Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 14.10.2007 р. між банком та відповідачем був укладений кредитний договір №001-03217 -141007 , відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит на придбання певного майна в розмірі 4 82,14 грн. на умовах, визначених договором, із остаточним терміном повернення кредиту та сплати процентів і комісійних по ньому не пізніше ніж 13.08.2013 р. Як зазначається позивачем при зверненні до суду позивач виконав зобов'язання за договором, надавши відповідачу кредит в розмірі 4 822,14 грн., та відповідач отримав у своє розпорядження майно, що підтверджується накладною №ВРНк-000256 від 14.10.2007 р., утім, відповідач не виконував належним чином зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості в розмірі 3 865,88 грн., яка складається з наступного: заборгованість за сумою кредиту - 3 414,55 грн., заборгованість по відсоткам - 113,79 грн., заборгованість по комісії - 337,54 грн. Про стягнення даної суми з відповідача на користь позивача у позові й заявлено відповідну вимогу. У судове засідання позивач не з'явився, утім, в особі представника за довіреністю надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, та в якій не заперечував проти заочного розгляду справи та в якій просив суд повністю задовольнити поданий позов. Представник відповідача просив суд в окремо наданій заяві розглядати справу у його відсутності, просив суд застосувати строки позовної давності. Відповідно до заперечень відповідача стало важко виконувати зобов'язання через фінансову кризу; разом з тим, щодо пропущення строку позовної давності відповідач просив врахувати, що у разі відсутності останнього платежу в зазначені строки (а саме 14.08.2008 р.) з наступного дня позивачу було відомо про порушення його права. І саме з цього моменту - з 15.08.2008 р. починається сплив трирічного строку права позивача на звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів, який сплинув 14.08.2011 р. і з 15.08.2011 р. строк позовної давності є пропущеним. Врахував заяву представника позивача та заяву та заперечення представника відповідача, дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми (ст. 2 закону України "Про банки та банківську діяльність"); за ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Як було встановлено судом, 14.10.2007 р. між банком та відповідачем був укладений кредитний договір №001-03217 -141007 , відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит на придбання певного майна в розмірі 4 82,14 грн. на умовах, визначених договором, із остаточним терміном повернення кредиту та сплати процентів і комісійних по ньому не пізніше ніж 13.08.2013 р. Укладаючи договір, сторони за ним погодили, що (п. 1.1) кредит надається на строк 10 місяців з кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше ніж 13 серпня 2008 року на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 2.2 кредитного договору моментом погашення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора в повному обсязі6 суми кредиту, нарахованих процентів за його користування, всіх інших виплат, передбачених цим договором, та можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання позичальником умови цього договору. Строк дії договору та умови його дострокового припинення сторони погодили у п. 10.1 договору, відповідно до якого строк дії договору встановлюється з дня його підписання сторонами і діє до повного виконання позичальником зобов'язань за цим договором. Судом встановлено, що позивач виконав зобов'язання за договором, надавши відповідачу кредит в розмірі 4 822,14 грн., та відповідач отримав у своє розпорядження майно, що підтверджується накладною №ВРНк-000256 від 14.10.2007 р., утім, відповідач не виконував належним чином зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості в розмірі 3 865,88 грн. (станом на 18.09.2012 р.), яка складається з наступного: заборгованість за сумою кредиту - 3 414,55 грн., заборгованість по відсоткам - 113,79 грн., заборгованість по комісії - 337,54 грн., через що оскільки договір є дійсним і неоспореним, є актом волевиявлення сторін, що підтверджує їх згоду виконувати умови, які вони для себе передбачили, з метою поновлення пропущених прав позивача для суду вбачаються підстави для задоволення позову та стягнення зазначеної вище сум заборгованості з відповідача на користь позивача. Разом з тим, суд не погоджується із слушністю доводів позивача щодо пропущення з боку позивача строку звернення до суду із даним позовом. При цьому суд виходить з наступного. Виходячи зі змісту ст.ст. 256 - 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Укладаючи кредитний договір, сторони визначили його строк вказівкою на подію, яка має неминуче настати - повне виконання позичальником зобов'язань за цим договором. Разом з тим, строк надання кредиту ( п. 1.1 кредитного договору) та строк дії договору (п. 10.10) не є тотожними та невиконання позичальником умов договору у визначені останнім строки не є підставою для твердження про пропущення строку позовної давності за умови звернення позивача до суду після закінчення строку, на який надавався кредит. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved