Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], Корделівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про відновлення межі та визнання протиправним і скасування рішення Корделівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.08.1997 року Корделівська сільська рада Калинівського району Вінницької області на пленарному засіданні 12 сесії 22 скликання прийняла рішення про передачу безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,31 га, в тому числі: 0,25 га - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель; 0,06 га - для ведення особистого підсобного господарства в [ADDRESS]. Технічна документація на дану земельну ділянку не виготовлялась. На даний час виникла необхідність у виготовленні технічної документації на вказану земельну ділянку. Згідно із архівним витягом від 02 квітня 2015 року, виданим архівним відділом Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області, збори уповноважених колгоспу «Україна» с. Комунарівка, відповідно до протоколу № 2 від 07.04.1980 року, вирішили зробити зміни в шнуровій книзі колгоспу в такому порядку: по Корделівці (переписати номера колгоспника) 3. [PERSON] - 0,37 га. Він користувався земельною ділянкою розміром - 0,37 га, як визначили збори уповноважених колгоспників, а згідно рішення Корделівської сільської ради розмір, виділеної йому земельної ділянки становить 0,31 га. Відповідно до замірів фактичний розмір земельної ділянки, який використовується ним становить 0,35 га. Вважає, що така ситуація склалась внаслідок того, що сусідній землекористувач [PERSON] заходить на межі його земельної ділянки. З метою вирішення досудового врегулювання спору він звернувся до Корделівської сільської ради, як органу, який наділений повноваженням розглядати земельні спори. В зв'язку з тим, що Корделівська сільська рада не об'єктивно та упереджено підійшла до вирішення конфліктної ситуації навколо його земельної ділянки та [PERSON] він вимушений звертатись в суд з даним позовом. 27.03.2017 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення позовним вимог, згідно якої просить: визнати недійсним запис в погосподарській книзі №5 за 1980-1982 роки, відносно розміру земельної ділянки 0,31 га.; визнати недійсним рішення Корделівської сільської ради від 15.08.1997 року; зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні позивачем земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] у розмірі 0,37 га. Уточнююча позовна заява мотивована тим, що 21 травня 1997 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктом 34 частини першої статті 26 якого встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Цей Закон набув чинності 12 червня 1997 року. Отже, з 12 червня 1997 року питання про безоплатну передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок мало вирішуватися виключно на пленарних засіданнях. З огляду на зазначене встановити без огляду оригіналу Рішення від 15.08.1997 року на відповідність його вимогам нормативних актів, рівно як неправомірність дій посадових осіб, які його приймали, не вбачається можливим. В свою чергу згідно статті 40 Земельного кодексу Української PCP від 08.07.1970 (в редакції, яка діяла на момент виділення земельної ділянки [PERSON]) вилучення ділянок із земель, які є у користуванні колгоспів, може провадитися тільки за згодою загальних зборів членів колгоспів або зборів уповноважених, а з земель, які є в користуванні радгоспів, інших державних, кооперативних, громадських підприємств, організацій, установ союзного або республіканського підпорядкування, - за погодженням із землекористувачами та з відповідними міністерствами, державними комітетами і відомствами Союзу PCP, Української PCP або іншої союзної республіки. Статтею 58 цього Кодексу передбачено, що присадибні землі колгоспів використовуються для надання присадибних земельних ділянок колгоспним дворам, а також сім'ям робітників і службовців та інших громадян, які проживають на території колгоспу. З огляду на викладене, [PERSON] надав, як доказ, до суду, рішення загальних зборів членів колгоспу про виділення йому земельної ділянки у розмірі 0,37 га, так як починаючи з 1980 року працював в цьому колгоспі. А також архівну довідку по нарахуванню йому заробітної плати в колгоспі «Україна» с.Комунарівка. В той же час, [PERSON] надала, як доказ, до суду рішення загальних зборів членів колгоспу «Україна» про виділення земельної ділянки [PERSON] -0,31 га, незважаючи на те, що вона ніколи не працювала в колгоспі, але було записано її, як такою, що працювала в колгоспі «Україна» с.Комунарівка. В свою чергу довколишні присадибні ділянки [PERSON] та сусідів належали колгоспу «Україна» с. Комунарівка, відповідно до діючого на той час законодавства, присадибні ділянки законно наділялися лише тим, хто там працював. Між тим будинок був куплений [PERSON] у 1974 році, а проживала вона в іншій місцевості. Крім того, відповідно до статті 20 Земельного кодексу Української PCP від 08.07.1970 року право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів. Згідно відомостей з земельної-кадастрової книги колгоспу «Україна» с. Комунарівка від 01.06.1987 року за [PERSON] закріплено 0,37 га загальної площі присадибної ділянки. Як слідує з витягу погосподарської книги Корделівської сільської ради народних депутатів за 1977-1979 роки в [PERSON] знаходиться 0,37 га землі в особистому користуванні. Проте з витягу погосподарської книги Корделівської сільської ради народних депутатів за 1980-1982 роки вже записано 0, 31 га землі. Відповідно до діючого порядку ведення записів в погосподарських книгах, встановленим наказами ЦСУ СРСР від 7 квітня 1972 року № 421, від 5 січня 1979 року № 10, постановами Держкомстату СРСР від 5 грудня 1989 року № 219, від 25 травня 1990 року № 69 «Про затвердження вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів», було передбачено, що в погосподарській книзі, в розділі («Земля, що знаходиться в особистому користуванні господарства», по кожному господарству записується вся земельна площа, надана господарству в установленому порядку під присадибну ділянку, службовий наділ, а також надана селянським господарствам. Дані про надані землі для ведення особистого підсобного господарства колгоспникам, робітникам і службовцям, а також службових наділах громадян виписуються з відповідного розділу земельно-кадастрових книг. При цьому згідно зі змістом цих Вказівок суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно [PERSON], пропрацювавши в колгоспі «Україна» с. Комунарівка належав до відповідної групи осіб. Тому внесений запис в погосподарській книзі за 1980-1983 р.р. був здійснений з істотними порушеннями вимог чинного на час дії того законодавства та став підставою до ухвалення Корделівською сільською радою протиправного рішення 15.08.1997 року. Крім цього, при реєстрації особистого підсобного господарства в погосподарській книзі вказується особовий рахунок господарства і адреса. Водночас особовий рахунок господарства по [ADDRESS] незаконно і необгрунтовано змінювався. Сформована в Корделівській сільській раді практика зміни особового рахунку одного і того ж господарства не має під собою законних підстав. Таких підстав не може бути, якщо земельна ділянка залишається тією ж самою, вона не була поділена, або виділена з одного особистого підсобного господарства до іншого; відповідно домоволодіння залишається на земельній ділянці також незмінним; будинок не реконструйований, не знесений, капітальний ремонт не проводився. Однак, на час ведення Корделівською сільською радою народних депутатів погосподарської книги за 1980-1982 р.р., при відсутності підстав для зміни особового рахунку господарства по [ADDRESS], особовий рахунок змінився, а також були змінені дані у розділі «Земля, що знаходиться в користуванні господарства» з 0,37 на 0,31 га. При цьому, при закладенні погосподарської книги за 1980-1982 р.р. та при внесенні до неї відповідних записів, [PERSON], як голову окремого господарства ніхто не опитував, записи внесені без його відома. Згідно із частиною першою статті 22 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII (чинний на момент ухвалення оскаржуваного рішення Корделівської сільської ради від 15.08.1997) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені статтею 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XI. Проте дію статті 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінетом Міністрів України від 26.12.1992 № 15-92. Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Згідно пункту 3 Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15.02.1993 N 10 (чинного на момент ухвалення оскаржуваного рішення Корделівської сільської ради від 15.08.1997), передача у приватну власність земельних ділянок, що були раніше надані громадянам, провадиться відповідними Радами народних депутатів за місцем розташування цих ділянок. Зазначені земельні ділянки передаються безплатно у приватну власність на підставі матеріалів, що підтверджують їх розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян. Водночас Корделівською сільською радою не дотримано вимог вищезгаданих нормативних актів, оскільки для Корделівської сільської ради підставою надання земельної ділянки [PERSON] були сфальсифіковані відомості, що зазначалася в погосподарських книгах, починаючи з 1980 року, а не відомості, що були закріплені в земельно-кадастровій документації. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала. Представник позивача [PERSON] уточнюючу позовну заяву підтримала. Суду пояснила, що згідно відомостей з земельної-кадастрової книги колгоспу «Україна» с. Комунарівка від 01.06.1987 року за [PERSON] закріплено 0,37 га загальної площі присадибної ділянки. Як слідує з витягу погосподарської книги Корделівської сільської ради народних депутатів за 1977-1979 роки в [PERSON] знаходиться 0,37 га землі в особистому користуванні. Проте у витязі з погосподарської книги Корделівської сільської ради народних депутатів за 1980-1982 роки вже записано 0, 31 га землі. Вважає недійсним запис в по господарській книзі №5 за 1980-1982 роки відповідно до діючого порядку ведення записів в погосподарських книгах. Рішення Корделівської сільської ради від 15.08.1997 року також вважає недійсним. Оскільки останнє приймалось не на пленарному засіданні. Крім того, зазначила, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки Законом України від 20.12.2011 року №4176-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» виключено п. 4 частини першої статті 268 ЦК України, при цьому у п.5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону зазначено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутись до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади АРК або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, оскільки до набрання чинності цим Законом на спірні правовідносини не поширювалась позовна давність, а після набрання чинності особі надано право звернутись до суду з таким позовом протягом трьох років. Тому, враховуючи, що цей законом набрав чинності 15.01.2012 року, відповідно звернувшись до суду з позовом у 2015 році [PERSON] не порушив строки позовної давності. Представники відповідачки [PERSON]- адвокат Шимотюк О.В. та [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову [PERSON], з мотивів, наведених у запереченні. Сільський голова Корделівської сільської ради Калинівського району Вінницької області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, мотивуючи їх безпідставністю. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу та свідка [PERSON], суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу будинку від 25.04.1974 року, зареєстрованого в реєстрі за №5 встановлено, що [PERSON] купила у [PERSON] житловий будинок в с. Корделівка (а.с.38). В Архівному витязі за №01-2-190 від 03.07.2015 року, зазначено, що згідно з протоколом №3 загальних зборів колгоспу «Україна» с. Комунарівка від 1974 року, слухали голову колгоспу [PERSON] про зміни в шнуровій книзі за 1974 рік, вирішили зробити зміни в шнуровій книзі колгоспу за 1974 рік згідно слідуючих заяв: Корделівка - колгоспники: 10.[PERSON] - 0,31га(а.с. 43). Відповідно до рішення №557 26 сесії 6 скликання Корделівської сільської ради від 19.12.2014 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки», сільська рада вирішила надати дозвіл [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,15га в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.36). Відповідно до копій витягів з погосподарських книг Корделівської сільської ради, наявних в матеріалах справи, встановлені площі земельної ділянки, що рахувалися за [PERSON] в різний часовий період, (а.с.47-51). В довідці, виданій виконавчим комітетом Корделівської сільської ради за №439 від 10.02.2015 року вказано, що згідно погосподарських книг сільської ради станом на 1974 рік в домогосподарстві [PERSON] по [ADDRESS] рахувалася присадибна земельна ділянка площею 0,37га.; в господарстві [PERSON] по [ADDRESS] - не рахувалося. Станом на 1981 рік (після смерті [PERSON]) в домогосподарстві [PERSON] по [ADDRESS] - 0,31га (а.с.7). В Архівному витязі за №214 від 02.04.2015 року, зазначено, що згідно з протоколом №2 зборів уповноважених колгоспу «Україна» с. Комунарівка від 07.04.1980 року, слухали про внесення змін в шнурову книгу колгоспу в 1980 році, вирішили зробити зміни в шнуровій книзі колгоспу в такому порядку: по Корделівці (переписати номера колгоспники) [PERSON] - 0,37га. (а.с.6). Відповідно до витягу з рішення 12 сесії 22 скликання Корделівської сільської ради від 15.08.1997 року «Про передачу землі громадянам в приватну власність», сільська рада вирішила передати згідно наданої заяви безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,25га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель; 0,06га для ведення особистого підсобного господарства в [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до копії витягу з погосподарської книги Корделівської сільської ради (а.с.53), встановлена площа земельної ділянки, що рахувалася за [PERSON] в різний часовий період, а саме:1980 рік на 1 січня, 1 червня всього землі 0,31 га; 1981 рік на 1 січня, 1 червня всього землі 0,31 га; на 1982 рік на 1 січня, 1 червня всього землі 0,31 га. Згідно копії з земельно-шнурової книги (а.с.139), встановлено, що за [PERSON] (№п.п. 125) рахується земельна ділянка загальною площею 0,15га, в тому числі 0,14 га ріллі та 0,01га під забудовою. Згідно копії з земельно-шнурової книги (а.с.138), встановлено, що за [PERSON] (№п.п.236) рахується земельна ділянка загальною площею 0,37га., в тому числі 0,34 га ріллі; 0,01га під забудовою та 0,02 га під садами. У відповідності до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналогічна норма права закріплена і в ст.3 ЦПК України. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша ст.20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України). Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст.319 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.373 ЦК України, право власності на землю набувається і здійснюється відповідно до закону, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Статтями 106, 107 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. У відповідності до положення частини 2 статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Одним із способів захисту права власника земельної ділянки є усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю. Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення буд-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації (ст. 107 Земельного кодексу України). Так, на земельні ділянки, що розташовані по [ADDRESS] та [ADDRESS] виготовлені документації із землеустрою, але право власності, в розумінні ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, на земельні ділянки не зареєстровано в реєстрі речових прав. Документами, що підтверджують площі та розташування вищевказних земельних ділянок являються вище зазначені рішення Корделівської сільської ради, записи в земельно-шнуровій та погосподарській книгах, однак в них відсутні відомості про зовнішні розміри та конфігурацію земельних ділянок [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а у відповідності до ч.2 ст.57 цього Кодексу ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що під час обстеження земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] було встановлено, що площі земельних ділянок обох землекористувачів є більшими на 0,04 га за площі, які рахуються в облікових документах у Корделівській сільській сільській раді. Проте, [PERSON] було самовільно встановлено огорожу у вигляді металевої сітки по земельній ділянці [PERSON] з боку суміжного землекористувача [PERSON] на відстань 2 м від межі, яка є у плані. [PERSON] було вказано забрати огорожу з земельної ділянки [PERSON] та звернутись в Корделівську сільську раду для затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки загальною площею 0,3508 га, розробленої ФОП [PERSON]. На його думку порушень меж земельних ділянок не має ні з однієї сторони, ні з іншої. У [PERSON] земельна ділянка стала ширшою на 4 сотки за рахунок бокового сусіда, однак лінія межі не зміщалась. Згідно висновку експерта ВВ КНДІСЕ №1440/16-21 від 07.10.2016 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, яку було проведено на підставі ухвали суду від 21.04.2016 року, проведеної на підставі наявних матеріалів цивільної справи, результатів кадастрової зйомки земельних ділянок розробленої геодезистами ДП «Поділлягеодезкартографія» по визначенню координат крайніх поворотних точок меж земельних ділянок, беручи до уваги результати проведеного натурного обстеження об'єктів дослідження встановлено, що не має накладення фактичних меж земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS] між собою, що належать [PERSON] та [PERSON], що графічно відображено на план-схемі в додатку 3 до висновку (див. дослідну частину висновку). Не представляється за можливе встановити чи є накладення фактичних меж земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS], що належать [PERSON] та [PERSON], відповідно до меж визначених правовстановлюючими документами на земельні ділянки. Крім того, встановлено, що фактична площа земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], якою користується [PERSON], не відповідає площі земельної ділянки зазначеній в земельно-шнуровій книзі - 0,37га., а саме: становить площу меншу на 0,0201га; фактична площа земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], якою користується [PERSON], не відповідає площі земельної ділянки зазначеній в земельно-шнуровій книзі-0,15 га, а саме: становить площу більшу на 0,0390 га. В зв'язку з відсутністю в сторін по справі правовстановлюючих документів на земельні ділянки та відсутністю зовнішніх розмірів по периметру та конфігурації земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], а саме: в рішеннях Корделівської сільської ради, копіях з земельно-шнурової та погосподарської книг, не представляється за можливе встановити чи є накладення фактичних меж земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS], що належать [PERSON] та [PERSON] відповідно до меж визначених правовстановлюючими документами на земельні ділянки. Викопіювання з плану села Корделівка Калинівського району Вінницької області станом на 1960 рік, з зазначенням земельної ділянки [PERSON] площею 0,31га, розташованої по [ADDRESS] та [PERSON] площею 0,15га, розташованої по [ADDRESS]. Однак викопіювання не містить зовнішніх розмірів по периметру земельних ділянок, виготовлене без прив'язки до Державної системи координат 1963 року, але зазначене в масштабі 1:2000. Отже, враховуючи, що у [PERSON] та [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки та в зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж земельних ділянок у відповідності до вимог ст.107 ЗК України, встановлення меж здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. За вказаних обставин вимога позивача щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою є безпідставною. Позовну вимогу [PERSON] щодо визнання недійсним запису в по господарській книзі №5 за 1980-1982 роки відносно розміру земельної ділянки 0,31 га, суд також вважає безпідставною з огляду на наступне. Так, згідно записів погосподарських книг за [PERSON] рахувалася земельна ділянка площею 0,31 га (з 1974 по 1980 рік). З 1981 року по 1983 рік - рахується земельна ділянка 0,17 га. Так як [PERSON] за станом здоров»я вийшла з членів колгоспу, тому її земельну ділянку було зменшено, а з 1984 року - до 0,15 га. Тобто, частину земельної ділянки зліва було передано в користування [PERSON] та [PERSON] За [PERSON] рахувалась земельна ділянка до 1995 року - 0,15 га, з 1995 року - 0,21 га, в даний час згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку - 0,19 га. За [PERSON] рахувалась земельна ділянка до 1995 року - 0,15 га, з 1995 року - 0,22 га, в даний час згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку -0,2376 га. Тобто, вказані особи мають правовстановлюючі документи на свої земельні ділянки та претензій до [PERSON] не мають. Фактична площа земельної ділянки [PERSON] становить 0,19 га. Таким чином, фактичні площі вищевказаних земельних ділянок дещо не співпадають з записами в погосподарських книгах за рахунок відсутності на той час точних приладів для замірів. Тому слід зауважити, що точних площ земельних ділянок згідно погосподарських книг не має жоден з вказаних осіб, в тому числі і [PERSON] Але це не свідчить про те, що остання захопила земельну ділянку Позивача [PERSON]. Межа земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] відповідає картографічним матеріалам 1960 року. Це підтверджується у відповіді Корделівської сільської ради від 02.04.2015 р. на заяву [PERSON] та Актом обстеження земельної ділянки від 03.04.2015 р. Як зазначалось вище, згідно Висновку судової земельно-технічної експертизи встановлено, що «немає накладення фактичних меж земельних ділянок» [PERSON] та [PERSON] Суд вважає, що запис в по господарській книзі №5 за 1980-1982 роки відносно розміру земельної ділянки 0,31 га зроблений помилково, з огляду на наступне. Так, до 1963 року земельна ділянка [PERSON] разом із сусідньою земельною ділянкою [PERSON] була єдиною земельною ділянкою розміром 0,61 га, якою користувались спільні їх родичі [PERSON]. В 1963 році з цієї земельної ділянки було виділено 0,30 га в користування [PERSON] Земельна ділянка, що залишилася, розміром 0,31 га перейшла в користування [PERSON] Але при оформленні цієї земельної ділянки на [PERSON] помилково було записано 0,37 га. Фактично ж [PERSON] користується земельною ділянкою розміром 0,35 га, так як заміри в той час проводилися неточно. За вказаних обставин твердження [PERSON] про захоплення [PERSON] частини його земельної ділянки є надуманими, а позовна вимога щодо визнання недійсним запису в по господарській книзі №5 за 1980-1982 роки відносно розміру земельної ділянки 0,31 га безпідставною. Виходячи з аналізу зібраних у справі доказів, з урахування меж заявлених позовних вимог позивачем та обраного ним способу судового захисту, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Так, у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом судової справи, а у відповідності до ч.3 цієї ж статті до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Частинами 1, 2 статті 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. За змістом статті 84 ЦПК України, склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно- правовим актом. Так, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу врегульовано Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», у відповідності до якого розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні (стаття 1). Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Наданий представником відповідачки розрахунок витрат на правову допомогу узгоджується із вимогами, встановлених статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Тому, враховуючи обставини справи та прийняте судом рішення, суд приходить до висновку про залишення за позивачем витрат по сплаті судового збору та стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 4242,40 грн. витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved