Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду с вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що 23 жовтня 2000 року її батьки за свої кошти купили їй 1 / 2 частину домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг вул. Курячого 1, яке згідно договору купівлі-продажу було оформлено на її імя, про що 15 листопада 2000 року в КБТІ м. Кривого Рогу було зроблено запис у реєстрову книгу за № 5 доп. стор. 165 за № 99. На сьогоднішній час в позивачки склалися підстави для переоформлення належного їй на праві власності домоволодіння на імя своїх рідних, але вона не може це зробити, так як на час оформлення в нотаріальній конторі вищезазначеного договору, вона хоча і формально, але ще знаходилася у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Шлюб цей був зареєстрований 02.08.1997 року, дітей від шлюбу вони не мали, на протязі усього сімейного життя відповідач зловживав спиртними напоями, бив позивачку, в результаті чого вони з ним фактично припинили шлюбні відносини ще за рік до офіційного розірвання шлюбу в судовому порядку, яке відбулося 18 травня 2001 року. Усі ці факти установлені судом та вказані в рішенні суду про розірвання шлюбу. Також у момент фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами відбувся і розділ сумісно нажитого майна: відповідач просто забрав усе майно яке вважав необхідним. У період шлюбу сторони мешкали в будинку, який належав батькам позивачки, свого сумісного житла на час шлюбу не мали. В звязку з усім вищезазначеним позивачка вважає, що тільки їй як власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, і що право власності на 1 / 2 частину домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг вул. Курячого 1 повинно бути визнано тільки її особистою власністю, оскільки цей будинок був фактично подарований позивачці батьками на час коли вона фактично не проживала з відповідачем однією сімєю. Просто на час оформлення домоволодіння вони не подумали, що її чоловік з яким вона на той час вже не мешкала, з юридичної точки зору може вважатися співвласником цієї власності. Позивачка вважає, що відповідач не є учасником спільної сумісної власності на зазначене вище майно, оскільки майно набуте нею у той час, коли з відповідачем шлюбні відносини були фактично припинені, а самим відповідачем на спростування позовних вимог не може бути надано доказів, що він брав грошову чи трудову участь у придбанні цього майна. [PERSON] просить суд винести рішення, яким визнати 1 / 2 частину домоволодіння за номером 1 по вулиці Курячого в місті Кривому Розі, яке складається з квартири № 2 в житловому будинку А-1 з цегли, житловою площею 19,3 кв.м., загальною площею 62,7 кв.м., а саме тамбура 2-1 площею 5,0 кв.м, кухні 2-2 площею 6,7 кв.м., житловой комнати 2-3 площею 10,1 кв.м, коридору 2-4 площею 4,0 кв.м., житловой кімнати 2-5 площею 9,2 кв.м., ванної кімнати 2-6 площею 3,7 кв.м., сіней 2-7 площею 10,2 кв.м., погрібу- І площею 13,8 кв.м., та земельну ділянку площею 0, 0482 га, розташовану за тією ж адресою, її - [PERSON] особистою приватною власністю. Позивачка в судове засідання не зявилася, предоставив суду заяву в якій просить суд розглядати справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, не проти щоб справа розглядалася у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час судового розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення в друкованому засобі масової інформації "Вісті Прідніпровя", тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, вислухавши свідків [PERSON], [PERSON], знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 жовтня 2000 року батьки купили позивачці 1 / 2 частину домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг вул. Курячого 1, яке згідно договору купівлі-продажу було оформлено на її імя, про що 15 листопада 2000 року в КБТІ м. Кривого Рогу було зроблено запис у реєстрову книгу за № 5 доп. стор. 165 за № 99. ( договор купівлі-продажу а.с. 7, технічна документація а.с.8-11, звіт про оцінку майна а.с.16-31) На сьогоднішній час в позивачки склалися підстави для переоформлення належного їй на праві власності домоволодіння на імя своїх рідних, але вона не може це зробити, так як на час оформлення в нотаріальній конторі вищезазначеного договору, вона хоча і формально, але ще знаходилася у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] (свідоцтво про шлюб а.с. 12). Шлюб цей був зареєстрований 02.08.1997 року, дітей від шлюбу сторони не мали, на протязі усього сімейного життя відповідач зловживав спиртними напоями, бив позивачку, в результаті чого вони з ним фактично припинили шлюбні відносини ще за рік до розірвання шлюбу в судовому порядку, яке відбулося 18 травня 2001 року (копія рішення суду а.с.13, свідоцтво про розірвання шлюбу а.с.14). Усі ці факти установлені судом та вказані в рішенні суду про розірвання шлюбу. Також у момент фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами відбувся і розділ сумісно нажитого майна: відповідач просто забрав усе майно яке вважав необхідним. У період шлюбу сторони мешкали в будинку, який належав батькам позивачки, свого сумісного житла на час шлюбу не мали. В звязку з усім вищезазначеним позивачка вважає, що тільки їй як власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, і що право власності на 1 / 2 частину домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг вул. Курячого 1 повинно бути визнано тільки її особистою власністю, оскільки цей будинок був фактично подарований їй батьками на час коли вона фактично не проживала з відповідачем однією сімєю. Просто на час оформлення домоволодіння вони не подумали, що її чоловік з яким вона на той час вже не мешкала, з юридичної точки зору може вважатися співвласником цієї власності. Позивачка вважає, що відповідач не є учасником спільної сумісної власності на зазначене вище майно, оскільки майно набуте нею, коли з відповідачем шлюбні відносини були фактично припинені, а відповідачем на спростування позовних вимог не може бути надано доказів, що він брав грошову чи трудову участь у придбанні цього майна. Просить суд винести рішення, яким визнати 1 / 2 частину домоволодіння за номером 1 по вулиці Курячого в місті Кривому Розі її особистою приватною власністю. На підставі ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже наявність судового рішення , в якому визначений час припинення подружніх відносин, є підставою для звільнення від доказування такої обставини по даній справі, оскільки цей факт встановлений судовим рішенням, що має преюдиціальне значення. Саме в звязку з фактичним розірванням шлюбу з відповідачем батьки купили [PERSON] вищезазначене домоволодіння. Відповідач в покупці цього домоволодіння участі не приймав, ніколи в ньому не жив, не був зареєстрований ( витяг з домової книги а.с. 15), так як на час оформлення цієї угоди, позивачка вже перестала підтримувати з ним будь які відносини. Усі ці роки в цьому домоволодінні мешкала тільки позивачка, сплачувала усі рахунки за комунальні витрати, робила в домі усі ремонтні роботи. Так п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, встановлює, що особистою приватною власністю дружини та чоловіка є майно, набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали йому або їй особисто. В даному разі кошти за які було придбано нерухомість належали батькам позивачки , що мій батько як свідок може підтвердити в суді. Згідно ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. За таких обставин суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі, та визнати за нею особисте приватне право на придбану 23 жовтня 2000 року 1 / 2 частину домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг вул. Курячого 1. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved