Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 15 жовтня 2013 року між ТОВ "Порше Лізинг Україна" та позивачем було укладено договір про фінансовий лізинг №00008751, відповідно до умов якого відповідач зобов'язувався передати у розпорядження [PERSON] об'єкт лізингу - транспортний засіб марки VW Passat B7 2.0 ITDI, 2013 року виробництва, шасі № WVWZZZ3CZEP007756, двигун CFFH80951, а позивач сплатити 44 000,00 доларів США. Позивач стверджує, що він свої зобов'язання виконав в повному обсязі, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Київської області від 26 травня 2016 року, однак відповідач відмовляється вчиняти будь-які дії, передбачені п. 4.2 умов вищезазначеного договору спрямовані на передачу права власності на об'єкт лізингу позивачеві. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на порушення прав позивача, як споживача. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що через неналежне виконання позивачем взятих на себе зобов'янь відповідач відмовився від договору про фінансовий лізинг, а тому відповідно у нього не має обов'язку передати у власність позивачу об'єкт лізингу. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності. Суд, вислухавши думку та пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 15 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем по справі було укладено договір про фінансовий лізинг № 00008751, відповідно до умов якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» зобовязався передати йому у розпорядження, обєкт лізингу, а саме, транспортний засіб марки VW Passat B7 2.0 ITDI, 2013 року виробництва, шасі № WVWZZZ3CZEP007756, двигун CFFH80951, а лізингоодержувач зобовязався прийняти обєкт лізингу і сплатити суму покриття витрат та виплатити лізингові платежі, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 35\~200 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 8\~800 доларів США. Згідно договору вартість обєкту лізингу становить 360\~404, 00 грн., яка еквівалентна на час укладання договору 44\~000,00 доларів США. Таким чином, між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу, предметом якого є автомобіль, що придбався для задоволення власних побутових потреб позивача. За таких обставин, позивач є споживачем і до правовідносин, що виникли між сторонами повинно застосовуватись законодавство про захист прав споживачів. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 26.05.2016 року в цивільній справі № 362/7003/15-ц за позовом ТОВ «Порше Лізінг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та збитків, встановлено що зобовязання за договором лізингу № 00008751 виконано позивачем в повному обсязі, залишкова вартість об'єкту лізингу становить 0,00 доларів США. У відповідності до пункту 4.2 Договору про фінансовий лізинг № 00008751 право власності на предмет лізингу переходить до Лізингоодержувача, після повного виконання умов Договору. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з тлумаченнями Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа) котрий придбає, замовляє, використовую або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємства. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про фінансовий лізинг», Лізингоодержувачу забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника. Лізингоодержувач має право вимагати, у тому числі й від лізингодавця, усунення будь яких порушень його прав на предмет лізингу. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено виконання зобовязання належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно абзацу 2 ч. 2 ст. 806 ЦК України, до відносин повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд на підставі всіх зібраних доказів та з урахуванням обставин про повне виконання позивачем умов договору в частині повної грошової виплати обєкта лізингу, вважає, що у відповідності до пункту 4.2 Договору про фінансовий лізинг № 00008751 до позивача має перейти право власності на об'єкт лізингу - транспортний засіб марки VW Passat B7 2.0 ITDI, 2013 року виробництва, шасі № WVWZZZ3CZEP007756, двигун CFFH80951, державний номер [NUMBER], а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved