Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

\~ Позивач звернувся до відповідача з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання договору фінансового лізинку недійсним, стягнення суми авансового платежу та моральної шкоди, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 19 серпня 2017 року між ним та ТОВ «Єврокар Україна» укладено договір фінансового лізингу №3521. На виконаня умов договору ним було сплачено авансовий платіж в розмірі 150000 грн на розрахунковий рахунок відповідача. Однак, після підписання зазначеного договору він помітив, що предметом договору було не придбання автомобіля «Lada X-Ray» 2014 року випуску, вартістю 190000 грн, а автомобіль невизначеної марки та моделі вартістю 30180 доларів США у гривневому еквіваленті 775640 грн., на що менеджер компанії повідомив, що це формальність і снують труднощі з доставкою російського автомобіля і він отримає саме замовлений автомобіль «Lada X-Ray» 2014 року випуску, вартістю 190000 грн. Ніякого автомобіля до цього часу він не отримав. 23.08.2017 року він звернувся з письмовою заявою до ТОВ «Єврокар України» в якій просив розірвати договір та повернути сплачені кошти по причині неотримання автомобіля. 29.11.2017 року він звернувся із письмовою заявою до ТОВ «Єврокар України» з проханням розглянути питання ціни та комісії по організації договору, як несправедливих. Відповіді на дану заяву теж не надано. Ним було внесено авансовий платіж відповідно до п.9.2 Договору лізингу в сумі 150000 грн. на рахунок відповідача згідно квитанції № 188513242 від 19 серпня 2017 року. Отже, він сплатив за договором № 3521 від 19.08.2017 року платіж в розмірі 150000 грн., але і цих коштів відповідач не повернув. Вказана умова Договору суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до п.4 ч.3 ст.18 цього Закону, надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, є несправедливою умовою договору. Таким чином, аналіз змісту спірних договорів фінансового лізингу укладених між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця. які передбачені в Законі України "Про Фінансовий лізинг", положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця. які суперечать вимогам чинного законодавства. Отже, несправедливими є сплата Комісії за організацію Договору, так як в графі «Визначення термінів» договору визначено, що комісії за організацію договору - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу обовязкових платежів, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Таким чином, визначення умов договору приєднання за законом віднесено до питань внутрішньої діяльності відповідача, підготовка документів для укладення договору не може бути послугою в розумінні п. 17 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», а отже, відповідач не може безпосередньо включати витрати на них в ціну договору та зобов'язувати споживача їх оплатити. Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, враховуючи несправедливі умови спірних Договорів фінансового лізингу № 3521 від 19.08.2017 року відсутність нотаріального посвідчення спірних договорів, можна прийти до висновку, що дані договори слід визнати недійсними. Враховуючи вищевказане, вважаю, що доведеним є факт того, що невідповідність обставин дійсності виникла через умисні дії відповідача, щодо бажання ввести позивача в оману, а факти (обставини), що не відповідають дійсності, є істотними для вчиненню ними правочину. Після детального ознайомлення з даним договором, зрозумівши що позивач підписав його собі на шкоду, він вважав за необхідним розірвати його. Однак, згідно умов даного договору, при його розірванні він не зможе повернути вкладені кошти, що є порушенням законодавства та прав споживача. Позивач неодноразово звертався до відповідача про повернення коштів, але відповідач ігнорує повернення коштів, телефон вимкнений, офіс відсутній. Просить визнати договір Фінансового лізингу № 3521 від 19.08.2017 року недійсним; Стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» ( ЄДРПОУ 40481805) на його користь суму авансового платежу в розмірі 150000 гривень; Судові витрати покласти на відповідача. Суд, дослідивши в повній мірі представлені до справи докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 19 серпня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» як лізингодавцем та [PERSON] як лізингоодержувачем, було укладено договір фінансового лізингу № 3521, предметом якого є транспортний засіб незазначеної марки та моделі. Лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет Лізингу у власність та передати у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором (п. 1.3 Договору). Пунктом1.4 Договору фінансовоголізингу визначено, що незалежно від наявності у продавця предметалізингу, вказаного лізингоодержувачем в Договорі та лише за заявою лізингоодержувача, сам предмет лізингу може бути змінений на інший предмет лізингу до моменту купівлі предмета лізингу. Згідно п. 1.7, предмет лізингу передається у користування Лізингоодержувачеві не пізніше 90 календарних днів з моменту сплати на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу, у разі наявності оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.5 ст.9 Договору. З аналізу змісту розділу Договору «Визначення термінів» слідує, що комісія за організацію Договору - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу обов'язкових платежів, що має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за організацію Договору, для його оформлення незалежно від назви платежу у квитанції на сплату. Даний платіж включає в себе організаційні послуги лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним, що пов'язані з укладенням Договору, в тому числі витрати, що пов'язані з пошуком предмету лізингу лізингоодержувачу. Розмір комісії попередньо погоджений сторонами та відображується у доданому Договорі та становить 10 % від вартості предмета лізингу. На виконання вимог Договору № 3521 від 19 серпня 2017 року позивачем було сплачено\~на рахунок ТОВ «Єврокар Україна» авансовий платіж за автомобіль у сумі 150000 грн. 00 коп. Стаття 807 ЦК України\~зазначає, що предметом лізингу може бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена законодавством до основних фондів. Відповідно до\~статті 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Індивідуальними ознаками транспортного засобу, які дають можливість його ідентифікувати як об'єкт цивільних прав та обов'язків, є: марка, модель, тип, об'єм двигуна, тип пального, колір, дата випуску, вартість тощо. Зі змісту договору № 3521 від 19 серпня 2017 року встановлено, що предмет фінансового лізингу у даному випадку чітко не визначений, оскільки відсутні його технічні й індивідуальні характеристики. Отже, укладений сторонами договір фінансового лізингу не містить обов'язкових істотних умов договору, оскільки він не містить таких індивідуальних ознак транспортного засобу, які б вирізняли цей транспортний засіб з-поміж інших. Згідно з пунктом 4.1 договору лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: - комісія за організацію Договору; - авансового платежу; - комісії за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст.9 даного Договору, з урахування умов викладених у п.1.7 ст.1 даного Договору. З матеріалів справи слідує, що позивачем було сплачено 150000 грн. 00 коп. за договором, які відповідачем було зараховано в рахунок сплати авансу у відповідності до умов п. 9.2 договору. Зі змісту договору № 3521 від 19 серпня 2017 року встановлено, що предмет фінансового лізингу у даному випадку чітко не визначений, оскільки відсутні його технічні й індивідуальні характеристики. Отже, укладений сторонами договір фінансового лізингу не містить обов'язкових істотних умов договору, оскільки він не містить таких індивідуальних ознак транспортного засобу, які б вирізняли цей транспортний засіб з-поміж інших. За правилами ч. 1\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не має права включати в договір умови, які є несправедливими. Однак в укладеному договорі наявні несправедливі умови в розумінні\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. За змістом ч. 5 цієї норми, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6\~ст. 18 цього Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено вч. 2\~ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи цю норму, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509 ЦК України);по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючиумови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених в договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.(пункт 13). Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 11 травня 2016 року № 6-3020цс15, яка є обов'язковою для врахування при розгляді справи судами. Положеннями укладеного договору передбачено, що лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові й інші платежі згідно з умовами цього договору (пункт 1.3 статті 1 договору). Повернення чи зарахування внесених платежів в разі зменшення вартості предметі лізингу договір не передбачає. Пунктом 4.2 Договору визначено, що лізингодавець не несе відповідальності за будь-яке пошкодження та /або втрату предмета лізингу, які можуть виникнути прямо або опосередковано в результаті невиконання лізингоодержувачем будь-яких умов Договору. Згідно з пунктом 3.4.5 дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акту приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем, за умови сплати не лише лізингових платежів, але й пені, штрафу, тощо. Отже, аналіз змісту спірного договору, укладеного між сторонами, дає підстави вважати, що вдоговорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом; звужені обов'язки та значно розширені права лізингодавця, зокрема виконання зобов'язань забезпечено лишевідповідальністю лізингоодержувача; договором передбачена сплата або утримання з внесених лізингоодержувачем платежів штрафів, пені, при цьому адекватного захисту його прав від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умови договору не передбачають. \~\~\~\~ Таким чином суд констатує, що оспорюваний договір є несправедливим, порушує принципи добросовісності, його умови призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві, а тому є підстави для застосування реституції та повернення сторін договору до попереднього становища шляхом зобов'язання відповідача повернути позивачеві передані за недійсним договором кошти (ст. 216 ЦК України). Крім того, в силу положень ч.2\~ст. 806 ЦК України\~оскаржуваний договір підлягав нотаріальному посвідченню. За змістом\~статті 799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини 1\~ст. 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Відтак, договір фінансового лізингу № 3521 від 19 серпня 2017, укладений між ТОВ «Єврокар Україна» та [PERSON], потребував нотаріального посвідчення, однак цього зроблено не було. Таким чином, враховуючи те, що договори фінансового лізингу нотаріально не посвідчені, ці договори в силу вимог\~ст. 799 ЦК України\~та положення ч. 1\~ст. 220 ЦК України\~є нікчемним, тому загальна сума у розмірі 150000 грн. 00 коп. підлягає поверненню позивачу за положенням\~ст. 216 ЦК України, відповідно до якої у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Судові витрати з підстав положень\~ст. 141 ЦПК України\~покладаються на відповідача.

Outcome: approved