Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою за адресою : [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказав, що [PERSON] є власником двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . про що підтверджує договір дарування від 22.12.2000р. Також в даній квартирі зареєстрована його колишня дружина [PERSON] , про що підтверджується довідка про склад зареєстрованих осіб. Шлюб між сторонами розірвано в 2015р, що підтверджується рішенням Богунського районного суду м Житомира від 02.10.2015р., але відповідачка до цього часу не знялася з реєстрації. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Оскільки відповідачка добровільно не хоче знятися з реєстрації та не проживає значний час, також не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 22.09.2020 року цивільну справу № 296/7851/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, передано на розгляд за підсудністю до Богунського районного суду м. Житомира. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2020 року, головуючим призначено суддю Перекупка І.Г. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира суду від 30.10.2020 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від представника [PERSON] [PERSON] надійшла до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним, причини неявки суду не повідомила, правом подання відзиву не скористалася, інших заяв, клопотань, суду не надала, окрім того судом було зроблено оголошення на сайті у зв`язку із чим, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 131 ЦПК України вважається повідомленою про розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Судом встановлено, що згідно копії договору дарування (дублікату) від 22.12.2000 року, зазначено, що даритель [PERSON] передала безоплатно обдарованому [PERSON] квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 4) Згідно довідки ПП «Крошня-ВЖРЕП № 4» № 1024 від 01.09.2020 року виданої [PERSON] зазначено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровано 3 особи: [PERSON] , 1971 р.н., [PERSON] , 1974 р.н., [PERSON] , 1992 р.н. (а.с. 5) Рішення Богунського\~районного суду\~м.\~Житомира №\~12061/15-ц\~від 02.10.2015\~року розірвано шлюб, який зареєстрований 26 жовтня 1991 року відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Житомирської міської Ради народних депутатів між [PERSON] \~ та [PERSON] за актовим записом № 2424. (а.с. 6) Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У сенсі ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає можливість дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першим протоколом та протоколами N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованим в квартирі, фактично в ній не проживає, не несе будь-яких обов`язків, що передбачені ст. 156 ЖК України, не утримує житло та не сплачує комунальні послуги. Перешкоди в користуванні житлом відповідачем не чинились. Встановлених законом випадків збереження за ним права користування квартирою в судовому засіданні не встановлено. Наведене вище є підставою для визнання відповідача відповідно до вимог ст.ст. 391, 405 ЦК України таким, що втратив право користування спірним житлом у зв`язку з його відсутністю без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст.150\~Житлового кодексу\~України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved