Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 7 591,01 грн. за Договором банківського обслуговування №ВLаЖГА00023629 від 01.04.2011 року, посилаючись на те, що відповідно до умов вказаного договору банк надав відповідачці кредитні кошти в розмірі 5 000 грн. на поточні потреби строком до 01.04.2013 року. Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору за відповідачкою наявна заборгованість в розмірі 7 591,01 грн., яку банк просить стягнути в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 70, 71). 21.09.2015 року до суду надійшла довідка Адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Івано-Франківській області, з якої вбачається, що [PERSON], [INFO] в Івано-Франківській області на проживання не зареєстрована (а.с.44). Відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення в пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На виконання вищезазначеної статті судом було повідомлено відповідачку про час та місце розгляду справи через оголошення в пресі, проте, відповідачка в судове засідання не з'явилася, про причину неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.75, 76). З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов договору банківського обслуговування, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 01.04.2011 року між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та відповідачкою [PERSON] було укладено договір банківського обслуговування №ВLаЖГА00023629 за яким банк надав, а позичальник (відповідачка) отримала грошові кошти в сумі 5 000 грн. та зобовязалася погасити кредит до 01.04.2013 року. Умовами п. 3 договору передбачено обов'язок позичальника сплатити 17% річних за користування кредитом. Згідно договору відповідачка зобов'язалася щомісячно до дати, встановленої в Графіку, поповнювати свій поточний рахунок у валюті кредиту шляхом внесення коштів у сумах не менших сум чергового погашення відповідної частини кредиту та процентів, встановлених в Графіку (а.с. 4-12). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка належно їх не виконувала, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором банківського обслуговування №ВLаЖГА00023629 від 01.04.2011 року (а.с.13, 14). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Пунктами 4.2. та 4.3. договору визначено штрафні санкції: у випадку невиконання позичальником обовязку, передбаченого п.3.3.3 загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобовязань за договором перевищило 60 (шістдесят) календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, зазначеному в п.8 Спеціальної частини договору; у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань (а саме неповерненої чургової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п.9 спеціальної частини договору. Позивачем станом на 28.08.2015 року проведено розрахунок заборгованості за договором банківського обслуговування №ВLаЖГА00023629 від 01.04.2011 року, відповідно до якого нараховано заборгованість відповідачки за кредитом на загальну суму 7 591 грн. 01 коп., в тому числі: 2 849 грн. 39 коп. заборгованість за кредитом, 308 грн. 90 коп. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 914 грн. 39 коп. комісія за розрахункове обслуговування, 3 518 грн. 33 коп. плата за пропуск платежів (а.с.13, 14). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним договором банківського обслуговування відповідачкою не представлено суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №188 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський [PERSON]", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року №63 Про початок процедури ліквідації ПАТ ВіЕйБі Банк та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ ВіЕйБі Банк та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ ВіЕйБі Банк провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] (а.с.55). Відповідно до п.22 ч.1 ст. 5 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 року із змінами, внесеними згідно із Законом № 590-VII від 19.09.2013 від сплати судового збору звільняються Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому з відповідачки слід стягнути в дохід держави 243,60 грн. судового збору (згідно п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із змінами, внесеними згідно із Законом № 590-VII від 19.09.2013 розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру з 23.10.2013 року становить1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати). На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 611, 612, 546, 548, 1050, 1054, 1166 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved