Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 18.02.1995 уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Шевченківським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Львова, актовий запис за № 58. Спільних дітей у шлюбі у них не було. Вказує, що з відповідачем не проживає з 1996 року, оскільки сімейне життя між ними не склалось, кожен із них мали діаметрально протилежні погляди на шлюб та життя. Відповідач на той момент проживав у м. Львові, я а вона проживала у м. Дрогобич. На протязі 1995 року вони приїжджали один до одного, але згодом перестали спілкуватись остаточно. Їх шлюб має суто формальний характер, а тому просить його розірвати. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач подала клопотання про слухання справи у її відсутності та підтримання позову. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлена про слухання справи по останньому відомому місцю проживання, про що свідчить оголошення у газеті „Львівська пошта". За таких обставин суд визнав неявку відповідача не поважною, провівши розгляд справи у його відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] 18.02.1995 уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований Шевченківським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Львова, актовий запис за № 58 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]) Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 № 11 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Позивач скористався даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач, будучи належним чином повідомлений не надав суду заперечення щодо позову. За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати, після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити без змін. Враховуючи наведене,

Outcome: approved