Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом в якому просили, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування домоволодінням розташованим за адресою: м. Дніпро, вул. Пушкарська,20 та усунути їм перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні домоволодінням розташованим за адресою: м. Дніпро, вул. Пушкарська,20 шляхом зняття останнього з реєстраційного обліку за цією ж адресою, мотивуючи тим, що відповідачі є власниками домоволодіння №20 по вул. Пушкарська в м. Дніпро. Відповідач по справі був чоловіком доньки [PERSON] [PERSON], шлюб між якими було розірвано в серпні 2015 року. [PERSON] дозволила доньці проживати у частині домоволодіння в приміщенні літньої кухні у звязку з тим, що її чоловік, відповідач по справі не працював та їх сімя не мала коштів на проживання або придбання власного житла. На прохання доньки [PERSON] надала згоду та зареєструвала в домоволодінні відповідача. 13 серпня 2015 року відповідач вчинив адміністративне правопорушення за ст.173-2 ч.1 КУпАП, за що був притягнутий до відповідальності у вигляді 40 годин громадських робіт. З дати вчинення вказаного правопорушення відповідач не з'являвся на території домоволодіння, особистих речей його в будинку не має, він проживає за адресою зазначеною в позовній заяві. Добровільно знятись з реєстраційного обліку відповідач відмовляється. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та додатково зазначили, як підставу своїх вимог ч.2 ст.405 ЦК України, оскільки відповідач, будучи колишнім чоловіком [PERSON], яка є донькою [PERSON] та сестрою [PERSON] не проживає у спірному домоволодінні більше року. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Треті особи Головне управління державної міграційної служби у Дніпропетровській області, [PERSON] міська рада явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, про причини не явки суд не повідомили. Заслухав доводи позивачів, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Позивачі є співвласниками домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Пушкарська,20, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 16 березня 2004 року (а.с.4-7), договором купівлі-продажу частини домоволодіння від 07.12.2004 року (а.с.8-9). 29 березня 2007 року відповідач [PERSON], на той момент зять позивача [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO]. Згоду на його реєстрацію та дозвіл на проживання за цією адресою надала позивач [PERSON], що остання підтвердила в судовому засіданні. Як зазначили позивачі 5 серпня 2015 року рішенням суду шлюб між відповідачем тадонькою [PERSON] та сестрою [PERSON] , [PERSON] був розірваний. Відповідач 13.08.2015 року в період часу з 20 год. до 21 год 30 хв. за місцем мешкання за адресою: м. Дніпро ([PERSON]), вул. Пушкарська, 20 знаходячись в нетверезому стані вчинив сварку з колишньою дружиною [PERSON] та сином [PERSON], в ході якої висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та завдав фізичного болю. Дані обставини встановлені постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2015 року, якою відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді 40 годин громадських робіт. Дана постанова залишена без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області та набрала законної сили (а.с. 34-35). Як зазначили позивачі в судовому засіданні відповідач з 13.08.2015 року (моменту вчинення ним адміністративного правопорушення) у спірному домоволодінні не проживає, зібрав свої речі та покинув будинок. Відповідно до\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи зі змісту вказаної норми права, позивачі, звертаючись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, до якого вона вселились як член сім'ї, повинні довести, що протягом як мінімум одного року колишній член сім'ї без поважних причин не проживає в житловому приміщенні. Відповідно до\~статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У разі, якщо особа для підтвердження своїх вимог перед поданням до суду позову про визнання колишнього члена сімї таким, що втратив право користування, звертається до органів місцевого самоврядування, то ними складаються акти в різний час протягом певного періоду (в даному випадку протягом року) з зазначенням фактів, які підтверджують не проживання особи в житловому приміщенні та втрату інтересу до права користування житлом. На підтвердження не проживання відповідача протягом року за адресою домоволодіння №20 по вул. Пушкарська в м. Дніпро позивачами були надані акти обстежень: від 02.10.2015 року, від 04.11.2015 року, від 15.12.2015 року, від 18.01.2016 року, від 08.02.2016 року, від 14.03.2016 року, від 05.04.2016 року, в яких зазначено, що підчас обстеження домоволодіння було встановлено факт відсутності відповідача [PERSON] та його особистих речей (а.с.27-33). Як пояснили позивачі в судовому засіданні, відповідач втратив інтерес до спірного домоволодіння. На протязі року не виявляв бажання повернутися та проживати в будинку. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. Відповідно до ч.1\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст.7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,\~72,\~116,\~156 ЖК України;\~ст.405 ЦК України). Оскільки вимоги позивачів щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням задоволені, то суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод позивачам у користуванні власністю шляхом зняття відповідача з реєстрації за адресою спірного домоволодіння. Питання судових витрат вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved