Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась 11 жовтня 2021 року до суду з позовною заявою до Державного реєстратора Одеського міського управління юстиції Одеської області Щеплоцької Христини Богданівни про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовує тим, що вона набула право власності на земельну ділянку [ADDRESS] , площею 6,60 га, яка розташована на території Миколаївської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 5120885100:01:002:0039, на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.11.2011 року, справа №2-4630/11. Відділ Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі, Одеської області 17.10.2012 року здійснив державну реєстрацію земельної ділянки за реєстраційним номером 820639151208. Білгород-Дністровським міскрайонннм управлінням юстиції Одеської області 21.12.2015 року було зареєстровано право власності, розмір частки 1/1, номер запису про право власності: 12797328, на земельну ділянку площею 6,60 га з кадастровим номером 5120885100:01:002:0039 за [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт громадянки України серія та номер: [NUMBER] , виданий 13.11.2014 року Білгород-Дністровським РВ ГУ ДМС України в Одеській області, країна громадянства - Україна. Позивачкою [PERSON] 13 серпня 2021 року був укладений договір №40-02/08/2021 на проектно-вишукувальні роботи з фізичною особою підприємцем [PERSON] по виготовленню технічної документації із землеустрою, щодо поділу земельної ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: [ADDRESS] . Однак, з інформаційної довідки з Державною реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.09.2021 року №273766207, позивачці [PERSON] стало відомо, що рішенням державного реєстратора Одеського міського управління юстиції, Одеської області, Щеплоцької Христини Богданівни , номер запису про інше нерухоме право: 6984053 (спеціальний розділ) від 11.09.2014 року, зареєстрований договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, серія та №300, виданий 16.07.2012 року, видавник Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївка» та гр. [PERSON] , індексний номер: 15766915 від 12.09.2014 року, з речовим правом, право оренди земельної ділянки, термін дії 5 років з правом пролонгації. Орендатор: Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївка», код ЄДРПОУ: 38288174. Орендодавець: [PERSON] , площа земельної ділянки 6,60 га. Договір оренди зареєстрований на земельну [ADDRESS] , кадастровий номер 5120885100:01:002:0039, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Миколаївська сільська рада. Позивачка зазначає, що зазначене вище рішення державного реєстратора про реєстрацію речового права: право оренди земельної ділянки площею 6,60 га, на п`ять років, з правом пролонгації з ТОВ «Миколаївка», код ЄДРПОУ 38288174 та [PERSON] є незаконним. З державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розділі: «Актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права» включається, що підставою для державної реєстрації права оренди земельної ділянки став договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, серія та номер: 300, виданий 16.07.2012 року, ТОВ «Миколаївка» та [PERSON] .. Однак позивачка [PERSON] стверджує, що ніколи не зверталася до державного реєстратора із заявою про внесення запису реєстрації договору оренди земельної ділянки. З огляду на те, що державним реєстратором вчинено дію на підставі заяви не уповноваженої особи, що є порушенням п.2., п.4, п.5, ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позивачка [PERSON] звертається до суду з позовною заявою, згідно якої просить: -визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Одеського міського управління юстиції Одеської області Щеплоцької Христини Богданівни, індексний номер рішення 15766915 від 12.09.2014 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесений запис про реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 6,6 га, сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 5120885100:01:002:0039, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання відповідач Державний реєстратор Одеського міського управління юстиції Одеської області Щеплоцька Х.Б. не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки [ADDRESS] , площею 6,60 га, яка розташована на території Миколаївської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 5120885100:01:002:0039, на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.11.2011 року по справі №2-4630/11. Відділ Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області, 17.10.2012 року, здійснив державну реєстрацію земельної ділянки за реєстраційним номером 820639151208. Білгород-Дністровським міськрайонннм управлінням юстиції Одеської області 21.12.2015 року було зареєстровано право власності, розмір частки 1/1, номер запису про право власності: 12797328, на земельну ділянку площею 6,60 га з кадастровим номером 5120885100:01:002:0039 за [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт громадянки України, серія та номер: [NUMBER] , виданий 13.11.2014 року, Білгород-Дністровським РВ ГУ ДМС України в Одеській області, країна громадянства - Україна. Позивачкою [PERSON] 13 серпня 2021 року був укладений договір №40-02/08/2021 на проектно-вишукувальні роботи з фізичною особою підприємцем [PERSON] , по виготовленню технічної документації із землеустрою, щодо поділу земельної ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: [ADDRESS] . Однак, з інформаційної довідки з Державною реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.09.2021 року №273766207, позивачу [PERSON] , стало відомо, що рішенням державного реєстратора Одеського міського управління юстиції Одеської області, Щеплоцької Христини Богданівни , номер запису про інше нерухоме право: 6984053 (спеціальний розділ) від 11.09.2014 року, зареєстрований договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, серія та №300, виданий 16.07.2012 року, видавник Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївка» та гр. [PERSON] , індексний номер: 15766915 від 12.09.2014 року, з речовим правом, право оренди земельної ділянки, термін дії 5 років з правом пролонгації. Орендатор: Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївка», код ЄДРПОУ: 38288174. Орендодавець: [PERSON] , площа земельної ділянки 6,60 га. Договір оренди зареєстрований на земельну [ADDRESS] , кадастровий номер 5120885100:01:002:0039, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Миколаївська сільська рада. Зазначене рішення державного реєстратора про реєстрацію речового права: право оренди земельної ділянки площею 6,60 га, на п`ять років, з правом пролонгації з ТОВ «Миколаївка», код ЄДРПОУ 38288174 та [PERSON] є незаконним. З державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розділі: «Актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права» включається, що підставою для державної реєстрації права оренди земельної ділянки став договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, серія та номер: 300, виданий 16.07.2012 року, ТОВ «Миколаївка» та [PERSON] .. Однак позивачка [PERSON] зазначає, що ніколи не зверталася до державного реєстратора із заявою про внесення запису реєстрації договору оренди земельної ділянки. Рішення державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» Щеплоцької Х.Б. про реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 6,6 га сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 5120885100:01:002:0039, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є протиправним засобом позбавлення позивачки [PERSON] права розпорядження своїм законним правом на нерухоме майно, тобто таким, що винесено із порушенням норм чинного законодавства у сфері державної реєстрації. Внаслідок прийняття державним реєстратором Щеплоцькою Х.Б. оскаржуваного рішення про державну реєстрацію позивачка позбавлена можливості розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно вимог ст.3 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Згідно положень ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; 13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Проте, позивачка [PERSON] ніколи не зверталась та не уповноважувала будь-яких осіб звертатись із заявами про реєстрацію зазначеного вище договору оренди. Отже, оспорюване рішення державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» Щеплоцької Х.Б. про реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 6,6 га, сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 5120885100:01:002:0039, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є протиправним засобом позбавлення позивачки [PERSON] права розпорядження своєю власністю та таким, що винесено із порушенням норм чинного законодавства у сфері державної реєстрації. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п.9 ч.1 ст. 2 цього Закону реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 3 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з загальних засад державної реєстрації права є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених законом. Відповідно до ч.3 ст. 10 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Загальними засадами здійснення державної реєстрації прав, зокрема, є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених законом. Згідно з п.2 ч.1 ст. 24 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 24 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Отже, з наведених вище норм можна дійти висновку про важливість дотримання і неухильного виконання процедури державної реєстрації виключно на підставі вимог закону, оскільки невиконання суб`єктом влади вимог законодавства зводить нанівець законність всієї процедури державної реєстрації. Відповідно до статті 36 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо під час проведення державної реєстрації прав у державного реєстратора виникає сумнів щодо справжності поданих документів, такий державний реєстратор зобов`язаний повідомити про це правоохоронні органи. Встановлено, що позивачем особисто або за його дорученням іншими особами не подавались відповідні заяви про припинення права власності на належне йому нерухоме майно. Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним Відповідно до статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON] до Державного реєстратора Одеського міського управління юстиції Одеської області Щеплоцької Христини Богданівни про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved