Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визначення частки в коопе-ративній квартирі та скасування свідоцтва про спадщину за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , якому за життя на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 жовтня 2006 року, виданого ви-конавчим комітетом Каховської міської ради належала трикімнатна кооперативна квартира за адресою: [ADDRESS] . З питання оформлення спадкових прав після смерті чоловіка позивач звернулася до Каховської міської державної нотаріальної контори, проте нотаріус під час оформлення спадщини не враховував її право на 1/2 частку у спільному майні подружжя, хоча нею і були надані для цього всі необхідні документи, та видав свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку кожному спадкоємцю (їй та відповідачам) за адресою: [ADDRESS] . Просила суд ухвалити рішення, яким визначити, що [PERSON] , померлому [INFO] належала 1/2 частка у спільному сумісному майні, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визначити за позивачкою право власності на 1/2 частку у спільному майні, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати недійсним свідоцтво про спадщину за законом, видане нотаріусом Каховської міської державної нотаріальної контори Корня Т.І. реєстровий номер 2926 та скасувати реєстрацію права власності на 1/3 частку квартири за [PERSON] . Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане нотаріусом Каховської міської державної нотаріальної контори Корня Т.І. реєстро-вий номер 2928 та скасувати реєстрацію права власності на 1/3 частку квартири за [PERSON] . Визнати недійсним свідоцтво про спадщину за законом, видане нотаріусом Каховської міської державної нотаріальної контори Корня Т.І. реєстровий номер 2927 та скасувати реєстрацію права власності на 1/3 частку квартири за [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягала на задово-ленні позовних вимог та надала пояснення в межах заявленого позову. Відповідачі до суду не з`явилися, належним чином повідомлені про день та час слу-хання справи у встановленому законом порядку. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. У попередніх судових засіданнях відповідач [PERSON] , представник відпові-дача [PERSON] та представник відповідача [PERSON] заперечували проти задо-волення позовних вимог [PERSON] та просили відмовити у їх задоволенні. Надано від-зив на позовну заяву. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з на-ступних підстав. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу, [PERSON] та [PERSON] 15 вересня 1973 року зареєстрували шлюб (а.с.19). Відповідно свідоцтву про народження, [INFO] у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася дочка - [PERSON] (а.с.11). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується сві-доцтвом про його смерть (а.с.9). Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20 листопада 2006 року, власником квартири [ADDRESS] явдяється [PERSON] (а.с. 10). Згідно свідоцтву про одруження, [PERSON] , [INFO] зареєстрував шлюб з [PERSON] . Дружині присвоєне прізвище " [PERSON] " (а.с.20). Відповідно свідоцтву про право на спадщину за законом від 20 листопада 2006 року, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] являється спадкоємицею 1/3 частки квартири [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 листопада 2006 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] являється спадкоємицею 1/3 частки квартири [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 листопада 2006 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] являється спадкоємицею 1/3 частки квартири [ADDRESS] (а.с.31). Відповідно до ч. 1ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунто-ваним є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, кори-стуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в по-рядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і осно-воположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннями ст. 321 ЦК України є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмежений в реалізації свого права власності. Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за запо-вітом та законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід права і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідо його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1 ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст. 1221 ЦК Ук-раїни). Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлю-бу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, не-залежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими кош-тами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ст. 60 ч. 1 CK України, майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Передбачено ст.69 ч.1 СК України, що дру-жина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної влас-ності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них неза-лежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В ос-нову поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Стаття 70 СК України, встановлює, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо ін-ше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України, передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власністю подружжя ділиться між ними в натурі. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосу-вання судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, ви-знання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту влас-ність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здій-сненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне зна-чення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтова-ність укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, супе-речать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного суміс-ного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності по-дружжя. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а непо-дільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Виходячи з наведених норм закону, суд вважає, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю по-дружжя і частки квартири у померлого [PERSON] та його дружини [PERSON] є рівними (по 1/2 частці у кожного). Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з роз`яснень, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду Укра-їни «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відпо-відно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недій-сним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за ін-ших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту не-дійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до положень ч. 3 ст.12 та ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та без-посередньому дослідженні наявних у справі доказів. Діючим Законом України «Про нотаріат» не передбачено можливості скасування но-таріусом виданого ним попередньо свідоцтва. Оскільки спірна квартира була придбана під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] та являється спільною сумісною власністю по-дружжя, а частки у сумісно придбаному майні являються рівними, тому частина майна яка належить [PERSON] та становить 1/2 частину повинна бути розподілена по закону між всіма спадкоємцями (по 1/6 частці на кожного спадкоємця). У зв`язку з чим, свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 листопада 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Каховської міської державної нотаріальної конто-ри Корня Т.І. та зареєстрованому в реєстрі за №2926, №2928, №2930 на квартиру [ADDRESS] , необхідно визнати недійсним, оскільки не вірно визначена частка спадкового майна (а.с.12;15,31). За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою саме ефективного захисту прав особи. Ефективний захист прав спадкоємця можливий лише за умови, коли разом із поновленням його порушених прав не порушуються права інших спадкоємців. Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. За приписами ч. 3 ст. 263 ЦПК України судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. За вказаних обставин, спадкова частка позивача та відповідачів складає -1/6 частки кожного у спірній квартирі. За таких обставин слід визнати за позивачем та відповідачами право власності на 1/6 часток кожному на спірну квартиру, розташовану в [ADDRESS] .

Outcome: approved