Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом до [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] , а батьком є [PERSON] . Донька є повнолітньою, проживає разом із матір`ю. Починаючи з 2019 року [PERSON] навчається на денному відділенні Придніпровської Державної Академії Будівництва та Архітектури і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання спільної дитини в період її навчання, оскільки відповідач працює та має постійний дохід. Просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, починаючи з моменту подачі даної позовної заяви до закінчення донькою навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи без її участі, просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/7 частини починаючи стягнення з 01.12.2020 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте його представник надала письмову заяву в якій просила проводити розгляд справи без їх участі, вказала, що [PERSON] визнає позовні вимоги частково, просила стягувати зі [PERSON] на утримання повнолітньої дитини - [PERSON] аліменти в розмірі 1/7 частини доходу відповідача, починаючи з 01 грудня 2020 року. Крім того, представник відповідача раніше подала до суду відзив на позовну заяву в якій просила стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/7 частини на утримання повнолітньої дитини - [PERSON] вважаючи, що вказаний розмір аліментів буде достатній для забезпечення гідних умов життя дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Матеріалами справи встановлене наступне: Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.08.2002 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії довідки № 11 від 07.09.2020 року [PERSON] , дійсно є студенткою ДЕРЖАВНОГО ВИЩОГО НАВЧАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ «ПРИДНІПРОВСЬКА ДЕРЖАВНА АКАДЕМІЯ БУДІВНИЦТВА ТА АРХІТЕКТУРИ» другого курсу, освітнього ступеню бакалавр, економічного факультету, денної форми навчання. Навчається нга бюджетній основі. Зарахована в академію з 01 вересня 2019 року наказом від 01.08.2019 №362-КС. Згідно копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відзиву на позовну заяву представника відповідача, [PERSON] визнає позовні вимоги, однак не погоджується з розміром аліментів. В обґрунтування свого відзиву вказав, що має на утриманні двох малолітніх дітей. Вказав, що може сплачувати аліменти у розмірі 1/7 частини з його доходу, з чим погодилась позивачка у своїй заяві та просила задовольнити позовні вимоги у розмірі 1/7 частини. Необхідність задоволення позовних вимог зумовлена наступним: Відповідно до вимог ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітній син чи донька продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років. Згідно зі ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Стягнення аліментів на дітей, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198,199 Сімейного кодексу України, здійснюється у судовому порядку за новою позовною заявою. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 Сімейного кодексу України) і виплачуються щомісячно. Як зазначено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим із батьків і врахувати стан здоров`я та матеріальне становище як дочки (сина), так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст. ст.182,200 СК України). Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. З відзиву на позовну заяву представника відповідача видно, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу донці, що продовжує навчання, оскільки має річний прибуток приблизно 300 677,56 гривень і зазначає, що 1/7 частини з його прибутку буде достатньо для забезпечення гідних умов життя дитини. При цьому якщо позивачка буде надавати допомогу дитині у такому ж розмірі, як і відповідач, то дитина отримає майже 7000,00 грн. на місяць, за рік 84 000,00 грн., яких без сумніву, буде вистачати як на оплату потреб, пов`язаних із навчанням, так і на забезпечення гідних умов проживання, враховуючи, що навчальний рік складає 9 місяців. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вищевикладене в повній мірі узгоджується з висновками, що викладені в Постанові Верховного Суду від 30.01.2020 року у справі № 227/5551/18. На підставі викладеного, з урахуванням обставин справи, суд вважає, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на користь позивачки на час навчання у розмірі 1/7 частини з усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 01 грудня 2020 року та до закінчення навчання чи до досягнення [PERSON] двадцяти трирічного віку. Позивача звільнено від сплати судового збору, тому відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі 908,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved