Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] 13.11.2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особі: [PERSON] , Одеська Нова біржа, про визнання договору дійсним, визначення часток у спільній сумісній власності. В обґрунтування позову позивач зазначила що 12.03.1998 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, від імені якої по довіреності діяла [PERSON] , був укладений договір №508/98 купівлі продажу нерухомого майна, у відповідності до умов якого [PERSON] продала, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] купили квартиру за адресою: [ADDRESS] . При укладенні зазначеного договору між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов - предмету і ціни зазначеного договору, що слідує з його тексту. Також відбулося повне виконання умов договору: продавцем отримано до підписання договору грошові кошти за вказану квартиру, що підтверджується п. 6 договору; квартира, що вказана в договорі, передана покупцям і зареєстрована на їх ім`я у КП «ОМБТІ та РОН» 18.03.1998 р., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] користуються вказаною квартирою зареєструвавши 15.07.1998 року своє місце проживання у вказаній квартирі. Відповідач [PERSON] ухилилася від нотаріального посвідчення договору, яке є обов`язковим для договорів купівлі-продажу квартир. Також при укладенні вказаного договору вищевказана квартира була набута у спільну сумісну власність, але частки у праві власності на квартиру договором не були визначені. [INFO] помер син позивача [PERSON] . Заповіту не залишив. Відповідно п. 1 ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги за законом, а її два сина: [PERSON] та [PERSON] відповідно п. 1 ст. 1262 ЦК України є спадкоємцями другої черги за законом. Усіма спадкоємцями спадщина прийнята. При зверненні позивача до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, постановою державного нотаріуса Першої одеської державної нотаріальної контори Гуляєвої Н.В. від 05.07.2016 року №1385/02-31 позивачу було відмовлено на тій підставі, що правовстановлюючий документ на частку квартири [ADDRESS] не визнано у суді дійсним та у зв`язку з тим, що ця квартира знаходиться у спільній сумісній власності. Враховуючи зазначене, позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 19.11.2018 року позовна заява була залишена без руху, позивачу надано 10-денний термін для усунення недоліків заяви, а саме, необхідно сплатити судовий збір. Надати докази щодо осіб, що зареєстровані та проживають разом з позивачкою. Також суд звертав увагу та те, що [PERSON] в зазначеному позові пред`явлені вимоги від імені відповідачів. До суду 05.12.2018 року надійшла заява [PERSON] , якою частково усунуті недоліки встановлені ухвалою суду від 19.11.2018 року, а саме, до заяви долучена довідка про склад сім`ї та реєстрації, але судовий збір позивачкою не сплачений. До заяви про усунення недоліків долучена заява про звільнення від сплати судового збору. Ухвалою суду від 12.12.2018 року позов було повторно залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Також відмовлено у задоволенні заяві [PERSON] про звільнення від сплати судового збору. До суду 27.12.2018 року надійшла позовна заява в новій редакції та долучено квитанцію про сплату судового збору на суму 1 409,60 грн. Ухвалою суду від 09.01.2019 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі з призначенням підготовчого засідання на 25.02.2019 року. Ухвалою суду від 25.03.2019 року судом витребовувалась належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи №216/2016, яка заведена Першою одеською державною нотаріальною конторою до майна [PERSON] , який помер [INFO] . В підготовче судове засідання з`явились позивачка та її представник [PERSON] , які позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Також з`явились 2 сина позивачки та відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] , які позов визнали у повному обсязі. [PERSON] , а також треті особи у підготовче засідання не з`явились, суд належним чином сповістив їх про день, час та місце судового засідання. Згідно вимог ст. 197,198 ЦПК судом ухвалено проводити підготовче засідання у відсутності зазначених сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Ухвалою суду від 22.04.2019 року закрито підготовче засідання по цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання 20.06.2019 року та 15.07.2019 року відповідачі по справі до суду не з`явились, повідомлялись належним чином. [PERSON] та [PERSON] надали заяви про розгляд справи без них. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні 22.07.2019 року підтримали позовну заяву просили задовольнити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи надані суду заяви, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню на підставі наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З матеріалів справ вбачається, що 12.03.1998 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, від імені якої по довіреності діяла [PERSON] , був укладений договір №508/98 купівлі продажу нерухомого майна, у відповідності до умов якого [PERSON] продала, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] купили квартиру за адресою: [ADDRESS] . При укладенні зазначеного договору між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов - предмету і ціни зазначеного договору, що слідує з його тексту. Зазначений договір зареєстровано згідно чинного законодавства, а саме 18.03.1998 року вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований в Одеській Новій Біржі за номером 77 пр. стр. 128 реєстр 812. Також відповідно листа КП «БТІ» ОМР №216л/2016/02-14 від 06.04.2019 року згідно матеріалам інвентаризаційної справи право власності на [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 153 ЦК Української РСР, було передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, договір купівлі продажу нерухомого майна №508/98, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , у відповідності до умов якого [PERSON] продала, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] купили квартиру підлягає визнанню дійсним. Крім того, позивач просить визначити розмір частки [PERSON] , який помер [INFO] в праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] та батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] у віці 30 років, актовий запис №2583. При зверненні позивача до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, постановою державного нотаріуса Першої одеської державної нотаріальної контори Гуляєвої Н.В. від 05.07.2016 року №1385/02-31 позивачу було відмовлено на тій підставі, що правовстановлюючий документ на частку квартири [ADDRESS] не визнано у суді дійсним та у зв`язку з тим, що ця квартира знаходиться у спільній сумісній власності. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень статті 1218 ЦК, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частинами 1, 5 статті 1268 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно положень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст.ст. 1, 3, 4 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 13 квітня 2016 р. у справі № 6-2981цс15; від 1 червня 2016 р. у справах № 6-929цс16, № 6-1044цс16). Суд вважає, що позивач позбавлений, з урахуванням наведених причин, отримати у власність частину спадкового майна, таким чином цей спір підлягає розгляду судом та є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved