Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про накладення заборони на відчуження майна посилаючись на те, що згідно свідоцтв про народження дітей рідною матір'ю [PERSON], [PERSON], [PERSON] є відповідач по справі [PERSON] та батьком [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] було позбавлено батьківських прав рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 30.09.2011 року. Неповнолітніх дітей було направлено до дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON]. За дітьми закріплено частину належної їм квартири в [ADDRESS] до досягнення ними повноліття. За відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на нерухомість за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи, що діти відповідача не досягли повноліття та є дітьми, що позбавлені батьківського піклування, тому неспроможні самостійно захистити свої порушені права. Тому прокурора Білоцерківського району звернулася в інтересах дітей, які позбавлені батьківського піклування, до суду з позовними вимогами про накладення заборони на відчуження квартири. В судове засідання представник прокуратури Білоцерківського району не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Треті особи: [PERSON], [PERSON] та представник служби у справах дітей у судове засідання не зявилися, надали через канцелярію суду заяву, в якій просили слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про день, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про що свідчить рекомендоване повідомлення та оголошення у пресі про виклик до суду, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно ст.. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлена і від якої не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені нею причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити при проведенні даного судового засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження, серія І-ЖД № 364785, виданого 24.10.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, рідною матір'ю [PERSON] є [PERSON] та батьком - [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження, серія 1-ОК № 188628, виданого 28.09.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, рідною матір'ю [PERSON] є [PERSON] та батьком - [PERSON]. Також, згідно свідоцтва про народження, серія 1-БК № 265278, виданого 27.09.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, рідною матір'ю [PERSON] є [PERSON], та рідним батьком - [PERSON]. Відповідно до інформації наданої службою у справах дітей Білоцерківської райдержадміністрації, батько дітей [PERSON] вихованням дітей не займався, тому діти були влаштовані до Білоцерківського районного центру соціально-психологічної реабілітації дітей. На даний час місце постійного проживання батька дітей невідоме. У зв'язку з тим, що [PERSON] відбувала покарання в місцях позбавлення волі, а батько дітей самоусунувся від їх виховання, опікунська рада при Узинському міському виконавчому комітеті звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх дітей. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 30.09.2011 року позов опікунської ради задоволено. Розпорядженням Білоцерківської районної державної адміністрації № 826 від 02.11.2011 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надано юридичний статус дітей, позбавлених батьківського піклування та направлено останніх на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO]. Рішенням Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області № 39 від 13.04.2010 року, за [PERSON], та [PERSON] закріплено частину належної їм квартири в [ADDRESS] та за [PERSON] закріплено вказане житло до виповнення їй 18 років. Розпорядженням Білоцерківської районної державної адміністрації № 169 від 28.03.2014 піклувальником над неповнолітнім [PERSON] та його житлом (2/3 частини квартири, право власності на нерухомість, на підставі договору дарування від 15.04.2005 року № 1913) за адресою: [ADDRESS], призначено його бабусю [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та проживає за адресою: [INFO]. На даний час [PERSON] проживає із своєю бабусею [PERSON] за вищевказаною адресою. Відповідно до інформації наданої Узинською міською радою встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані відповідач [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно запису Білоцерківського міжміського бюро технічної інвентаризації від 15.08.2006 року зареєстровано право власності на нерухомість за адресою: [ADDRESS] за відповідачкою [PERSON] на 1/3 частини квартири, неповнолітнім [PERSON] на 2/3 частини квартири на підставі договору дарування від 15.04.2005 року. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 71 Житлового Кодексу України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», у разі передачі дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи - інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того чи проживають у жилому приміщенні з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Частиною 1 статті 248 Сімейного Кодексу України передбачено, що дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім'ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Проте, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 30.09.2011 року, яким [PERSON] та [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно їх дітей, питання щодо накладання заборони на відчуження майна та житла дітей не вирішено. Відповідно до ст. 52 Конституції України виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування покладається на державу. Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорюванні права або реалізувати процесуальні повноваження. Враховуючи, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не досягли повноліття та є дітьми, що позбавлені батьківського піклування, неспроможні самостійно захистити свої порушені права, тому позовні вимоги слід задовольнити. Вирішуючи питання присудження судових витрат та їх розподілу, суд встановив, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.11 ч.1 ст..5 Закону України "Про судовий збір". Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, згідно з ч. 2 ст. 88 ЦПК України. Тому суд вважає за необхідне стягнути витрати на судовий збір з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved