Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів посилаючись на те, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 28.05.2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики задоволено. Стягнуто з [PERSON] в солідарному порядку на користь [PERSON] 279 714 грн. ( двісті сімдесят дев'ять тисяч сімсот чотирнадцять ) 40 коп., а також вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 100 044 грн. (сто тисяч сорок чотири) 41 коп. боргу за договорами позики. 18 лютого 2015 року Житомирським районним судом Житомирської області було видано виконавчі листи №2-117/12 від 18.02.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 100 044,41 (сто тисяч сорок чотири) грн.41 коп. та виконавчий лист №2-117/12 від 18.02.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 279714 грн.40 коп. Вищевказані виконавчі листи було пред'явлено на виконання до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції м. Києва та відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції. Станом на день звернення до суду відповідач не виконав свої грошові зобов'язання та не повернув вказану суму боргу. Тому просить суд стягнути з [PERSON] інфляційні втрати за весь час прострочення виконання зобов'язання та три проценти річних від прострочення суми боргу у загальному розірі 162947 (сто шістдесят ді тисячі дев'ятсот сорок сім) грн.. 49 коп.. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до суду не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. 28 травня 2014 року Житомирським районним судом Житомирської області розглянуто цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів відповідно до якого, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в солідарному порядку 279 714 ( двісті сімдесят дев'ять тисяч сімсот чотирнадцять ) грн. 40 коп., а також вирішено було стягнути з [PERSON]на користь [PERSON] 100 044 (сто тисяч сорок чотири) грн.41 коп. (а.с. 7-8) Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 02.11.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28.05.2014 року задоволено частково відповідно до якого вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 379758,87 грн. і 1700 грн. судового збору. (а.с. 9-10) Постановою від 05.03.2015 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-117/12 виданого 18.02.2015 року щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 100 044 грн. (сто тисяч сорок чотири) 41 коп. боргу. (а.с.12) 10.03.2015 року відкрито виконавче провадження в частині стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] 279714 грн.40 коп. (а.с.13) Відповідно до постанови від 10.03.2015 року відкрито виконавче провадження в частині стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] 1700 грн. (а.с.14) Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України визначено, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Крім того, відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр». Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Відповідач в судове засідання не надав жодного доказу того, що ним виконані зобов'язання за кредитним договором належним чином, тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення індексу інфляції за час прострочення грошового зобов'язання, а також 3% річних від простроченої суми підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, загальна сума інфляційних втрат за весь час прострочення виконання зобов'язання та три проценти річних за виконавчими листами №2-117/12 від 18.02.2015 року про стягнення з Особа 2 на користь Особа 1 становить 162 947, 49 ( сто шістдесят дві тисячі дев'ятсот сорок сім) грн. 49 коп. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved