Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] борг за договором позики в сумі 25744,20 грн., яка складається з: основного боргу в сумі 16500,00 грн., інфляційних втрат в сумі 5177,15 грн., 3% річних в сумі 410,46 грн., а також заборгованості по сплаті відсотків в сумі 3656,59 грн. Заочним рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25.07.2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] боргу за борговою розпискою від 01.10.2014 року в розмірі 25744,20 грн. (а.с. 65-68). До Кіровського районного суду міста Кіровограда надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення (вх. № 30641 від 26.09.2016 року, а.с. 74-75), яка прийнята ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12.10.2016 року (а.с. 83), в звязку з чим, призначене судове засідання. Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 11.11.2016 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення, задоволено. Заочне рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25.07.2016 року скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с. 95-96). Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, судові повістки у даній справі, повернуті на адресу суду з відміткою "за місцем обслуговування" (а.с. 101, 106). Представник позивача подав до суду заяву (вх. № 4525 від 13.02.2017 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 108). Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 100, 107), проте в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. В заяві про перегляд заочного рішення (вх. № 30641 від 26.09.2016 року, а.с. 74-75) відповідачем з посиланням на постанову Верховного Суду України від 18.09.2013 року зазначено, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позивальником певної грошової суми саме в борг із зобовязанням її повернути та дати отримання коштів. З договору позики (розписки) від 01.10.2014 року не вбачається, що [PERSON] взявши кошти у [PERSON], зобовязався повернути їх, оскільки у борговій розписці вказано, що [PERSON] тільки «бере» кошти в розмірі 16500,00 грн., що не є доказом того, що це є договір позики. Тобто в тексті наданої позивачем розписки зазначено лише те, що відповідач отримав кошти, а умова щодо обовязку їх повернення відсутня. Тобто спірна розписка не є доказом укладення сторонами договору позики. Також, відповідач вважає, що договір позики не відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, а саме: договір позики в цій справі підписаний лише позичальником. В звязку з чим просить відмовити в задоволенні позову. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Відповідач, [PERSON], отримав від позивача, [PERSON] 16500,00 грн. на розвиток Інтернет-проекту «designlibs.com», терміном на 3 місяці, до 01.01.2015 року, про що надав розписку (а.с. 7, оригінал розписки а.с. 51). Так в розписці зазначено, що першу проплату в розмірі 5500,00 грн. [PERSON] отримав 01.10.2014 року; в листопаді 2014 року отримав транш в сумі 5500,00 грн.; в грудні 2014 року отримав транш в сумі 5500,00 грн. У відповідності до пункту 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу визначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є: договори та інші правочини. Складена сторонами розписка та їх дії свідчать про те, що між ними виникли зобов'язання, що виникають з договору позики, в силу яких одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (стаття 1046 Цивільного кодексу України). Згідно статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем надана розписка від 01.10.2014 року (а.с. 51), в якій вказано дату отримання коштів і строк їх повернення (01.01.2015 року), тобто між сторонами договір позики укладений в письмовій формі, кошти відповідачем отримані, що відповідає вимогам статті 1047 Цивільного кодексу України. Посилання відповідача на правові позиції Верховного Суду України, викладені в постанові від 18.09.2013 року (справа № 6-63цс13) та в постанові від 11.11.2015 року (справа № 6-1967цс15) як на підставу для відмови в задоволенні позову в звязку з відсутністю в розписці від 01.10.2014 року зобовязання повернути отримані кошти, суд вважає помилковим, оскільки під час ухвалення рішень у вищевказаних справах досліджувалися розписки, в яких не було встановлено кінцевого терміну повернення отриманих позичальником коштів. Водночас в розписці від 01.10.2014 року встановлено, що кошти в сумі 16500,00 грн. надано строком на 3 (три) місяці до 01.01.2015 року, в звязку з чим, суд приходить до висновку, що вказаний документ про отримання грошових коштів містить зобовязання про їх повернення. Таким чином, позивач свою частину зобов'язань виконав в повному обсязі. Складена відповідачем розписка, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні та приєднано до матеріалів справи (а.с. 51), свідчить про те, що відповідач взяв на себе зобов'язання по поверненню визначеної грошової суми. Положеннями частини першої статті 1051 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором. Однак жодних заперечень зі сторони відповідача не надходило. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Термін повернення грошових коштів в розписці сторонами узгоджений та визначений до 01.01.2015 року. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З приписом статті 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк. Докази повернення відповідачем грошових коштів за розпискою від 01.10.2014 року в матеріалах справи відсутні, суду не подані, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 16500,00 грн. за вищевказаною розпискою є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 410,46 грн. за період з 02.01.2015 року по 23.12.2015 року та інфляційних втрат в сумі 5177,15 грн. за період з січня 2015 року по грудень 2015 року, оскільки у відповідності до вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Слід зазначити, що за розрахунком суду 3% річних за період з 02.01.2015 року (дата виникнення зобовязання) по 23.12.2015 року (день звернення до суду, про що свідчить штамп Кіровського районного суду м. Кіровограда вх. № 42383 від 23.12.2015 року, а.с. 2) складає 482,79 грн. (16500,00 грн. х 3% : 365 х 356 днів прострочення). Інфляційні втрати за період з січня 2015 року по грудень 2015 року включно, розраховані судом на підставі статистичної інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www.ukrstat.gov.ua), складають 6732,00 грн., проте, суд вважає за необхідне задовольнити ці вимог в межах заявлених позовних вимог, що відповідає положенням статті 11 Цивільного процесуального кодексу України. Разом з тим, в матеріалах справи міститься лист наступного змісту: «При отриманні першого траншу на розвиток Інтернет-проекту «designlibs.com», в розмірі 5500,00 грн., [PERSON], готовий делегувати інвестор-партнеру [PERSON] 40% від суми доходів (борг в загальному бізнесі)», проте доказів того, що вищевказаний лист є складовою частиною або додатком до розписки від 01.10.2014 року позивачем суду не надано. Водночас, позивачем на підставі статті 1048 Цивільного процесуального кодексу України, заявлено до стягнення з відповідача 3656,59 грн. відсотків від суми позики. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-369цс15. Відтак суд обрахував суму процентів за користування грошовими коштами за договором позики за прострочений строк, що складає 8175,85 грн., яка обчислюється за такою формулою: розмір заборгованості Х кількість днів прострочення Х подвійна ставка НБУ / кількість днів у році Х 100 процентів (16500 х 35 х 14% х 2) : 365 х 100% = 443,01 грн.), (16500 х 26 х 19,5% х 2) : 365 х 100% = 458,38 грн.), (16500 х 177 х 30% х 2) : 365 х 100% = 4800,82 грн.), (16500 х 28 х 27% х 2) : 365 х 100% = 683,50 грн.), (16500 х 35 х 22% х 2) : 365 х 100% = 696,16 грн.), (16500 х 18 х 22% х 2) : 365 х 100% = 358,03 грн.), (16500 х 37 х 22% х 2) : 365 х 100% = 735,95 грн.), які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON]. При цьому, суд також задовольняє ці вимог в межах заявлених позовних вимог у відповідності до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України. Крім того, в розрахунку позивача наданого суду вказаний розмір пені за несвоєчасне виконання боргових зобовязань в сумі 2151,78 грн., який судом в даному провадженні не розглядається, оскільки вказана позовна вимога не заявлялась. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме: в сумі 25744,20 грн., з яких: 16500,00 грн. основний борг; 5177,15 грн. інфляційні втрати; 3% річних в сумі 410,46 грн., а також 3656,59 грн. проценти за прострочення виконання зобовязання за позикою. Витрати по сплаті судового збору розподіляються відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України та покладаються на відповідача.

Outcome: approved