Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому зазначає, що з квітня 2007 року до 13.01.2009 року проживала з відповідачем [PERSON] однією сімєю, а 14.01.2009 року між ними було зареєстровано шлюб. За час проживання 18.07.2009 року за спільні кошти придбали будинок №3 по вулиці Центральна в с. Дубовець Житомирського району Житомирської області, в який прописалися 23.08.2011 року та проживали разом за усною домовленістю. Право власності на будинок було зареєстровано за відповідачем. Проте, з 09.08.2016 року відповідач чинить перешкоди позивачу, а саме: виставив її з будинку, змінив замки від вхідних дверей, ключі позивачу не надає. Через зазначене позивач опинилася в скрутному становищі, у звязку з чим вона змушена винаймати інше житло та нести додаткові витрати. Під час судового розгляду справи уточнювала свої позовні вимоги (а.с. 42, 61, 78). Тому просить суд: зобовязати відповідача не чинити перешкод у користуванні вищезазначеним житловим будинком та вселити її; зобовязати відповідача надати ключі від вхідних дверей; стягнути понесені збитки (витрати) за оренду житла у сумі 9000 грн. та судовий збір у сумі 1102,40 грн. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та пояснили, що в добровільному порядку відповідач відмовляється щоб позивач вселилася у житловий будинок. Ключів від будинку у позивача немає. Неодноразові намагання у добровільному порядку вселитися до будинку результатів не дали. У позивача немає іншого житла, тому вимушена його винаймати та спачувати орендну плату. Просила вимоги задовольнити повністю. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали. Відповідач вказав, що шлюб між ним і позивачем розірваний, а тому вона не має права проживати разом з ним. Заперечував щодо факту перешкод з його боку у проживанні [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України\~(ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України). У ході судового розгляду судом встановлено, між сторонами був зареєстрований шлюб 14.01.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с. 7). Відповідачу на праві приватної власності належить житловий будинок №3 по вулиці Центральна в с. Дубовець Житомирського району Житомирської області ( а.с. 15). Позивач [PERSON] зареєстрована в спірному будинку за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Дубовець, вул. Центральна, буд. 3, що підтверджується копією паспорта з відміткою про місце проживання (а.с. 2). Як вбачається з листів позивача, адресованих відповідачу, останній чинить перешкоди у користуванні житловим будинком та не бажає у добровільному порядку владнати спір (а.с. 10, 12, 13, 14). Вказані листи були отриманні відповідачем, що підтверджується відповідними відмітками на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового повідомлення (а.с. 10 зворотна сторінка, 11, 12 зворотна сторінка, 13 зворотна сторінка, 14 зворотня сторінка). Крім того, з копії листа Житомирського районного відділення поліції Житомирського відділу №4769/202/01-16 від 22.08.2016 року (а.с. 33), вбачається, що [PERSON] було вчинено адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та визнано винним, що підтверджується копією постанови Житомирського районного суду Житомирської області від 15.12.2016 року (а.с. 59). З копії Висновку про результати розгляду звернення громадянки [PERSON], виданого 22.08.2016 року Житомирським районним відділенням поліції Житомирського відділу поліції ГУНП України в Житомирській області вбачається, що між [PERSON] та його дружиною [PERSON] виник конфлікт, внаслідок чого змусив останню покинути її місце проживання (а.с. 34). На момент розгляду справи у спірному будинку проживає відповідач [PERSON], а позивач винаймає житло, що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 01.09.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 36-37), сплачує оренду плату у сумі 1500 грн. за місяць (а.с. 37 зворотна сторінка, 44 зворотна сторінка, 60, 70, 78 зворотна сторінка). У ході судового розгляду були допитані свідки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що з позивачем перебуває у дружніх стосунках. Їй відомо, що відповідач вигнав з будинку [PERSON] і вона поїхала до дочки. Також позичала гроші позивачу на оренду квартири, яку вона знімає у с. Глибочиця. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказав, що проживає у [INFO], будинок розділений на дві частини. В іншу частину будинку приїжджають сестри, а саме [PERSON], яка є дочкою дядька; за останніх шість місяців у будинку позивача не бачив. У свою чергу позивач пояснила, що повертається додому, тобто до орендованої квартири дуже пізно, нікого не бачить, а свідка взагалі не знає. Суд не приймає до уваги як доказ письмові пояснення [PERSON] у якості свідка (а.с. 100): ці пояснення не можуть набути значення доказу, оскільки вони отримані без дотримання вимог ст. 184 ЦПК України. У\~Житловому кодексі України, зокрема у\~ст.150 ЖК України, визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 4\~статті 9 ЖК України\~передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 156 ЖК України\~з урахуванням положень ст.\~383, ч. 1 ст.\~405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. \~До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] набула право користування будинком зі згоди відповідача [PERSON], як член його сім`ї (ст. 156 ЖК України), набувши у такий спосіб право на користування ним і такого права в установленому законом порядку до цього часу не втратила. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідач не визнає за нею такого права, у зв'язку з чим чинить їй перешкоди в користуванні будинком. Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов?язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до абзацу 1 статті 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Суд вважає, що підлягає задоволенню вимога позивача щодо стягнення понесених нею збитків (витрат) за оренду житла у сумі 9000 грн., на підтвердження чого було надано належні та допустимі докази, а саме: копія договору оренди житлового приміщення від 01.09.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 36-37), згідно якого позивач орендує житлове приміщення та сплачує орендну плату у сумі 1500 грн. за місяць (а.с. 37 зворотна сторінка, 44 зворотна сторінка, 60, 70, 78 зворотна сторінка); довідка №GJF-CBMS-EH3M-MSMM, видана 19.05.2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" про рух коштів по картці [PERSON] (а.с. 125-133), копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 86). Відповідач належними та допустимими доказами протилежного не довів. Довідка виконавчого комітета Глибочицької сільської ради від 01.03.2017 року №544 про те, що в селі Глибочиця Житомирського району Житомирської області по вул. Київській, 124-А [PERSON] не зареєстрована та не проживає судом до уваги не береться, так як не свідчить про той факт, що остання не має права надавати в оренду будь-яке житло. Крім того, з показів свідка [PERSON] вбачається, що за даною адресою [PERSON] проживає, так як остання періодично приїздить до вказаного будинку. Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, проаналізувавши норми права, які регулюють виниклі спірні правовідносини сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про захист прав шляхом вселення в спірний будинок [PERSON], зобовязавши відповідача не чинити перешкод та надати ключі від вхідних дверей, оскільки відповідач порушує право позивача на вільне користування будинком. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved