Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, свідоцтва про право власності та договору дарування є власником квартири [ADDRESS] , в якій зареєстрований але не мешкає її син - [PERSON] . Вказує, що з 2017 року по теперішній час відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, не оплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні квартири. З підстав реєстрації відповідача в квартирі вона вимушена сплачувати комунальні послуги за кількістю осіб. Ухвалою суду було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував, просив судовий збір з відповідача не стягувати. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої просить розглядати справу за відсутності представника Кам`янської міської ради, не заперечує проти позовних вимог. Відповідач причину неявки суду не повідомив, відзив не подав, про місце та час розгляду справи відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлений належним чином. Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності виданого 27.06.1994 року Відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому м. Дніпродзержинська, свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Астаховою О.С. 27.12.2018 року, зареєстрованого в реєстрі під № 2-1199, договором дарування 1/3 частини квартири укладеного між [PERSON] і [PERSON] та посвідченого державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Астаховою О.С. 20.09.2019 року, зареєстрованого в реєстрі під № 2-896 , витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, технічним паспортом на квартиру, свідоцтвом про смерть (а.с. 11, 12-13, 14-15, 16, 17-18). На теперішній час в квартирі по [ADDRESS] , рахується зареєстрованим син позивача - колишній власник 1/3 частини квартири відповідач [PERSON] , який з 2018 року добровільно в ній не проживає і не знявся з реєстрації за вказаною адресою без вчинення йому будь-яких перешкод, що підтверджується Листом Дніпровського ВП від 14.01.2020 року вих.№ 46-2/26-352, актом про не проживання відповідача від 23.12.2019 року (а.с. 20, 21), квитанціями про оплату комунальних послуг за 2019 рік (а.с. 22-33). Як вбачається з інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 18.03.2020 року (а.с. 50), [PERSON] 26.06.2018 року перетинав державний кордон України в напрямку Київ-Стамбул та 25.07.2019 року повернувся до України, а 20.10.2019 року виїхав за межі України в напрямку Київ-Мінськ і авіасполученням до України не повертався. Факт реєстрації відповідача у спірній квартирі порушує права та інтереси позивача, оскільки остання не має можливості реалізувати свої права як власника та несе додаткові витрати за оплату комунальних послуг. На час розгляду справи минуло більше року як відповідач продав свою 1/3 частку квартири по [ADDRESS] своїй матері - позивачу [PERSON] , а також минуло більше року як відповідач добровільно залишив своє місце реєстрації в цій квартирі, проживаючи весь цей час за іншою адресою і не маючи потреби у даному житловому приміщенні, тому відповідно до ст. 405 ЦК України, сплинув річний строк, за яким за відповідачем зберігається його право на користування квартирою по [ADDRESS] . Інших домовленостей між відповідачем і позивачем та третьою особою судом не встановлено. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач до 2018 року проживав у спірній квартирі в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Суди встановили, що позивач є власником спірного житлового будинку. Як зазначено позивачем у позовній заяві, відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна . Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18) та у постанові від 14.08.2019 року в справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18). З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право у користуванні житловим приміщенням за місцем його реєстраціїї, суд визнає обґрунтованими, надані позивачем докази належними та допустимими, що є підставою для втрати відповідачем його права на користування квартирою за місцем реєстрації, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно заяви представника позивача, судові витрати залишити за рахунок позивача.

Outcome: approved