Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь різницю компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з січня 2008 року по серпень 2018 року станом на березень 2021 року та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з січня 2008 року по серпень 2018 року станом на листопад 2019 року, в сумі 52\~995, 98 грн. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що вона працювала на посаді начальника юридичного відділу Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» та 06.08.2018 року була звільнена за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП. Постановою Львівського апеляційного суду від 22.02.2021 року в справі 462/7918/19 з відповідача стягнуто 241\~004 грн. 41 коп. не нарахованої та не виплаченої заробітної плати за період з січня 2008 року по серпень 2018 року та 177\~260 грн. 77 коп. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів. Відповідно до вказаної Постанови компенсація втрати частини заробітної плати стягнута станом на листопад 2019 року. Стверджує, що їй належить компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати станом на день здійснення з нею розрахунку, тобто на березень 2020 року, оскільки заробітна плата була отримана нею 26.03.2021 року. Вказує, що їй не була нарахована і не була виплачена компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати станом на березень 2021 року, адже не були враховані індекси інфляції за період з грудня 2019 року по березень 2021 року. В зв`язку з тим, що компенсація за період з січня 2008 року по серпень 2018 року станом на листопад 2019 року їй була виплачена, а компенсація за період з січня 2008 року по серпень 2018 року станом на березень 2021 року не виплачена (що стосується інфляції періоду грудня 2019 року березня 2021 року), то їй належить до виплати різниця між належною та виплаченою сумою, в розмірі 52\~995, 98 грн., а тому просить позов задовольнити. Представник відповідача у поданому відзиві позов не визнав, з огляду на його необгрунтованість, вказавши про те, що відповідач виконав рішення суду в справі 462/7918/19, зокрема Постанову Львівського апеляційного суду від 22.02.2021 року в повному обсязі. Зазначена в позові компенсація заявлалась уже позивачем та розрахунок, який наданий останньою,дублює період, який був раніше охоплений рішенням суду. Окрім цього, зазначає про пропуск строку позовної давності та просить його застосувати. У поданій до суду відповіді на відзив, позивач проти викладених у відзиві тверджень заперечила, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позові, додатково зазначивши, що вона просить стягнути різницю між стягнутою сумою компенсації за період 2008 року по серпень 2018 року станом на листопад 2019 року і компенсації за цей ж період станом на березень 2021 року, а не повторну компенсацію за вказаний період, крім цього вказує, що позовна давність до вказаних правовідносин не застосовується. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07.04.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно із ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Між сторонами існує спір щодо стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст.12, 81 ЦПК України убачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що Постановою Львівського апеляційного суду від 22.02.2021 року в справі №462/7918/19, стягнуто з Державного підприємства Львівський державний завод «Лорта» в користь [PERSON] 241004 грн 41 коп. не нарахованої та невиплаченої заробітної плати за період з січня 2008 року по серпень 2018 року та 177260 грн 77 коп компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст.82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Львівського апеляційного суду від 22.02.2021 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили. Судом встановлено, що 26.03.2021 року позивачу були перераховані кошті, стягнуті вищевказаною Постановою від 22.02.2021 року. /а.с.16/ З поданої позовної заяви вбачається, що в зв`язку з тим, що позивачу не була нарахована і не була виплачена компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати станом на березень 2021 року, адже не були враховані індекси інфляції за період з грудня 2019 року по березень 2021 року, то їй належить до виплати різниця компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з січня 2008 року по серпень 2018 року станом на березень 2021 року та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з січня 2008 року по серпень 2018 року станом на листопад 2019 року, в сумі 52 995, 98 грн., тобто, різниця між належною та виплаченою сумою. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст.ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Пунктами 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Згідно правового висновку Верховного суду України, викладеного у постанові №6-131цс12 від 07 листопада 2012 року, основною умовою для виплати громадянам компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів, зокрема, заробітної плати. При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення. Відповідно до долученого до матеріалів справи позивачем розрахунку різниці суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, який не спростовано відповідачем, така становить 52\~995,98 грн. /а.с.5-11/ Відповідачем на підтвердження викладених у відзиві тверджень не надано суду належних та допустимих доказів, крім цього, суд не бере до уваги твердження представника відповідача щодо застосування позовної давності, оскільки, положеннями статті 238 КзПП України встановлено, що при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. При цьому, суд враховує, що в справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. \~ \~Беручи до\~уваги вищевикладене,\~суд приходить\~до висновку\~що з\~відповідача на\~користь позивача\~слід стягнути різницю компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 52\~995,98 грн., без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 908 грн. судового збору.

Outcome: approved