Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідача [PERSON] про надання згоди на виїзд за кордон на постійне місце проживання, посилаючись на те, що вони у 1999році виїхали разом із матір'ю з України проживати закордон в Іспанію, в даний час проживають в [ADDRESS] та навчаються в учбовому центрі Університету Мурсії. Для оформлення документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання необхідна нотаріально посвідчена згода батьків, однак згоди батька [PERSON] вони не можуть отримати, оскільки їм невідоме його місце проживання. Тому просять суд надати дозвіл на виїзд за кордон без згоди батька. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві та просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень проти позову та доказів про причини відсутності суду не подав. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд проходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Батьками позивачів [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що позивачі на законній підставі проживають в Іспанії та мають намір оформити документи для постійного місця проживання за кордоном, однак їм було запропоновано додатково надати засвідчену в установленому порядку заяву-згоду батька, оскільки надання вказаних документів передбачено п. 10 Постанови КМ України від 31.03.1995, № 231 "Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення". Позивачі [PERSON], [PERSON] є повнолітніми дієздатними фізичними особами та ними неможливо отримати згоду батька на їх виїзд за кордон, що суперечить їхнім інтересам. Однак, норма частині 2 статті 13 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, країни-учасниці, проголошує, що кожна людина має право покинути будь-яку країну, включаючи й свою власну, і повертатися у свою країну. Крім того, в силу вимог ст.33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений в будь-який час повернутися в Україну. Також, згідно ч. 2 ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом, а ч.3 ст.313 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду з Україну громадян України», вказано, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну, однак даним законом не передбачено позбавлення права виїзду за кордон повнолітньої особи у випадку відсутності згоди батьків. Аналізуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги необхідність забезпечення конституційних прав та інтересів позивачів, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] слід задовольнити, надавши їм право на виїзд на постійне місце проживання до Іспанії без згоди батька [PERSON] На підставі наведеного,

Outcome: approved