Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив спростувати інформацію, розповсюджену у програмі телевізійної служби новин «[INFO]» [INFO]. о 19-30год. в ефірі телеканалу «[INFO]», під час інтерв»ю на запитання телеведучої : « [INFO]» , чітко надав відповідь: « [INFO]», « [INFO]». Дані твердження є наклепом на позивача, оскільки кримінальних проваджень відносно нього не порушено, дана інформація не відповідає дійсності, порочить його честь, гідність та ділову репутацію. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав. Зазначив, що розповсюджена інформація є недостовірною, [PERSON] не має жодного відношення до контрабанди, не надсилав ніяких погроз і є добросовісним платником податків, відносно нього не порушено жодних кримінальних справ. Представник відповідача ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія «[INFO]» [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову в частині обраного в заяві позивачем способу захисту, вважає, що телеведуча не повинна проголошувати резолютивну частину рішення, оскільки відповіді на запитання надавав Голова Одеської обласної адміністрації. Представники відповідача Одеської обласної державної адміністрації заперечували проти позову. Як на підставу заперечень послались на те, що [PERSON] діяв не як [INFO] та не під час виконання своїх службових обов'язків з огляду на положення ст. 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», а виступав в ефірі телеканалу «[INFO]» як політичний діяч і публічна особа, зокрема враховуючи час виходу в ефір телепрограми та з огляду на те, що питання про наявність будь-яких доказів, інформації щодо погроз особисто та питання діяльності уряду Грузії щодо зобов'язання сплати податків тими чи іншими особами вочевидь не відносяться до компетенції Одеської ОДА. 3-тя особа в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду ссправи повідомлений належний чином, свого представника в судове засідання не уповноважив, жодних щаяв до суду не надходило. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. [INFO] з 19-30 год. у програмі телевізійної служби новин «[INFO]» в ефірі телеканалу «[INFO]» транслювалась програма , гостем якої був [INFO] [PERSON], призначений на зазначену посаду Указом Президента України від 30 травня 2015 року№ 304/2015 «Про призначення [PERSON] головою Одеської обласної державної адміністрації». Ведуча випуску новин «[INFO]» від 19.07.2015 р. представила гостя телепрограми [PERSON] наступними словами: «І ми вітаємо довгоочікуваного гостя на каналі «[INFO]»: Екс-президент Грузії, а нині - очільник Одеської області [PERSON] лише як тиждень став українським політиком, але встиг перетворитися ледь не на головну зірку телеекранів, даючи народу нові приводи для обговорення. Цього тижня, зокрема, повідомив, що у двічі скорочує апарат обласної адміністрації запросив на посаду свого заступника доньку відомого російського реформатора дев'яностих [PERSON], і попросив президента з цього приводу дати їй громадянство України, а також закликав легалізувати гральний бізнес в Одесі, а емоційні виступи і лайки пана [PERSON] і зварка з новим Дніпропетровським губернатором, публічний прочухан прокурорів, і скандал на засіданні Державіаслужби, взагалі стали хітами в Youtube, ..». Під час цього інтерв»ю майже одразу після 1 хвилини на екрані з»явився напис «[INFO]». На 17 хвилині ведуча звернулась до [PERSON] « [INFO]». На що була надана відповідь, яка і є підставою звернення до суду. Відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї, недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статтею 297 ЦК України закріплено право фізичної особи на повагу до її гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Обов»язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Представники відповідача в своїх запереченнях на позовну заяву зазначає, що [PERSON] є публічною особою і як колишній Президент Грузії запрошується на різноманітні програми для інтерв»ю і ділиться своїм досвідом щодо проведення реформ в країні. Вважають, що [PERSON] не виступав в програмі та не надавав інтерв»ю в якості Голови Одеської обласної адміністрації, оскільки відсутнє оформлене відрядження для поїздки до м.Києва. А висловлювався на свій розсуд. ця інформація, наведена у телепередачі не може вважатись негативною, а є його особистим судженням. Визначення «публічна особа» та «політичний діяч» не закріплені в законодавстві України. Указом Президента України від 30.05.2015р. №304/2015 «Про призначення [PERSON] головою Одеської обласної державної адміністрації» [PERSON] призначено Головою Одеської ОДА ( а.с.118). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»виконавчу владу в областях, районах, районах Автономної Республіки Крим, у містах Києві та Севастополі здійснюють обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Статтею 48 Закону України «Про місцеві державні адміністрації встановлено, що посадові особи місцевих державних адміністрацій є державними службовцями, їх основні права, обов'язки, відповідальність, умови оплати праці і соціально-побутового забезпечення визначаються Законом України «Про державну службу». Таким чином, [PERSON] є державним службовцем, посадовою особою. Саме в такому статусі, як посадова особа - Голова Одеської ОДА [PERSON] виступав [INFO]., починаючи з 19-30, в ефірі телеканалу «[INFO]» у програмі телевізійної служби новин «[INFO]», що не суперечить п.8 ст. 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», згідно якого голови місцевих державних адміністрацій: регулярно інформують населення про стан виконання повноважень, покладених на місцеву державну адміністрацію. З огляду на те, що предмет позову стосується спростування недостовірної інформації, поширеної службовою особою - [PERSON], який був запрошений, представлений та виступав в якості Голови Одеської ОДА, [PERSON] правомірно залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача Одеської ОДА, а правильним зазначення одного з відповідачів - Одеську обласну адміністрацію. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р.№1 відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов»язків, зокрема, при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов»язки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справіі в порядку, передбаченому ст.36 ЦПК ( в якості третьої особи). У його інтерв»ю, яке було проглянуто за участю сторін в судовому засіданні, він також акцентував увагу на тому, що « …попытаюсь провести реформы, я буду делать то,что я считаю нужным по борьбе с коррупцией, по наведению порядка в милиции, таможни, на наших улицах,…на фискальных схемах и так далее..» Тобто мова йшла не про міліцію та порядку на вулицях в Грузії (як це в запереченнях вказували представники відповідача, що виступ був від колишнього Президента Грузії,) а саме на Одещині, і Голова Одеської ОДА пропонував шляхи проведення реформи на Одещині. Після слів : «[INFO]» Голова Одеської адміністрації відповідь: « [INFO]», « [INFO]». Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з»ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Тобто, це не може бути оціночним судженням за характером висловлювання, а є чітка зрозуміла відповідь, яка дає підстави вважати, що є конкретні докази про вчинення позивачем протизаконних дій ( контрабанди). Але суду не надано жодного доказу на їх підтвердження, і навіть не зазначено з посиланням на відповідні правоохоронні органи про їх наявність. Принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, закріплений в статті 62 Конституції України, статті 11 Загальної декларації прав людини, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 17 КПК України, передбачає невинуватість особи до тих пір, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист честі, гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Пп.6 п.15 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного ( презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію , в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Отже, недостовірні негативні твердження стосовно особи позивача, поширені 19.07.2015р., є такими, що порушують його право на повагу до його честі, гідності, недоторканість ділової репутації, оскільки позивач являється також публічною особою, а тому підлягають спростуванню. Інших даних, які б спростували висловлення 3-ї особи, суду не надано. Згідно ч.7 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Крім цього, відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1 при спростуванні відомостей по радіо чи телебаченню суд може вказати органу масової інформації, щоб резолютивна частина судового рішення була зачитана диктором у тій самій передачі або циклі передач і в той самий час - не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили. Редагування органом масової інформації тексту судового рішення або коментар до нього не допускаються. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту відповідає нормам чиного законодавства. А тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved