Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги мотивувала тим, що 28 квітня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики № 28/04-01, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 110089,10 грн., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 4366,00 доларів США на строк до 28 липня 2016 року. 28 липня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір про внесення змін і доповнень до договору позики № 28/04-01, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 114741,29 грн., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 4627 доларів США на строк до 28 жовтня 2016 року. 23 грудня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 2 про внесення змін і доповнень до договору позики № 28/04-01 та договору про внесення змін і доповнень до договору позики № 28/04-01, відповідно до якого сторони підтвердили суму боргу у розмірі 96 000,00 грн., яка має бути погашена до 23 червня 2019 року включно. Однак станом на 29 січня 2020 року відповідач не виконав грошові зобов`язання у розмірі 36 000,00 грн. У зв`язку з наведеним позивач просить про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики у розмірі 36000,00 грн., пеню за прострочення виконання зобов`язань за період з 24 червня 2019 року по 29 січня 2019 року у розмірі 7920,00 грн. та витрати по сплаті судового збору. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 28 квітня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики № 28/04-01, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 110089,10 грн., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 4366,00 доларів США на строк до 28 липня 2016 року (а.с. 5, 6). 28 липня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір про внесення змін і доповнень до договору позики № 28/04-01, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 114741,29 грн., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 4627 доларів США на строк до 28 жовтня 2016 року (а.с. 4, 7). 23 грудня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 2 про внесення змін і доповнень до договору позики № 28/04-01 та договору про внесення змін і доповнень до договору позики № 28/04-01, відповідно до якого сторони підтвердили суму боргу у розмірі 96 000,00 грн., яка має бути погашена до 23 червня 2019 року включно (а.с. 8). Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 28 квітня 2016 року у розмірі 36 000,00 грн. Підставою для задоволенні позовних вимог позивачем зазначено про неповернення відповідачем частини позики у розмірі 36 000,00 грн. у строки зазначені у договорі. Між сторонами виникли договірні правовідносини, предметом доказування є порушення чи невиконання умов договору. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно зі ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з досліджених доказів, умови договору позики позичальником частково належним чином не виконані, в передбачені договором строки позика не погашена, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість за договором позики у розмірі 36 000,00 грн. Будь-яких належних та допустимих доказів належного виконання умов договору позики відповідачем суду не надано. З урахуванням викладеного позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягають задоволенню повністю. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 24 червня 2019 року по 29 січня 2019 року у розмірі 7920,00 грн. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно п. 11 договору № 2 про внесення змін і доповнень до договору позики № 28/04-01 та договору про внесення змін і доповнень до договору позики № 28/04-01 за несвоєчасне виконання своїх грошових зобов`язань за даним договором позичальник зобов`язаний сплатити на користь позикодавця неустойку (пеню) у розмірі 0,1 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення. Сплата неустойки не звільняє позикодавця від сплати основної суми боргу. Судом перевірено розрахунок пені за прострочення виконання зобов`язань за користування позикою за період з 24 червня 2019 року по 29 січня 2019 року та встановлено, що розмір пені становить у розмірі 7920,00 грн. виходячи з такого розрахунку - 36000,00 грн. х 0,1 % (пеня відповідно до Договору позики) х 220 (кількість днів прострочки). Тому, за встановлених обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобов`язань за період з 24 червня 2019 року по 29 січня 2019 року у розмірі 7920,00 грн. підлягають задоволенню повністю. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики повністю: стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , заборгованість за договором позики від 28 квітня 2016 року станом на 29 січня 2020 року у розмірі 43 920 (сорок три тисячі дев`ятсот двадцять) грн. 00 коп., що складається із заборгованості за договором позики у розмірі 36 000,00 грн. та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 24 червня 2019 року по 29 січня 2019 року у розмірі 7920,00 грн. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved