Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 13 березня 2009 року по 29 липня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем Від спільного подружнього життя у них народилась донька [PERSON] [INFO] . На підставі рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 28 жовтня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання доньки [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що на момент присудження аліментів відповідач офіційно працював у ПАТ «Західна промислова група». На даний час офіційно ніде не працю, а обходиться тимчасовими заробітками, визначена сума аліментів на утримання дитини є недостатньою, оскільки зросли витрати на її утримання, тому просить змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] з 1/3 частини на тверду грошову суму в розмірі 1500 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання чинності рішенням суду до досягнення дитиною повноліття. В підготовче судове засідання позивач не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заяава про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю та не зпаперечує щодо зміни способу стягнення аліментів на тверду грошову суму у розмірі 1500 грн. Згідно ч. 1 ст. 223 Цивільно-процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Випадки відкладення розгляду справи відсутні. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи та проведенням розгляду справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. В підготовчому судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від спільного проживання у них народилася дочка [PERSON] [INFO] та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] стверджується, що сторони є її батьками (а.с.5). Судом встановлено, що на підставі рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 28 жовтня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання доньки [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) починаючи з 01 жовтня 2013 року і до досягнення нею повноліття. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист (а.с.6). У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому суд приймає визнання позову відповідачем у даній справі. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 4 ст. 200 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідач звільнився з попереднього місця роботи ПАТ «Західна промислова група» та на даний час офіційно не працевлаштований, однак отримує дохід від тимчасових заробітків. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 1ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначених за рішенням суду, може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-143цс13 за заявою про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При визначенні розміру стягуваних аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» для дітей віком від 6 до 18 років - 2027 грн., а також з того, що відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі статтями 18,27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чип приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Судом враховується той факт, що батьки несуть рівну відповідальність щодо належного виховання та розвитку дитини. Відповідач на день ухвалення рішення про стягнення із нього аліментів працював та мав стабільний, регулярний дохід. Відомості про те, що відповідач офіційно працевлаштований у матеріалах справи відсутні. Із тверджень позивача викладених у позовній заяві слідує, що відповідач на даний час не працює, його доходи є мінливими та нерегулярними, що у відповідності до вимог ст. 184 СК України є підставою для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Суд також враховує задовільний стан здоров`я дитини на утримання якої присуджуються аліменти та її вік, наявність права вибору способу стягнення аліментів відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України у того з батьків, разом з яким проживає дитина, законодавчі зміни у визначенні мінімального розміру аліментів. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що слід змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, тобто змінити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 28 жовтня 2013 року з відповідача, з 1/3 частки його заробітку (доходу) на аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, що на думку суду, буде необхідним і достатнім для матеріального забезпечення дитини. Крім того, при визначенні початку строку стягнення аліментів, слід врахувати, що згідно роз`яснень, даних у п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved