Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом до відповідача Мигівської сільської ради. Посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON], який проживав в [ADDRESS]. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Крім неї, спадкоємцем першої черги по закону після смерті батька була її матір, дружина померлого - [PERSON], яка відповідно до правил ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на день його смерті та після смерті у спадковому будинку. Однак у нотаріальну контору із заявою про оформлення спадщини та видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом не зверталась. [INFO] її матір - [PERSON] - померла. Після її смерті залишилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Крім неї, спадкоємців першої черги за законом та інших осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні немає. Вона, як спадкоємець першої черги за законом звернулась до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини та видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус постановою відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в зв'язку з відсутністю належним чином оформлених правовстановлюючих документів. Крім того, в її свідоцтві батько значиться по імені «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть «[PERSON]», мати - по імені «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть «[PERSON]», а тому необхідно встановити факт родинних відносин. Просить встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON]., який помер [INFO] в с.Велике, Вижницького району Черінвецької області, був її батьком, а [PERSON], яка померла [INFO] в смт.Путила, Чернівецької області була їй - матір'ю та визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме, на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS], який належав померлому [INFO] - [PERSON], спадкоємцем якого була [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, просить позовні вимоги задовольнити. В судове засідання представник відповідача Мигівської сільської ради не з'явився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача Мигівської сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному об'ємі та просять справу розглядати без участі представника міської ради. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному об'ємі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] помер - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого 18.10.2002 року Мигівською сільською радою, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №52. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS]. З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок під літ.А з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS], 1957 року побудови, вартістю 169065,00 грн. Спадкове майно після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON], яка згідно по господарських даних на день смерті [PERSON], була разом з ним зареєстрована та проживала у спадковому будинку, що підтверджується довідкою Мигівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області №756 від 07.11.2016 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу, Серія [NUMBER], виданого 11.05.1991 року Мигівською сільською радою, Вижницького району Чернівецької області. [INFO] померла - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого 20.05.2016 року виконавчим комітетом Мигівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №28. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS]. З копії свідоцтва про народження [PERSON], Серія [NUMBER], повторно виданого 27 грудня 2002 року виконкомом Мигівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №14 в графі батько записаний [PERSON], в графі матір записана - [PERSON]. З копії свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER], виданого 26.10.1980 року Мигівською сільською радою, актовий запис №36 вбачається, що [PERSON] після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON]. З виписки з по господарської книги Мигівської сільської радою №14 за період з 01.01.1964 року по 31.12.1966 року господарства та з 01.01.1967 року по 31.12.1969 року особовий рахунок [NUMBER] в с.Велике, Вижницького району вбачається, що головою двору був [PERSON], [INFO], членами двору: [PERSON], 1927 року народження - дружина, [PERSON], [INFO] - син, [PERSON], [INFO]. Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачка [PERSON], надала докази того, що померлий [INFO] [PERSON] був її батьком, а [PERSON] - матір'ю. Судом також встановлено, що крім позивачки [PERSON] спадкоємців першої черги за законом чи за заповітом та інших осіб які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується копією спадкової справи №39/2016 року. Позивачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але у зв'язку із тим, що нею не було надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на дане майно, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №158/02-31 від 22.11.2016 року. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, житловий будинок по плану забудови під літ. «А» - 1957 року побудови, знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 06.10.2016 року, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 06.10.2016 року, щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об'єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об'єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об'єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об'єктів нерухомості є необов'язковим. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved