Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] та просять суд звільнити з-під арешту нерухоме майно по [ADDRESS] , посилаючись на те, що арешт був накладений з метою виконання виконавчих листів, вимоги за якими фактично вже задоволено шляхом накладення стягнення на спадкове майно і визнання права власності на це майно в рахунок погашення вимог кредиторів до боржника, виконавче провадження закрито. Так, за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн. та з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 3028,61 грн. і моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн. [INFO] [PERSON] помер, спадкоємцем його є [PERSON] , який успадкував належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Рішенням суду від 04 березня 2019 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] накладено стягнення на вищевказану квартиру та визнано за позивачами право власності по 1/2 частці за кожною. Своє право власності на вказану квартиру позивачі зареєстрували у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, однак відповідно до даних Реєстру, на вказане нерухоме майно постановою Довгинцівського ВДВС від 08 липня 2010 року накладено арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. Вказане обтяження накладено в рамках виконання вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області. виконавчі листи повернуті стягувачам. Таким чином вважають, що накладений арешт на квартиру має бути знятим, оскільки він накладений з метою виконання виконавчих документів, вимоги за якими фактично вже задоволено шляхом накладення стягнення на спадкове майно і визнання права власності на це майно в рахунок погашення вимог кредиторів до боржника, виконавче провадження, в рамках якого накладався арешт, завершено. Ухвалою суду від 10 липня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду про розгляд справи за його та позивачів відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] звернулась до суду про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Як встановлено судом, вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2009 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн., а на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 3028,61 грн. та моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн. (а.с. 6,7 - копії виконавчих листів). На підставі виконавчих листів, виданих на виконання вироку суду, Довгинцівським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 08 липня 2010 року накладено арешт на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 11-12 - копія Витягу). [INFO] [PERSON] помер, ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 січня 2016 року за заявою [PERSON] замінено сторону виконавчого провадження № 20171667, де боржника [PERSON] замінено на боржника [PERSON] в межах вартості спадкового майна, що встановлено постановами державного виконавця Довгинцівський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 20 листопада 2017 року (а.с. 13,14 - копії постанов). Вказаними постановами повернуто виконавчі листи стягувачам [PERSON] та [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] боргу за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області в зв`язку з неможливістю встановити спадкове майно. яке успадкував [PERSON] та на яке можливо звернути стягнення на виконання судового рішення. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2019 року накладено стягнення в рахунок погашення заборгованості спадкодавця [PERSON] перед [PERSON] та [PERSON] за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.12.2009 р. в рівних частках, на спадкове майно спадкодавця боржника, яке на час відкриття спадщини належало померлому [PERSON] , а саме на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Визнано за позивачами [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частці за кожною на вказану квартиру (а.с. 8-10 - копія рішення). Своє право власності на зазначене нерухоме майно позивачами зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформацією з Реєстру (а.с. 11-12). Згідно абзаців першого та другого пункту 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5 (далі Постанова № 5), у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно абзацу першого пункту другого Постанови № 5, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктом 13 Постанови № 5 роз`яснено, що при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог. Підстави та порядок зняття арешту при виконанні рішень суду визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону № 1404-VIII). Згідно частин першої, другої статті 40 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що всупереч вимогам Закону№ 1404-VIII, дій щодо зняття арешту з майна Довгинцівським відділом державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області проведено не було, чим було порушено право позивачів на користування та розпорядження своїм майном. Зазначене підтверджується також письмовим повідомленням начальника відділу ДВС від 04.07.2019 р. (а.с. 15). Згідно статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином порушене право власника підлягає захисту шляхом звільнення з-під арешту спірного майна. Положеннями частини 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частинами третьою, четвертою статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно частин першої, четвертої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи наявність заяви представника відповідача про визнання позову, суд приходить до висновку до наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Відповідно до статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі Закон від 01.07.2004 № 1952-IV) державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, речові права на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Абзацом 1 частини другої статті 26 Закону від 01.07.2004 № 1952-IV встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачами вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved