Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача в якій посилається на те, що він є власником житлового будинку № 10 по вул. Тернівській у м. Чернівці, право власності на який він набув на підставі договору дарування від 20.10.2003 року укладеним між ним та [PERSON]. Проте після укладення договору у вказаному житловому будинку залишились зареєстрованими відповідачі, які в будинку фактично не проживають. У звязку із викладеним позивач просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в здійсненні права власності житловим будинком, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним майном. У судовому засіданні представник, який діє від імені позивача дала пояснення аналогічні викладеним в позові, позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду в газеті «Урядовий Курєр». Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування серії ЗАР № 567269 від 20.10.2003 року та згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.04.2016 року, позивач є власником будинку № 10 по вул. Тернівській у м. Чернівці. Згідно довідки виданої ПП «Садгора-Сервіс» м. Чернівці № 540 від 28.01.2016 року у будинку № 10 по вул. Тернівській у м. Чернівці зареєстровані [PERSON] власник, [PERSON] сестра, [PERSON] племінник, [PERSON] племінник. Як вбачається із акту № 23 від 28.01.2016 року складеного комісією в складі трьох працівників ПП «Садгора-Сервіс» за присутності сусідів, по вул. Тернівській, 10 у м. Чернівці дійсно зареєстровано [PERSON], [PERSON] та [PERSON], однак із 1996 року по даний час вони там не проживають Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Так, подаючи до суду негаторний позов, позивач просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користування своєю власністю, які заважають їй здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що вказана квартира знаходиться в приватній власності позивача, не належить до державного чи комунального майна, що виключає застосування до правовідносин між сторонами норми Житлового кодексу України. Проте, з метою визначення кола членів сімї власника житла беруться до уваги положення ст. 64 ЖК України де до них відноситься дружина наймача, їх батьки і діти. Судом встановлено, що відповідачі є родичами [PERSON], однак не є членами його сімї, оскільки не проживають у вказаному будинку та не повязані спільним побутом із його мешканцями. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ї, а тому в даному в випадку власник обгрунтовано звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном. Таким чином,

Outcome: approved