов п. 1.1. якого за цим договором клієнт зобовязався передати у власність фактору, а фактор-прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до умов п. 1.2. договору обсяг (сума) прав вимоги станом на дату укладення цього договору визначений у додатку 1 до цього договору. 11 червня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» відповідно до укладеного договору факторингу № 4 право вимоги кредитної заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] за договором № 11096020000 від 15 грудня 2006 року відступлені ТОВ «Кей-Колект». На виконання договору факторингу № 4 складено акт приймання-передачі прав вимог від 11 червня 2012 року, і таким чином, у зобовязанні за даним договором змінився кредитор. Оскільки [PERSON] не повертала вчасно позичені кошти, це призвело до заборгованості за вказаним кредитним договором. Заочним рішенням Києво-Святошинського районну суду Київської області від 17.04.2014 року по справі №369/12612/13-ц, залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20.08.2014р., було стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Кей-Колект» за Договором про надання споживчого кредиту № 11096020000 від 15 грудня 2006 року загальну заборгованість в сумі 34235,72 доларів США, що еквівалентно 272\~951,12 грн., що складається із: суми заборгованості за кредитом - 24 160,43 доларів США, що еквівалентно 192\~623,86 грн., заборгованості по нарахованих відсотках в сумі 4 518,59 доларів США, що еквівалентно 36\~025, 36 грн., 3811,79 доларів США, що еквівалентно 30\~390,26 грн.- пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 1 744,91 доларів США, що еквівалентно 13\~911,64 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2\~729,51 грн. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що 11.04.2016р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було оформлено право власності ТОВ «Кей-Колект» (запис про право власності №16925503) на нерухоме майно: квартиру за адресою: м.Львів, вул.Бандери 59/2, загальною площею 37,9 кв.м., на підставі іпотечного договору від 15.12.2006р. Частиною першою статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.3. ст.10 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Статтею 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Згідно з частиною другою цієї статті передбачено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч.4 ст. 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно частини першої статті 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого\~частиною третьою\~статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. Згідно частини другої статті 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Зміст процитованих правових норм вказує, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації. Таким чином, в межах спірних правовідносин необхідно встановити наявність підстав для проведення державної реєстрації прав та внесення запису про державну реєстрацію права власності на спірний обєкт нерухомого майна за ТОВ Кей-Колект. Відповідно до статті 1 Закону України Про іпотеку іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою статті 3 Закону України Про іпотеку іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 3\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно положень статті 36 цього Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 2.1.2. іпотечного договору у разі порушення іпотекодавцем чи іпотекодавцями-майновими поручителями обовязків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором, а у разі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 1 Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. Тому, установлений Законом України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, тому є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. При цьому, положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі N 51404742. Таким чином, положеннями Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від субєкта, який здійснює таке стягнення), що фактично і було зроблено за результатами прийняття оскаржуваного у даній справі рішення. Судом встановлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, про що, зокрема, підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а загальна площа не перевищує 140 кв. метрів. При цьому, під час судового розгляду справи представником відповідача, не надано суду доказів проведення перевірки щодо відповідності вказаного обєкта нерухомого майна наведеним положенням Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Статтею 26 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 124 Конституції України передбачає, що до юрисдикції судів віднесено всі правові відносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно із ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, припинення правовідношення. Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31889864 від 17.10.2016р. 14:01:57 приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON], яким проведено державну реєстрацію права власності на однокімнатну квартиру за адресою: м.Львів, вул.Бандери 59/2 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», скасування реєстраційного запису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] про право власності №16925503 від 11.04.2016р. на однокімнатну квартиру за адресою: м.Львів, вул.Бандери 59/2 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», поновлення відомостей в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про обєкти нерухомого майна однокімнатну квартиру за адресою: м.Львів, вул.Бандери 59/2, що передували скасованим записам є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 640 гривень судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви.

Outcome: approved