Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду із даним позовом. Вказала, що 17 лютого 2015 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. В період шлюбу із відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO], батьком якого є [PERSON]. Син проживає разом із нею та перебуває на повному її утриманні та вихованні. Вона виховує та забезпечує дитину самостійно, ніде не працює, а відповідач на утримання дитини та її утримання коштів не виділяє, їхніми умовами існування не цікавиться, матеріально не підтримує. Відповідач матеріально забезпечений добре, оскільки постійно перебуває на заробітках за межами України. Вищезазначені обставини справи змушують її звернутись до суд із даним позовом з метою захисту майнових та законних прав її та сина. Позивач просить суд стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі 5000 гривень, щомісячно до досягнення ними повноліття. А також просить суд стягувати із [PERSON] кошти на її утримання в розмірі 2000 гривень, щомісячно до досягнення дитиною [PERSON], трьох років, починаючи з дня подачі позову до суду. Ухвалою судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 січня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 19 лютого 2019 року ухвалою судді Ямпільського районного суду Вінницької області на підставі клопотання відповідача розгляд справи за правилами спрощеного провадження було замінено на розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 06 березня 2019 року ухвалою судді Ямпільського районного суду Вінницької області було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнали частково. Відповідач надав суду відзив зі змісту якого встановлено, що він не заперечує сплачувати аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі 826 гривень, щомісячно до досягнення ним повноліття. На утримання дружини у твердій грошовій сумі 200 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку. Свою позицію відповідач обґрунтовує наступним чином: позивач вводить суд в оману, оскільки він ніколи не ухилявся від матеріального утримання їх спільної дитини. Спору з позивачем щодо утримання не було і в досудовому порядку ніхто не намагався вирішити вказаний спорі. Він чітко погоджується, що на даний час він повинен утримувати матеріально їх спільну дитину, а також позивача до досягнення дитиною трьох років, однак він не погоджується з визначеними позивачем розміром аліментів. Вказав, що на даний час він не працевлаштований, має нерегулярний мінливий дохід, бюджетом України на 2019 рік передбачено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку 1853 грн. на місяць, а 50% від даного розміру становитиме 826 гривень, дану суму відповідач вважає обґрунтованою. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, які є у справі - встановлено, що 17 грудня 2015 року виконавчим комітетом Тростянецької сільської ради Ямпільського району Вінницької області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], остання змінила своє прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON] (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що 14 вересня 2016 року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Із довідки виданої виконавчим комітетом Тростянецької сільської ради Ямпільського району Вінницької області від 26.12.2018 року №1173 встановлено, що [PERSON] та її син [PERSON], [INFO] зареєстровані та проживають по [ADDRESS] (а.с.7). Із довідки виданої виконавчим комітетом Тростянецької сільської ради Ямпільського району Вінницької області від 28.12.2018 року №1175 встановлено, що [PERSON] на території Тростянецької сільської ради не працює (а.с.8). Із довідки виданої виконавчим комітетом Тростянецької сільської ради Ямпільського району Вінницької області від 28.12.2018 року №1174 встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає по [ADDRESS] (а.с.9). Із довідки виданої виконавчим комітетом Тростянецької сільської ради Ямпільського району Вінницької області від 28.12.2018 року №1176 встановлено, що [PERSON] на території Тростянецької сільської ради не працює(а.с.10). Із довідки виданої виконавчим комітетом Тростянецької сільської ради Ямпільського району Вінницької області від 28.12.2018 року №1176 встановлено, що у [PERSON] знаходиться на утриманні син [PERSON], [INFO](а.с.11) Із інформації про проведені операції у АТ КБ «Приватбанк» за грошовими переказами в період з 01.01.2016 року по 31 грудня 2016 року встановлено, що [PERSON] здійснював міжнародний переказ грошових коштів в іноземній валюті на користь [PERSON] в загальному розмірі 1063,66 USD (а.с.36). Із інформації про проведені операції у АТ КБ «Приватбанк» за грошовими переказами в період з 01.01.2017 року по 31 грудня 2017 року встановлено, що [PERSON] здійснював міжнародний переказ грошових коштів в іноземній валюті на користь [PERSON] в загальному розмірі 486,61 USD (а.с.38). Із інформації про проведені операції у АТ КБ «Приватбанк» за грошовими переказами в період з 01.01.2018 року по 31 грудня 2018 року встановлено, що [PERSON] здійснював міжнародний переказ грошових коштів в іноземній валюті на користь [PERSON] в загальному розмірі 477,91 USD (а.с.40). Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов'язку матері, батька утримувати дитину. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положеннями ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно із ст.8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки відповідач не надає коштів на утримання свого малолітьного сина, тому суд має підстави для стягнення з нього аліментів на утримання їхньої спільної дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд констатує, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі, не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Разом з цим, закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При вирішенні спору суд виходить з засад рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, а саме, що кожен з батьків рівною мірою несе обов'язки по утриманню дітей і повинен їх виконувати, а тому суд вважає правильним і справедливим покладення обов'язку по утриманню дитини в рівних долях на кожного з батьків. При визначенні розміру аліментів суд погоджується з думкою позивача про спосіб їх стягнення у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач постійних, стабільних доходів на даний час немає. Таким чином, беручи до уваги відсутність у відповідача стабільного, регулярного заробітку, визначає аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище малолітнього сина, який є здоровим та у певній мірі матеріально забезпеченим. Матеріальне становище платника аліментів, який є особою молодого віку, фізично здоровим, повністю працездатним, відсутність у відповідача інших дітей та/або утриманців, відсутність істотних обставин, які могли б впливати на виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків. Окрім цього, встановлено, що відповідач здійснював міжнародні грошові перекази в період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року на користь позивача в іноземній валюті, тому суд вважає, що останній має можливість утримувати малолітнього сина у більшому розмірі аніж 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. За таких обставин, виходячи в першу чергу із забезпечення інтересів дитини, яка не повинна жити за мінімальними стандартами, а в обов'язок батьків покладено забезпечення належного рівня проживання та виховання своєї дитини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову про стягнення аліментів, однак в меншій грошовій сумі, а саме в розмірі 2500 гривень та не менше 50% встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, оскільки обов'язок утримувати дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а оскільки позивач звернулась до суду із позовом 29 грудня 2018 року, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 29 грудня 2018 року. Що стосується позовної вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача коштів на її утримання в тверді грошовій сумі 2000 гривень, щомісячно до досягнення дитиною трьох річного віку, то суд зазначає наступне: Відповідно до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, суд вважає доведеним той факт, що малолітня дитина - проживає разом із позивачем, між сторонами не досягнуто домовленостей щодо розміру матеріальної допомоги, яку має надавати відповідач на утримання дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яка не досягла трирічного віку, тому у сукупності наведених обставин з урахуванням положень ст. 84 Сімейного кодексу України є підстави для стягнення аліментів на утримання дружини. Суд вважає, що позивачем правомірно пред'явлено позов до відповідача з вимогою про стягнення коштів на своє утримання до досягнення дитиною трьох років. Разом з цим заявлений позивачем розмір утримання, які вона просить стягувати із відповідача на її утримання на думку суду може обмежити у нормальному існуванні та проживанні відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині частково обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню. Ухвалюючи рішення, суд вважає за необхідне стягувати із відповідача на користь позивача утримання у твердій грошовій сумі 1000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною - трирічного віку. За наведених вище обставин суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заявленого позову, а відтак він підлягає частковому задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору. [PERSON] при зверненні до суду було заявлено дві позовні вимоги, а тому у порядку ч.6 ст.141 ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 1409 гривень 60 копійок. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved