Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з тим, що вказане приміщення не належить їй на праві власності, власником є [PERSON] В судовому засіданні позивача [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити. Пояснив, що в житловому приміщенні, зареєстровано чотири особи: власник - [PERSON], [PERSON] - дружина позивача, [PERSON] - невістка та [PERSON] - онучка. Питання стосується виключно відповідача, місце проживання якої на даний час не відоме, оскільки приблизно з 2005 року за зазначеною адресою не проживає, визначила собі інше місце проживання. При цьому позивач просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням відповідно до ст. 405 ЦК України. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлялася неодноразово належним чином. Проте на телефонограму повідомила, що проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних та доказів та ухвалити заочне рішення, оскільки проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Суд, вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником квартири, за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на право власності від 24.03.2003 року (а.с. 7). Згідно довідки форми № 3 від 20.06.2014 р. № 532 виданої ЖБК «МОТОЗАВОДЕЦЬ-7» у вищезазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 5). Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] була одружена з сином позивача [PERSON], зареєстрована у вказаній квартирі та мешкала в ній з 07.10.2003 року. Приблизно до 2005 року проживала за вищевказаною адресою. Проте з моменту переїзду та вселення у квартиру [ADDRESS], що належить сину [PERSON] по сьогоднішній день відповідач за адресою: [ADDRESS], не проживає близько 9 років, участі в утриманні житлового приміщення не приймає. Близько року відповідач з [PERSON] не підтримує сімейних стосунків, не проживає у його власній квартирі, дитина проживає з батьком. Місце проживання [PERSON] позивачу не відоме. Факт не проживання [PERSON] підтверджується актом обстеження квартири [ADDRESS], затвердженого директором КП «Мостицький Подільського району м. Києва» від 24.06.2014 року (а.с. 6). Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, відповідач і досі зареєстрована в даній квартирі, хоча фактично позов визнала. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, з вищевикладеного вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Аналізуючи зазначене, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у квартирі без поважних причин близько дев'яти років, а саме з 2005 р., проте по теперішній час зареєстрований у вказаному житловому приміщенні, позивач є власником даної квартири і сплачує кошти за житлово-комунальні послуги за відповідача, чим порушуються її права, суд вважає, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судового збору у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved