Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави з підстав неналежного виконання позичальником кредитних зобовязань за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 14 листопада 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Електрон Банк» (правонаступник ПАТ «ВіЕс Банк») було укладено кредитний договір № 06-2/422Ф, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в вигляді грошових коштів в іноземній валюті у розмірі 50000,00 Євро з кінцевим строком погашення не пізніше 13 листопада 2017 року під 10,00 % річних. Додатком № 3 до кредитного договору №06-2/422Ф від 14 листопада 2007 року внесено зміни до кредитного договору, банк зобовязується надати позичальнику грошові кошти у сумі 100000,00 Євро. У забезпечення виконання кредитних зобовязань з [PERSON] укладено договір застави від 23 січня 2008 року. Згідно із вказаним договором заставодавець передав заставодержателю у заставу рухоме майно, а саме: сідловий тягач - Е Renault Magnum, 2000 р.в., кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія АТС № 035983, виданого 16 січня 2008 року 4-м Міжрайонним відділом ДАІ м. Косів УМВС в Івано-Франківській області. На виконання вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження заставою даного транспортного засобу зареєстровано у ДРОРМ 08 квітня 2008 року № 17989404. Відповідно до даних регіональної бази даних АІС «Автомобіль» автомобіль Renault magnum, 2000 р.в., кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], власник [PERSON], 09 червня 2010 року Косівським ВРЕР при УДАІ УМВС в Івано-Франківській області знятий з обліку для реалізації. На даний час вказаний автомобіль зареєстрований за гр. [PERSON] з видачею номерних знаків ВС 09-38 СН. Відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» обтяження на придбане майно (ТЗ) зберігається й при зміні власника. Позичальник [PERSON] своїх договірних зобовязань за кредитним договором № 06-2/422Ф від 14 листопада 2007 року не виконав. Станом на 15 лютого 2018 року заборгованість по кредиту становить 4076311,80 гривень. Статтею 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Відповідно до п. 11 договору застави, ст. 20 Закону України «Про заставу», банк має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави. Враховуючи наведене, просять позов задоволити та звернути стягнення на предмет застави. Ухвалою від 15 березня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою підготовчого засідання від 29 травня 2018 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, відзив не подав, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку по місцю його реєстрації, причин неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, пояснення на позов на адресу суду не скерував, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку по місцю його реєстрації. Враховуючи, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі. У відповідності до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до кредитного договору № 06-2/422Ф від 14 листопада 2007 року, укладеного між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступник ПАТ «ВіЕс Банк») та [PERSON], банк зобов'язався надати позичальнику кредит в вигляді грошових коштів в іноземній валюті у розмірі 50000,00 Євро з кінцевим строком погашення не пізніше 13 листопада 2017 року під 10,00 % річних (а.с.10-11). Додатком № 3 до кредитного договору № 06-2/422Ф від 14 листопада 2007 року, укладеного 26 грудня 2007 року (а.с.92), внесено зміни у кредитний договір. Відповідно до яких банк зобовязується надати позичальнику грошові кошти у сумі 100000,00 Євро строком на десять років. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 06-2/422Ф від 14 листопада 2007 між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступник ПАТ «ВіЕс Банк») та [PERSON] 23 січня 2008 року укладено договір застави (а.с.17). Як вбачається із статуту Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» (а.с.25-27), ПАТ «ВіЕс Банк» є правонаступником усіх прав та обовязків ПАТ «Фольксбанк», перейменованого згідно із рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів (протокол №48 від 11.10.2013). ПАТ «Фольксбанк» є правонаступником усіх прав та обовязків ВАТ «Фольксбанк», перейменованого згідно із рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів (протокол № 39 від 03.08.2009), у звязку із приведенням діяльності банку до вимог Закону України «Про акціонерні товариства». ВАТ «Фольксбанк» є правонаступником усіх прав та обовязків ВАТ «Електрон Банк». Згідно із п. 2 договору застави для забезпечення своєчасного повернення позичальником отриманого кредиту, процентів за користування ним, оплати штрафних санкцій у передбачених законом та кредитним договором випадках, відшкодування інших витрат та збитків відповідно до ст.19 Закону України «Про заставу», заставодавець передає заставодержателю у заставу рухоме майно: сідловий тягач - Е Renault Magnum, 2000 р.в., кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія АТС № 035983, виданого 16 січня 2008 року 4-м Міжрайонним відділом ДАІ м. Косів УМВС в Івано-Франківській області, вартістю 179279,00 гривень (а.с.17). Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 08 квітня 2008 року (а.с.18) до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис щодо приватного обтяження застава рухомого майна на підставі договору застави від 23 січня 2008 року, обєкт обтяження автомобіль Renault Magnum, 2000 р.в., кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу» застава це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ст.20 Закону України «Про заставу»). Як вбачається із виконавчого листа, виданого 31 січня 2014 року Косівським районним судом Івано-Франківської області, на підставі рішення суду від 16 квітня 2013 року, яким позов ПАТ «Фольксбанк» позов задоволено, стягнуто з [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором № 06-2/422Ф від 14 листопада 2007 року в сумі 97047,32 Євро, що еквівалентно 1086929,98 гривень (а.с.9). Відповідно до розрахунку загальної заборгованості [PERSON] перед ПАТ "ВіЕс Банк" по кредитному договору №06-2/422Ф від 14 листопада 2007 року станом на 15 лютого 2018 року (а.с.95-96) заборгованість складає 120234,34 Євро та 119411,23 гривень. Згідно із п.13 договору застави, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, місцевого суду, третейського суду, а також будь-яким іншим способом, якого зажадає заставодержатель. Судом встановлено, що відповідачем порушено умови кредитного договору, заборгованість за договорами непогашена, а тому суд вважає підставними вимоги позивача про звернення стягнення на автомобіль у рахунок погашення заборгованості. Крім цього, відповідно до листа Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області від 01 листопада 2017 року № 31/9/3348 (а.с.20) автомобіль Renault Magnum, 2000 р.в., кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], знятий з обліку для реалізації та 23 жовтня 2010 року зареєстрований за гр. [PERSON], з видачею номерних знаків ВС 09-38 СН. Із листа Територіального сервісного центру № 4641 Регіонального сервісного центру у Львівській області від 10 жовтня 2018 року (а.с.127) вбачається, що остання перереєстрація транспортного засобу Renault Magnum, 2000 р.в., кузов № [NUMBER], була проведена у 2010 році. Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження. Разом з тим, положеннями ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, окрім іншого, заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні, спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач на свій розсуд підставно обрав спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження - продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження. З врахуванням наведеного, а також того, що відповідачем не спростовано доводи позивача про підставність позову, суд вважає, що позовні вимоги є підставними, оскільки третьою особою зобовязання за кредитним договором не виконано, обтяження заставного майна позивачем припинено не було, а тому слід звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу на прилюдних торгах. Крім цього, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені та документально підтверджені останнім судові витрати.

Outcome: approved