Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Овруцької міської ради Житомирської області про визнання права власності на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» Овруцького району Житомирської області, розміром 2,7 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю сім тисяч шістсот десять гривень 30 копійок, який належав [PERSON] на підставі сертифіката на право власності на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Овруцькою районною державною адміністрацією на підставі рішення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 13 березня 1997 року за №82, мотивуючи тим, що [PERSON] померла [INFO]. Після смерті бабусі він прийняв спадщину за заповітом, подавши вчасно заяву про прийняття спадщини за заповітом до Овруцької ДНК, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) у зв'язку з тим, що оригінал сертифіката на право на земельну (частку) пай на ім»я [PERSON] було видано 31.10.1997 року, не за життя, а після її смерті, відтак позивач не в змозі нотаріально оформити належну йому спадщину, тому просить позов задоволити та визнати за ним право власності на спірне спадкове майно. В підготовче засідання учасники справи не з»явилися, позивач просив справу розглядати без його участі. Відповідач надав письмове клопотання про розгляд справи без участі їх представника, позов визнав в повному обсязі. Згідно ч.ч. 3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. Відтак, Овруцькою районної державною адміністрацією Житомирської області на підставі рішення від 13 березня 1997 року за №82 на ім'я [PERSON] було видано сертифікат серії [NUMBER] на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» Овруцького району Житомирської області, розміром 2,7 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю сім тисяч шістсот десять гривень 30 копійок (а.с.9). Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відтак, до правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, тобто до 01.01.2004 року, підлягає застосуванню Цивільний кодекс УРСР 1963 року, а до тих їх прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, тобто після 01.04.2004 року, застосовуються положення останнього. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 549 ЦК України 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а тому позивач фактично вступив у володіння спадковим майном, після померлої [INFO] [PERSON], так як заявником пред'явлено копію сертифікату на право на земельну частку (пай), що підтверджується довідкою виданою Овруцькою міською радою від 11.01.2019 року за №14. При житті [PERSON] на випадок своєї смерті розпорядилася своїм майном і все своє майно заповіла [PERSON], що підтверджується копією заповіту посвідченого секретарем виконавчого комітету Невгодівської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 17.10.1995 року, зареєстрованого в реєстрі за №129. Позивач є спадкоємцем за заповітом, і в установлений законом строк прийняв спадщину, подавши вчасно заяву про прийняття спадщини за заповітом до Овруцької державної нотаріальної контори. Однак, державний нотаріус Овруцького державної нотаріальної контори Кулініч Я.В., винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.01.2019 року №406/02-31 з якої слідує, що [PERSON] дійсно прийняв спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON], так як заявником пред'явлено копію сертифікату на право на земельну частку (пай), але нотаріальна дія з видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом не може бути вчинена, у зв»язку з тим, що вказаний вище сертифікат на право на земельну частку (пай) не був виданий спадкодавцю [PERSON] (а.с.5). З повідомлення державного нотаріуса Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області Фрусевич І.В. від 18.03.2019 року за №1111/02-14 вбачається, що після померлої [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилася, так як спадкоємці із заявами про прийняття спадщини, про відмову від спадщини, до ДНК не зверталися (а.с.17). Аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, до складу спадщини після смерті спадкодавця увійшло і його право на земельні ділянки, оригінали державних актів на які відсутні. Відповідно до ст.548 ЦК України (1963 р.) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, а тому, суд вважає, що позивач набула право власності на спадкове майно, а саме на земельні ділянки, на підставі діючої на момент прийняття спадщини ст.12 Закону України "Про власність ", від 7.02.91 року. Позивач сплатила судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved