Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи підставність позову таким. 25 жовтня 2003 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Турбівської селищної ради, Липовецького району, Вінницької області, про що було зроблено актовий запис № 47. Вони мають трьох спільних дітей: дочку - [PERSON], [INFO]; дочку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO]. Позивачка в позові вказує, що в силу різних характерів вона та відповідач не можуть порозумітись, між ними постійно виникають сварки через побутові негаразди, також між собою вони не можуть знайти спільної мови з приводу питань, які виникають в житті сім'ї. У відповідача погіршилось ставлення до неї, він вчиняв насильство в сім'ї по відношенню до неї. Спроби налагодити відносини в сім'ї позитивних наслідків не дали. Всі ці обставини негативно впливають на виховання та розвиток їх неповнолітніх дітей, а також призвели до нестерпності спільного проживання їх як подружжя. Позивач вказує, що подальше збереження сім'ї буде суперечити її інтересам та інтересам їх дітей, що мають істотне значення, тому просить суд шлюб розірвати стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, для подальшого іменування залишити їй прізвище набуте в зв'язку із реєстрацією шлюбу "Новенюк". Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, що зазначені у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що бажає зберегти шлюб, однак в судових дебатах надав згоду на розірвання шлюбу, посилаючись на небажання позивача зберегти сімю. Суд, вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про таке. Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 25 жовтня 2003 року виконавчим комітетом Турбівської селищної ради, Липовецького району, Вінницької області, про що в книзі реєстрації атів про одруження зроблено запис № 47 та видано свідоцтво про одруження серія 1-АМ № 099023 ( а. с. 5). Подружжя має троє дітей: дочку - [PERSON], [INFO]; дочку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], про що свідчать свідоцтва про їх народження: серія І-АМ № 212531; серія І-АМ № 019835; серія 1-АМ № 168806 ( а. с.6-8). Суд враховує, що сім'я є добровільним союзом двох людей, примушування подружжя до збереження шлюбу є неприпустимим. Судом з'ясовано та сторонами визнавались обставини, що в сім'ї постійно виникають сварки, скандали та різні непорозуміння, в силу різних рис характерів сторін та схильності відповідача до вживання спиртних напоїв. Відповідно до постанови Липовецького районного суду Вінницької області від 28.07.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді 30 годин громадських робіт. Відповідно до вказаної постанови суд встановив, що [PERSON] вчинив насильство в сімї по відношенню до своєї дружини [PERSON], ображав її нецензурною лайкою та різними образливими словами, чим було заподіяно шкоди фізичному та психічному здоров'ю потерпілої. На пропозицію суду примиритись, позивач наміру на збереження шлюбу не висловила, навпаки категорично заперечила, а відповідач, вказуючи на доцільність збереження шлюбу, жодних обєктивних причин за яких слід зберегти шлюб не навів та не виявив бажання змінюватись в позитивну сторону. Наведене свідчить, що сторони не бажають примиритись, між ними втрачено почуття любові, поваги та взаємопідтримки, тобто відсутні ознаки сім'ї, тому суд прийшов до висновку про те, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, відтак збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд задовольняє позов. Також суд вважає, що підлягає до задоволення вимога позивача про залишення їй для подальшого іменування прізвища набутого нею, в зв'язку із реєстрацією шлюбу, оскільки це відповідає положенням ст.113 СК України. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору та витрат на правову допомогу. На підставі ст.3, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved