Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок, розташований у с.Циків по вул.Шевченка, 24, Мостиського району Львівської області належав до суспільної групи «колгоспний двір». Згідно даних погосподарських книг по с.Циків за 1988-1991р.р., членами колгоспного двору станом на 15.04.1991р. були: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вважає, що на момент припинення колгоспного двору, їх частки у спірному житловому будинку становили по 1/4 кожному. Вказує, що 22.01.2006р. померла голова домогосподарства [PERSON], яка за життя розпорядилася своїм майном, склавши заповіт на позивачку [PERSON]. Зазначає, що у відповідності до ст.1268 ЦК України прийняла спадщину та отримала свідоцтво на частину майна, а саме право на середню земельну частку (пай) площею 2,41 га., однак права власності на частку в майні колгоспного двору (спірному житловому будинку) 1/4 не оформила. Стверджує, що 24.03.2017р. помер її (позивачки) [PERSON] батько [PERSON], який за життя розпорядився своїм майном, заповівши їй усе свої майно. Зазначає, що звернулась у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак не може в позасудовому порядку оформити спадщину на спірне майно через відсутність правовстановлюючих документів на таке. Інші спадкоємці, своїми заявами повідомили нотаріусу, що на обовязкову частку у спадщині не претендують. З огляду на наведені обставини, просять визнати за: [PERSON] право власності на 1/2 частку індивідуального спірного житлового будинку; [PERSON] право власності на 1/4 частку індивідуального спірного житлового будинку та на земельну ділянку площею 0,2230 га призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку; [PERSON] право власності на 1/4 частку індивідуального спірного житлового будинку. Позивачі в судове засідання не зявилися, а надіслали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, а також зазначили, що позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовільнити. Представник відповідача\~ Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не зявився, проте 19.12.2018р. подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності та проти позову не заперечує. Третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, проте подав\~копії сторінок\~спадкової справи\~№342/2017,\~заведеної після\~смерті [PERSON],\~який помер\~24.03.2017р.,\~та просив\~справу слухати\~у його\~відсутності. Представник третьої особи - завідувач Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, проте надіслав\~заяву-повідомленнявід 06.11.2018р. та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 05.11.2018р. №53948170, та просив справу слухати у його відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4\~ст.206 ЦПК України\~зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Судом встановлено, що житловий будинок №24 по вул.Шевченка в с.Циків Мостиського району Львівської області відносився до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого була [PERSON], а членами такого: [PERSON], [PERSON], та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, який видано голові двору та довідкою Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області від 01.02.2018р. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до ст.ст.\~120,\~123 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за\~\~№ 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Отже, виходячи з вимог ст.ст.120,\~123 ЦК України\~в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали [PERSON], [PERSON] (чоловік, батька позивачів), [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивач), тобто кожен по 1/4 частки спірного житлового будинку. Так, судом встановлено, що 22.01.2006р. відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON]. До складу\~спадщини спадкодавця\~[PERSON] входить право власності на 1/4 частину спірного житлового будинку з господарськими спорудами розташованого по вул.Шевченка, 24 в с.Циків Мостиського району Львівської області, що належав останній як члену колгоспного двору. Спадкодавець [PERSON] за життя розпорядився усім своїм майном, склавши 21.01.2000р. заповіт на імя племінниці [PERSON] (позивача). Згідно довідки, виданих виконкомом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області за №1021 від 12.12.2017р. слідує, що [PERSON], яка померла 22.01.2006р., на час смерті була зареєстрована та проживала в [INFO]. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом даної спадщини та у встановлені законом строки звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. В той же час, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок позивач [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на частку у даному спадковому майні, у зв'язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Інші спадкоємці, які б мали право на обовязкову частку у спадщині, судом не встановлено. Підсумовуючи, суд вважає, що належну спадкодавцю [PERSON] спірну частку у будинковолодінні успадкувала саме позивача [PERSON] 24.03.2017р. відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] (чоловіка, батька позивачів). До складу\~спадщини спадкодавця\~[PERSON] входить право власності на 1/4 частину спірного житлового будинку розташованого по вул.Шевченка, 24 в с.Циків Мостиського району Львівської області, що належав останньому як члену колгоспного двору, а також земельна ділянка площею 0,2230 га призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташована у с.Циків Мостиського району Львівської області. Спадкодавець [PERSON] за життя розпорядився усім своїм майном, склавши 18.08.2011р. заповіт на імя своєї дочки [PERSON], позивач. Згідно довідки, виданої виконкомом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області за №284 від травня 2017р., слідує, що [PERSON], який помер 24.03.2017р., на час смерті був зареєстрований та проживав в [INFO]. На час смерті останнього разом з ним за вказаною адресою постійно проживали його дружина [PERSON] та син [PERSON] Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1\~ст.1270 ЦК України, останні (позивачі [PERSON] та син [PERSON]Р.) подали в нотаріальну контору заяви про те, що не претендують на обовязкові частки у спадковому майні після смерті чоловіка, батька [PERSON] З матеріалів спадкової справи №342/2017, заведеної після смерті [PERSON], який помер 24.03.2017р., вбачається, що позивач [PERSON] у встановлені законом строки звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого батька та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна спадкодавця [PERSON] В той же час, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок, позивач [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв'язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними\~згідно із\~Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація\~речових прав на нерухоме майно\~в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. Отже, з 1 січня 2013 року право власності\~на нерухоме майно\~посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор\~прав\~з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на\~нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені\~ст.19\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на\~нерухоме майно та їх обтяжень»,\~державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на обєкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» позивачі не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв'язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть і заповіту спадкодавця [PERSON]; копією свідоцтва про смерть і заповіту спадкодавця [PERSON]; копією свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, який видано голові двору [PERSON] від 29.11.1991р.; довідкою Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області від 01.02.2018р.; копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого [PERSON];копією державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ 33931 від 08.06.1998р.; листом-повідомленням про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачам через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок та земельну ділянку від 30.11.2017р.; копією технічного паспорта на спірний будинок; копіями сторінок із спадкової справи заведеної після смерті [PERSON]; іншими матеріалами справи. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Оскільки у зв'язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивачів на спірне майно (житловий будинок і земельні ділянки) не може бути вирішено в позасудовому порядку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за ними (позивачами) права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Пленум Верховного Суду України в Постанові 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси (ч.1 ст.3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або попорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачами права власності на індивідуальний житловий будинок с.Циків, вул.Т.Шевченка, 24, Мостиського району Львівської області: за позивачем [PERSON] - права власності по 1/2 ідеальній частині такого (1/4 частку, яка належала їй як члену колгоспного двору та ? частку такого\~в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON]С.), за позивачем [PERSON] право власності на 1/4 ідеальну частину такого в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], та за позивачем [PERSON] права власності на 1/4 частку, яка належала йому як члену колгоспного двору, а також за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на спірну земельну ділянку в порядку за заповітом спадкування після смерті батька [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved