Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про про звернення стягнення на предмет застави. Свої позовні вимоги представник позивача обгрунтовував тим, що [PERSON] 26.03.2008 року отримав кредит у розмірі 22676,58 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,64 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.03.2013 року відповідно до укладеного договору № IFT0AE000064087. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідач 26.03.2008 р. уклали договір застави рухомого майна . Згідно з договором застави відповідач надав в заставу автомобіль Mercedes-Benz, модель: S 500, рік випуску: 1999, тип ТЗ: Легковий автомобіль, № кузова/шасі: WDB2200751A101686, реєстраційний номер: AT3600AО, що належить на праві власності Вiнярському Iгору Богдановичу. Свої зобов'язання за договором відповідач належним чином не виконував. Заборгованість останнього за кредитним договором станом на 29.12.2014 року становить 76291,93 доларів США, що за курсом 15,76 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.12.2014 року складає 1202360,76 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Від нього надійшла заява, в якій він просив справу розглядати без його участі, позов підтримує, просив його задоволити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, у зв»язку з чим було ухвалено розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно зі ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошей у термін і в порядку, передбаченими договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що між ПАТ КБ „ПриватБанк" та відповідачем 26.03.2008 року було укладено кредитний договір № IFT0AE000064087 на суму у розмірі 22676,58 доларів США. В порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] свої зобов'язання за договором належним чином не виконував. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 29.12.2014 року має заборгованість 76291,93 доларів США, яка складається з наступного: 20773,82 доларів США - заборгованість за кредитом; 3920,18 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 540,26 доларів США- заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 47409,61 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;а також штрафи відповідно до умов кредитного договору:15,86 доларів США штраф (фіксована частина); 3632,19 доларів США- штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором сторони 26.03.2008 р. уклали договір застави рухомого майна. Згідно з Договором застави відповідач надав в заставу автомобіль Mercedes-Benz, модель: S 500, рік випуску: 1999, тип ТЗ: Легковий автомобіль, № кузова/шасі: WDB2200751A101686, реєстраційний номер: AT3600AО, що належить на праві власності Вiнярському Iгору Богдановичу. Згідно зі ст.1 Закону України ,,Про заставу та статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 19 Закону України „Про заставу" передбачає, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до частин 1, 6 ст. 20 Закону України „Про заставу заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Також, відповідно до ч.2 ст.28 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обмежень, якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обмежень, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Відповідно до п.2 ч.1 ст.26 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обмежень, обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Позивач 03.12.2014 року направляв відповідачу повідомлення, в якому була вказана сума заборгованості та роз'яснено наслідки її несплати. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження належного виконання умов кредитного договору. Таким чином, позов обґрунтовано належними правовими підставами, а тому підлягає до задоволення. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 19, 20 ЗУ «Про заставу», ст.ст. 25, 28 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст.16, 526, 527, 530, 590 ЦК України та

Outcome: approved