Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 20 червня 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31 січня 2015 року має заборгованість в розмірі 14816,38 грн., тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача Лазіс М.В., що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши суду, що коштів в розмірі 5674.61 грн. він не брав та з карткового рахунку, скориставшись його сім-карткою мобільного зв'язку зняла стороння особа, по факту шахрайського заволодіння коштами з його кредитного рахунку розслідується кримінальне провадження №12013120230000952 від 28 липня 2013 року, на цей час особу не встановлено, тому вважає його вини немає та просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до укладеного договору б/н від 20 червня 2011 року відповідач по справі від позивача отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредит був наданий у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитовець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Позивачем зобов'язання виконувались належним чином в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав Відповідач заперечував отримання коштів в розмірі 5634.61 грн. 26 липня 2013 року, не заперечуючи, що карткою постійно користувався, при цьому під час судового розгляду поставив під сумнів в дійсність своїх підписів на вказаних документах, у зв'язку із чим йому було роз'яснено його право звернутись до суду із клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи, від призначення якої він відмовився. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Всупереч вимогам зазначеної статті відповідач інших доказів на підтвердження своїх заперечень не надав, з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи до суду не звернувся. Результати розгляду його заяви до правоохоронних органів, подано до суду, відповідно до заяви, порушено кримінальне провадження ще 28 липня 2013 року, досудове слідство триває. Зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним договору позивач не ставив. З огляду на викладене суд бере до уваги докази, які надані позивачем. Так, згідно розрахунку суми заборгованості станом на 31 січня 2015 року має заборгованість в розмірі 14816,38 грн., яка складається з наступного: 5574,63 грн. - заборгованість за кредитом; 6460,02 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 681,73 грн. - штраф (процентна складова). Постановою слідчого СВ Новоукраїнського РВ УМВС України в Кіровоградській області від 28.07.2013 року розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню № 12013120230000952 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.190 КК Україною за заявою [PERSON] про те, що 26.07.2013 року невідомі особи, шляхом шахрайськиї дій заволоділи кредитними грошовими коштами з кредитного рахунку ПАТ КБ"ПриватБанк", зареєстрованого на ім'я [PERSON], в сумі 5570 грн. ( а.с.94). Враховуючи, що питання про визнання недійсним кредитного договору відповідачем не ставилося, який фактично визнав факт укладення ним кредитного договор, а зняття з карткового рахунку через сім-карту мобільного телефону, який перебував лише у його користуванні грунтується на припущеннях, оскільки на час розгляду не встановлено, в той час як пройло вже близько 2-х років про причетність сторонніх осіб до заволодіння коштами, в той час як відповідно до умов кредитного договору п.1.1.2.1(а.с.11а) клієнт(відповідач) зобов'язаний нерозголошувати пін-код третім особам, інших належних та допустимих доказів відповідачем не подано. За результатами розгляду кримінального провадження, у разі наявності підстав, передбачених ч.2ст.361 ЦПК України, рішення може бути переглянуто у зв»язку із нововиявленими обставинами. Проте, на час ухвалення рішення судом першої інстанції підстав для зупинення провадження в цій справі не було, про що винесено ухвалу 12.06.2015 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором є обгрунтованими. Підстав для звільнення відповідача від виконання зобов'язань за договором судом не встановлено. З урахуванням встановлених обставин справи і відповідних їм правовідносин, суд вважає, що відповідачем було допущено порушення умов кредитного договору б/н від 20 червня 2011 року, а також вимог ст. 526 ЦК України. Стосовно заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності слід зазначити таке. За приписами ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України). Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Згідно ст.258 ч.2 п.1 ЦК України, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлена позовна давність в один рік. В матеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON] в запереченні проти позову від 25.05.2015 року, в яких він просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності Ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до вимог ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями та годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як вбачається із матеріалів справи зняття суми відбулося 26.07.2013 року, тому строк позовної давності, який просить застосувати відповідач не пройшов, а тому і правова позиція ВССУ від 19.03.2014№6-20цс 14 не підлягає застосуванню, так як черговий платіж повинен був надійти в серпні 2013 року, а тому строк позовної давності до суми основного боргу не сплинув . Отже, позов є обгрунтованим і підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відшкодування документально підтверджених (а.с. 2) судових витрат понесених позивачем у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного ,

Outcome: approved