Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

\~\~ Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд на оздоровлення та відпочинок в період літніх канікул з 04.06.2015 року по 01.09.2015 року до Федеративної Республіки Німеччини, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у супроводі матері [PERSON], [INFO] без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO]. В обгрунтування вимог посилається на те, що в період з 14.05.2005 року по 05.04.2013 рік вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. В даному шлюбі народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після розлучення діти залишились проживати із нею та перебувають на повному її утриманні. Позивачка посилається на те, що вона має намір на літні канікули 2015 року вивести дітей за кордон, до Німеччини, як на оздоровлення, так і на відпочинок з метою розширення кругозору , а також відвідати бабусю, котра там проживає. Як для відкриття візи, так і при перетині кордону України, необхідна згода батька дітей, оскільки вони є неповнолітніми особами. У 2014 році [PERSON] надавав нотаріально посвідчену згоду про надання дозволу на тимчасову поїздку, однак на даний час такої згоди вона отримати не може, оскіль місце перебування відповідача їй невідоме. У зв"язку із чим вона змушена звернутись із даним позовом до суду. В судовому засіданні позивачка підтримала позов, обгрунтувала його вищенаведеним. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча своєчасно і належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, не повідомив суду причини неявки і від нього не надійшла до суду заява із проханням проводити розгляд справи у його відсутності, а тому судом проведено заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування в судовому засдіанні не заперечував проти задоволенння позову. Встановлено, що в період із 14.05.2005 року по 05.04.2013 рік [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають двоє неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Після розлучення діти проживають із позивачкою [PERSON] в с. Вікно Заставнівського району та перебувають на повному її утриманні, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 23.04.2015 року. Встановлено, що позивачка [PERSON] має намір на період літніх канікул із 04.06.2015 року по 01.09.2015 року здійснити подорож разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] до Німеччини для оздоровлення останніх та розширення їхнього кругозору , а також провідати бабу. Для цього їй необхідний дозвіл батька дітей [PERSON]. Місце перебування та знаходження останнього не відмоме. Згідно\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положень ст.ст.7\~ч.7,\~150,\~155 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; здійснення батьками своїх прав та виконання своїх обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР №789 XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.2 ст.10 Конвенції кожна дитина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну, та повертатися в свою країну разом з батьками. За вимогами\~ст.313 ЦК України\~фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років , має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч.2\~ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»\~за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачка [PERSON] в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON]. Виїзд дитини за межі України носить тимчасовий характер, не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи їх еміграцією і має на меті оздоровити дітей, розширити їх кругозір, відвідати бабусю. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнії дітей [PERSON] та [PERSON] за кордон до країни Німеччини без згоди батька [PERSON] відповідатиме їх інтересам та сприятиме зміцненню їх здоров'я, а встановлений судом конкретний строк дії дозволу сприятиме своєчасному поверненню дитини в Україну. Враховуючи наведене, суд вважає , що позов обгрунтований та підлягає до задоволеня.

Outcome: approved