Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду та свої вимоги мотивує тим, що з моменту народження та на час звернення з позовом до суду безперервно проживає в домоволодінні [ADDRESS]. На момент її народження, крім неї, в вищезазначеному домоволодінні проживали та були зареєстровані в різні періоди часу: дід - [PERSON], баба - [PERSON], двоюрідна баба - [PERSON], мати - [PERSON], двоюрідна баба (сестра діда) - [PERSON] та її син - [PERSON], двоюрідна баба (сестра діда) - [PERSON], її чоловік - [PERSON], діти: [PERSON] та [PERSON], а також квартиранти. На момент звернення з позовом до суду в вищезазначеному домоволодінні проживає та зареєстрована позивач зі своєю дочкою, [PERSON] Так, позивач з моменту народження - 23.10.1948 р. по теперішній час добросовісно володіла вищезазначеним домоволодінням, вважаючи власником володіння спочатку свого діда, який за життя добросовісно володів будинком, а після його смерті, з 1977 р. - себе. На момент володіння вона не знала про те, що володіння майном є незаконним. Протягом усього строку володіння, починаючи з 1948 р., вона була впевнена, що на це майно не претендують інші особи. Так, володіння спірним будинком було відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, здійснювалося ними без приховування цього факту, як від третіх осіб, так і від органів державної влади та місцевого самоврядування. Також, на протязі всього часу володіння саме вона здійснювала ремонт, реконструкцію, добудову спірного домоволодіння та несла всі інші витрати, пов'язані з утриманням домоволодіння. У зв'язку з цим, позивач просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю (давністю володіння) на домоволодіння [ADDRESS], що складається з житлового будинку А-1 з прибудовою А1-І, загальною площею 106,1 кв.м, житловою площею 61,6 кв.м, в тому числі: коридор 1, площею 7,1 кв.м; санвузол 2, площею 10,5 кв.м; кухню - вітальню 3, площею 26,9 кв.м; житлову кімнату 4, площею 13,3 кв.м; житлову кімнату 5, площею 22,5 кв.м; житлову кімнату 6, площею 14,4 кв.м; житлову кімнату 7, площею 11,4 кв.м; погріб Г; гараж Ж; огорожу №3-6; колодязь каналізаційний №1, згідно технічного паспорту на житловий будинок, виготовлений КП «СМБТІ» Сумської міської ради 12.08.2016 р. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення, в якому просив відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що позивач могла дізнатися, що відповідний будинок належав [PERSON], а тому в даному випадку володіння не є добросовісним. Крім того, позивач чітко розуміла, що відповідний будинок їй не належить і належати не може, адже жодних юридичних дій для його оформлення з її боку ніколи не здійснювалось. Третя особа, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. З довідки - характеристики №421528 від 12.08.2016 р., виданої КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради, вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], станом на 29.12.2012 р. зареєстровано за [PERSON] згідно договору купівлі - продажу від 14.05.1932 р. №366 (а.с.11). Згідно технічного паспорта на житловий будинок, виданого КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» від 12.08.2016 р.,- власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] зазначено [PERSON] (а.с.12-14). Як вбачається з копії будинкової книги на будинок [ADDRESS],- [PERSON] проживає за вказаною адресою з моменту народження, тобто з 23.10.1948 р. та по час звернення до суду (а.с.15-28). Копія акту від 1979 р. про приймання виконаних робіт, договір на проектні роботи по водозабезпеченню та каналізації спірного житлового будинку від 14.05.1998 р., договір на користування електричною енергією від 16.02.2001 р. та договір на вивіз твердих побутових відходів з приватного сектору від 25.12.2001 р. укладені з [PERSON], що свідчить про те, що остання добросовісно, відкрито, безперервно, та вже понад десять років, володіє спірним житловим будинком [ADDRESS], та має право оформити домоволодіння у власність за набувальною давністю (а.с.29-39). При вирішенні питання щодо вимог позову слід звернути увагу, що добросовісне володіння припускає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Згідно ст. 344 ЦК України,- особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», - особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не з своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце, не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК,- відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Таким чином, [PERSON] проживала в зазначеному будинку добросовісно, відкрито та безперервно володіла будівлями, які примикають до будинку, і відповідно, в розумінні ст. 344 ЦК України, набула право власності на це майно в порядку набувальної давності. Судом встановлено, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог і підтверджені ним письмовими доказами, є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб. У зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved