Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, просила визнати за нею за заповітом право власності на земельну ділянку площею 6,660 га, розташовану на території Новотроїцької сільської ради Волноваського району Донецької області, кадастрові номер 1421556800-03-000-0276 надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДН №150746, виданого Волноваською РДА Донецької області, померлій [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] померла [INFO] , за життя [INFO] склала заповіт на ім`я [PERSON] на вказану земельну ділянку. Своєчасно спадщину після смерті [PERSON] оформити через нотаріальну контору немогла у зв"язку з відсутністю правовстановлюючого документа, а саме: відсутній оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку. У позовній заяві позивач просила справу розглянути без її участі в судовому засіданні. Відповідач Новотроїцька сільська рада Волноваського району Донецької області до суду не з"явились, про причини неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши письмові докази по справі, доходить висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно актового запису про смерть від 11.10.2018 року [PERSON] померла [INFO] . (а.с. 11). Згідно копії заповіту, посвідченого секретарем Новотроїцької сільської ради Волноваського району Донецької області 23.08.2012 року, [PERSON] заповідала земельну ділянку площею 6,660 га, розташовану на території Новотроїцької сільської ради, належну їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН №150746.(а.с.8). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.3.1,3.3 листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог 1268-1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного Комітету України по житлово - комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно - правових актів. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. На підставі вищезазначених норм чинного законодавства, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на вищевказану земельну ділянку впорядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки наявні вищезазначені обставини, які перешкоджають позивачу оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. На підставі викладеного,

Outcome: approved