Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом і просять визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та стягнути понесені судові витрати. В обгрунтування позовних вимог зазначають, що на підставі свідоцтва про право власності на житло №7225 від 03.11.1993 року позивачам на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. На даний час за вказаною адресою зареєстрований також колишній чоловік позивача [PERSON] - відповідач у справі [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 11.12.2014 року. З вересня 2013 року відповідач у квартирі не проживає та місце його фактичного проживання невідоме. Позивачі мають намір продати належну їм квартиру та придбати у власність дві окремі квартири, проте реєстрація в квартирі відповідача, який фактично там не проживає, порушує їх права та унеможливлює продаж квартири. Крім того, відповідач не утримує житло та не сплачує комунальні послуги. У судове засідання представник позивачів та позивачі не з'явилися, згідно поданої заяви просять розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с.40). Відповідач у судове засідання не з'явився, у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а також згідно ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення у пресі (а.с.42). Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивачів, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло №7225 від 03.11.1993 року (а.с.11), яка згідно технічного паспорту (а.с.12-13) складається з трьох кімнат. [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.09.1998 року. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11.12.2014 року шлюб між ними розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] (а.с.17). Відповідно до ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 25.08.2015 року відповідача [PERSON], [INFO], останнє відоме місце проживання: [ADDRESS], оголошено в розшук (а.с.20). Як вбачається з актів КП "ВЖРЕП №9" Житомирської міської ради від 14.04.2015 року, 05.02.2016 року (а.с.44, 45) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з вересня 2013 року по теперішній час. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, право приватної власності є непорушним, що також закріплено в ч.1 ст.321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Власник майна відповідно до положень ст.ст.319, 383 ЦК України має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві власності майном на свій розсуд та вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону. Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не проживає у [ADDRESS] понад один рік, житлово-комунальні послуги не оплачує, наявність реєстрації відповідача у квартирі зобов'язує власників квартири безпідставно сплачувати зайві кошти за комунальні послуги та нести інші витрати по утриманню нерухомого майна, тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню понесені ними та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved