Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що позивач, є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. У вказаному будинку на теперішній час зареєстрований відповідач. Але з 01 жовтня 1996 року по теперішній час відповідач у вказаному будинку не проживає. У зв`язку щ викладеним, позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні приватною власністю - житловим будинком шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням вищевказаного житлового будинку. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу місцем реєстрації. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, з письмових матеріалів справи встановлено, що позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, яке видано 18 вересня 2020 року [PERSON] , державним нотаріусом П`ятої криворізької державної нотаріальної контори реєстр №731, спадкова справа №70/2012, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.09.2020 року №224663896. У вказаному будинку на теперішній час зареєстрований відповідач що підтверджується довідкою з відділу місця проживання громадян від 20.11.2020 року №6342. Але з 01 жовтня 1996 року по теперішній час відповідач у вказаному будинку не проживає. Факт не проживання відповідача підтверджується актом від 02 листопада 2020 року, який складено мешканцями [ADDRESS] - [PERSON] , [ADDRESS] - [PERSON] , [ADDRESS] - [PERSON] підписи яких засвідчено квартальною [PERSON] . Згідно зі ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином з письмових матеріалів справи судом встановлено, що відповідач фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, чим обмежує право позивача на власність та вільне розпорядження нею, а тому суд вважає що позов в даній частині необхідно задовольнити. Крім того, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягнення судового збору на користь позивачки. На підставі зазначеного та

Outcome: approved