Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітнього сина [PERSON] ,14.10.2004року народження, строком до 15 днів перебування у період з 14 по 25 липня 2015 року в Арабській Республіці Єгипет у супроводі матері, [PERSON] без згоди та супроводу батька, [PERSON], з метою відпочинку та оздоровлення, надати дозвіл на виготовлення проїзного документа для виїзду малолітньої дитини за межі України без згоди батька [PERSON] вимоги позивачка мотивувала тим, що спільний з відповідачем син, [PERSON], [INFO],проживає з матір*ю, позивачем, яка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров*я дитини, її фізичним, духовним та моральним розвитком. Посилаючись на безпідставну відмову відповідача в наданні дозволу для виїзду сина за кордон для оздоровлення та відпочинку , позивач вказує на те, що відповідач на даний час мешкає на окупованій НЗФ території України, в зоні АТО, часто виїжджає на заробітки до Автономної Республіки Крим, з особистих причин відмовляється виїжджати на територію, підконтрольну державі Україна, чим позбавлений можливості надати їй нотаріально завірений дозвіл на виїзд дитини за кордон для відпочинку. Між тим, на електрону скриньку позивача надсилав заяву про задоволення її позовних вимог. До судового засідання позивач надала клопотання про розгляд справи у її відсутності у зв*язку із дальністю проживання, підтримала вимоги, викладені в позові, просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] направив на ім.*я суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник 3-ї особи-органу опіки та піклування Біловодської РДА Луганської області надала заяву про розгляд справи у її відсутності, просить рішення суду прийняти відповідно до закону. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 10,11 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується Конституцією України (ст. 33). Зокрема, у порядку, передбаченому ч.2 ст.4 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують, відповідно до цього Закону, право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання такої і оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р. і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. (далі - Конвенція), передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). Із указаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4), а також аналогічні положення ст. 1 спеціального законодавчого акту - Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до зазначеного Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-XII). Відповідно до п.22 ч.1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995р. № 57 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.20120року №724) , встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли\~\~16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків, із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред*явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд громадянина України, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Ст.141 СК України визначено рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. В суді встановлено, що з 31.05.1997 р по 11.11.2010року сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину сина, [PERSON], [INFO]( арк..спр..8 ,9 відповідно). Сторони проживають окремо, відповідач-на території проведення АТО, позивач разом з сином, який перебуває на утриманні та вихованні матері, в м.Лисичанську Луганської області. З метою оздоровлення сина та відпочинку за межами України між позивачем та туристичною фірмою ПП [PERSON] укладено договір про надання туристичних послуг і придбано путівки на двох чоловік на відпочинок до Єгипту на строк з 14 по 25 липня 2015 року, за що сплачено 23 тис.грн., що підтверджується договором та квитанцією від 9.04.2015 року.( арк..спр.10-13). Як вказується в позові, відповідач, який проживає на тимчасово окупованій території України, на даний час позбавлений можливості надати позивачу завірений нотаріально дозвіл на вивіз дитини за кордон. Про ставлення відповідача до подорожі дитини за кордоном разом з матір*ю свідчить його нотаріально посвідчена заява від 2.04.2014року, де він дає згоду на виїзд позивача з сином до Туреччини, крім того, він дав свою згоду на те, щоб його колишня дружина та мати його сина прийняла на себе відповідальність та вирішувала всі питання щодо захисту життя та здоров*я його сина, в тому числі з питань медичного втручання у випадку виникнення необхідності, приймала рішення по всім невідкладним питанням захистів прав та законних інтересів його дитини та інше.(арк..спр.17). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР N 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. З врахуванням наведеного, суд приходить до\~\~ висновку, що факт відсутності згоди [PERSON]на виїзд сина із матір'ю за межі України не знайшов свого підтвердження наданими доказами. . Дитина мешкає разом з позивачкою. Кожна особа має право на проживання в сім'ї, особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 4 ч. 3, ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України). За змістом ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду наведеного , враховуючи те, що відповідач проживає за межами території проживання позивачки з донькою, періодично перебуває за межами України на заробітках, не має змоги нотаріально засвідчити дозвіл на виїзд дитини за межі України в разі своє відсутності,суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про право дитини на тимчасовий виїзд за кордон з матір'ю без згоди батька є обгрунтованими. На підставі викладеного та

Outcome: approved