Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до ЧМР про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В позові посилається на те, що вона з 1996 року проживає в житловому будинку за адресою: м. Чернівці, вул. Камяна, буд. 3. Вказує, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № 625 від 17.07.1961 року вказаний житловий будинок на праві особистої власності належав [PERSON], а в 1997 році [PERSON] померла, будь-яких спадкоємців у неї не залишилось і вона заволоділа житловим будинком. Зазначає, що вказаний обєкт нерухомості на даний час немає власника та на сьогоднішній день вона продовжує проживати в цьому житловому будинку, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном вже двадцять років. Крім того, позивач вказує, що всі ці роки сплачує комунальні послуги, проводить поточний ремонт будинку та користується ним як власник. У зв'язку із викладеним, просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, надала суду пояснення аналогічні до позовної заяви. Представник відповідача відносно задоволення позову не заперечувала та пояснила суду, що позивач зверталася до Чернівецької міської ради з даного питання і їй було розяснено право звернутися до суду для вирішення питання про набуття права власності на майно за набувальною давністю так як вона дійсно даним майном користується понад 20 років. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачка з 1996 року проживає в будинку по вул. Камяній, 3 в м.Чернівці відкрито ним володіє та користується понад 20 років, здійснює там поточний ремонт, садить город та він її сприймає як власника зазначеного будинку. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, положеннями ст. 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтями 57-61 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому, ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що згідно технічного паспорту від 19.12.2016 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 3 по вул. Камяній, м. Чернівці загальна площа житлового будинку літ. А становить 48, 80 кв.м та складається з коридору площею 5, 40 кв.м, кухні площею 6,50 кв.м, житлової кімнати площею 9,10 кв.м, житлової кімнати площею 15,90 кв.м. Належними до житлового будинку господарськими будівлями та спорудами є: літня кухня літ. Б площею 29,10 кв.м, сарай літ. В площею 9,10 кв.м, вбиральня літ. Г площею 1,30 кв.м, погріб літ. Пг площею 4,50 кв.м, колонка питна І, вигрібна яма ІІ, огорожа № 1-3. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № 625 від 17.07.1961 року, вказаний житловий будинок на праві особистої власності належав [PERSON]. Судом встановлено, що в 1997 році [PERSON] померла, будь-яких спадкоємців у неї не залишилось, позивачка [PERSON] організовувала її поховання. Вказаний обєкт нерухомості на даний час немає власника. На сьогоднішній день позивачка продовжує проживати в цьому житловому будинку, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном вже двадцять років. Згідно акту № 117 від 05.07.2017 року, [PERSON] проживає в житловому будинку за адресою м. Чернівці, вул. Камяна 3 з 1996 року по даний час. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] протягом цього часу користується послугами з постачання електричної енергії, послугами з газопостачання та сплачує відповідну комунальну плату за вказаною адресою, що підтверджується письмовими доказами, зокрема лист-відповідь «Чернівціобленерго», договір про користування електричною енергією, договір про надання населенню послуг з газопостачання, абонентна книжка, паспорт на газове обладнання, які наявні в матеріалах справи. Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Згідно п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. В пункті 11 зазначеної постанови розяснено, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України. Таким чином, граничний час, з якого потрібно починати відлік набувальної давності на чуже майно, - 01 січня 2001 року. При цьому слід визнати, що якщо строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 01 січня 2001 року. Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ у своєму листі № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 (п.6) «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» вказує, що при вирішенні спорів, повязаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2001 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved