Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 20.11.2010 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , яка проживає з ним. Іх сімейне життя не склалось, під час перебування у шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, протягом шести місяців проживають окремо, сімейних відносин не підтримують, примирення не бажають, відповідач постійно виїжджає на заробітки в інші регіони України. Просив шлюб розірвати, дитину залишити проживати з ним. Позивач позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Ертус С.В. позовні вимоги визнав частково та зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу, однак місце проживання дитини просив визначити із відповідачем. Представник третьої особи позовні вимоги в частині залишення дитини з батьком підтримав та просив задовольнити. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20.11.2010 року, який було зареєстровано міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №438. Мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов в цій частині визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась і шлюб носить формальний характер. Отже, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що відповідач проживає окремо від позивача, в даний час перебуває за кордоном та коли повернеться невідомо. Дитина залишилася проживати з батьком, позивачем у справі, та знаходиться на його утриманні, в його помешканні створено всі належні умови для проживання доньки, її навчання, розвитку та відпочинку. З висновку органу опіки та піклування Коростенської міської ради Житомирської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради від 15.05.2019 року за №219 слідує, що за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] .. Як слідує з характеристики учениці [PERSON] , з перших днів навчального процесу дитину приводили до школи та забирали батько та бабуся, які приділяли належну увагу навчанню та вихованню. Батьківські збори, шкільні та класні свята відвідував батько [PERSON] .. З психологічно-педагогічної характеристики на дитину [PERSON] вбачається, що батько в більшій мірі цікавиться життєдіяльністю дитини в закладі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови №16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх дітей. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Суд зазначає, що визначення місця проживання з одним із батьків, не позбавляє іншого, батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Враховуючи встановлені обставини справи, положення вищевказаних норм національного законодавства, суд вважає, що в даному випадку інтересам малолітньої дитини, враховуючи її вік та потреби у повсякденному житті, буде у більшій мірі відповідати місце проживання разом з батьком, оскільки це відповідає інтересам дитини, тому позовні вимоги в частині визначення місця проживання малолітньої дитини з позивачем обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved