Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] , у якому просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 344 436, 16 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 23 березня 2017 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] (виконавець) та [PERSON] (замовник), був укладений договір № 1889, згідно якого виконавець зобов`язується передати у власність замовнику для басейну обладнання та виконати вантажні і пуско-налагоджувальні роботи цього обладнання на об`єкті замовника, а замовник зобов`язується погодити вартість обладнання та робіт, надати фронт роботи, вчасно прийняти обладнання (роботи) та здійснити оплату в розмірах та на умовах договору. 23 березня 2017 року, [PERSON] отримано від [PERSON] авансовий платіж згідно вказаного договору, у розмірі 7 500, 00 євро за ролетне покриття.21серпня 2017 року, виконавцем отримано від замовника ще 4 000, 00 євро за ролету по договору. До того ж, як зазначає позивач 04 березня 2019 року, звертався до відповідача з вимогою-повідомленням про розірвання договору та повернення коштів, однак вказана вимога залишена без задоволення та, навіть, не надано відповіді на неї. За тахих обставин, [PERSON] не виконані зобов`язання за договором, що стало підставою для звернення позивача із вказаним позовом до суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, з підстав, що викладені у позові. Відповідач у судовому засіданні не заперечував, щодо задоволення позовних вимог та підтвердив правильність викладених обставин в позовній заяві та повідомив, що обладнання вже майже півтора роки перебуває на заводі, для завершення робіт потрібно доплатити ще 400 доларів. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне. Судом встановлено, між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір № 1889. Згідно якого відповідач зобов`язується передати у власність позивачу для басейну обладнання та виконати вантажні і пуско-налагоджувальні роботи цього обладнання на об`єкті замовника а позивач зобов`язується погодити вартість обладнання та робіт, надати фронт роботи, вчасно прийняти обладнання (роботи) та здійснити оплату в розмірах та на умовах договору. 23 березня 2017 року, відповідачем отримано від позивача авансовий платіж згідно умов договору, у розмірі 7 500, 00 євро, про що особисто зазначено відповідачем на додатку 1 та поставлено власний підпис. 21 серпня 2017 року, [PERSON] отримано від [PERSON] ще 4 000, 00 євро за договору, про що [PERSON] зроблено відповідну відмітку безпосередньо на договорі та поставлено власний підпис. Загальна сума оплачених коштів замовником зиконавцю за договором складає 11 500, 00 євро. Позивач стверджує, що відповідач протягом тривалого часу свої зобов`язань не виконав. Згідно п. 2.1. Договору та Додатку № 1 до договору, виконавець зобов`язаний поставити Обладнання та виконати монтажні роботи на суму 11 495,00 . Відповідно до п. 3.3. договору, протягом 10 робочих днів з моменту отримання авансового платежу, визначеного п. 2.2.1 договору, виконавець зобов`язується за видатковою накладною передати/відвантажити замовнику обладнання та приступити до виконання робіт при умові виконання замовником належних договірних зобов`язань, викладених в п. 4.2.1- 4.2.6 договору. Позивачем повною мірою виконано свої зобов`язання за договором, зокрема, й щодо оплати коштів. Проте відповідачем не виконані зобов`язання, ні по поставці обладнання, ні по виконанню робіт, які мали бути виконані найпізніше 03 квітня 2017 року, тобто після спливу десятиденного терміну з моменту отримання авансового платежу, який було здійснено 23 березня 2017 року. Таким чином зобов`язання за договором не виконувались відповідачем більше двох років. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Згідно ч. З ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Також встановлено, що у зв`язку з невиконанням відповідачем протягом тривалого часу своїх зобов`язань щодо поставки обладнання та виконання робіт за договором, позивач 04 квітня 2019 року надіслав вимогу-повідомлення відповідачу в якій повідомив про розірвання договору внаслідок односторонньої відмови, через невиконання зобов`язань та зазначив про необхідність повернення оплачених за договором коштів. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У постанові від 04 травня 2018 року у справі № 927/468/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду застосовуючи норми матеріального права, зазначив наступне: «4.1. У заяві про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 11.12.2017, поданої з підстави, передбаченої пунктом 1 та З частини 1 статті 11116 ГПК України, ТОВ "Транс Лайн Груп", посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень ст.ст. 653,1212 ЦК України,внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах, просить скасувати зазначену постанову суду касаційної інстанції, постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2017, рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.07.2017 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Водночас у справі, яка переглядається, контракт є розірваним внаслідок односторонньої відмови позивача від цього договору на підставі статті 24.1 (а) укладеного між сторонами контракту, що в свою чергу свідчить про припинення зобов`язань сторін за цим правочином. Отже, відповідна правова підстава для утримання коштів, які були перераховані позивачем відповідачу, відпала. При цьому, господарськими судами встановлено відсутність доказів виконання робіт відповідачем за спірним контрактом, у зв`язку з чим в цьому випадку позивач вправі вимагати повернення йому залишку грошових коштів, за якими роботи відповідачем виконані не були.У зв`язку з викладеним, Верховний Суд погоджується з висновком висновками судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій щодо можливості застосування до спірних правовідносин приписів cт. 1212 Цивільного кодексу України та стягнення з відповідача коштів у зв`язку з тим, що правова підстава для утримання цих коштів відпала. Отже у зв`язку з розірванням договору внаслідок односторонньої відмови позивача від нього, через істотне порушення умов договору відповідачем, а саме - не виконання ним зобов`язань протягом більше двох років з моменту визначеного договором, відповідач зобов`язаний повернути отримані від позивача за договором кошти. Враховуючи, що відповідачем порушено права позивача, як споживача, суд вважає, що правомірною є позовна позивача щодо стягнення з відповідача в дохід держави штрафу у розмірі 3 444 грн. За положеннями ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved