Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, у якому просили визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, житловою квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що з 2003 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були власниками житлової квартири [ADDRESS] . 02.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу 1/3 частини вищевказаної квартири, з того дня власниками вищевказаної житлової квартири є - [PERSON] , якому належить 1/3 частина квартири відповідно до Свідоцтва про право власності та 1/3 частина відповідно до договору купівлі - продажу, тобто всього 2/3 частини квартири, а [PERSON] є власником 1/3 частини квартири відповідно до Свідоцтва про право власності. Зазначає, що однією із умов договору купівлі - продажу від 02.07.2019 року є те, що продавець зобов`язаний знятися з місця реєстрації протягом 6-ти місяців з моменту підписання даного договору. Не зважаючи на це, відповідач [PERSON] порушила свої зобов`язання, виїхала у невідомому напрямку та не знялася з реєстраційного обліку. Вказує, що відповідач зареєстрована, але не проживає за місцем реєстрації більше року, житлову квартиру не утримує, не сплачує комунальні послуги. Враховуючи викладене, просять зняти відповідача з реєстраційного обліку, оскільки вона перешкоджає їм у володінні та розпорядженні нерухомим майном, власниками якого вони є. Позивачі та їх представник у судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не надала, письмових заяв про поважність причин неявки до суду не надходило. Суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі наявних у справі письмових доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що сторонам відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 04.11.2003 року належала на праві спільної часткової власності житлова квартири [ADDRESS] (а.с. 15). Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 01.12.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що складено відповідний актовий запис № 21 (а.с. 16). Відповідно до договору купівлі - продажу від 02 липня 2019 року, [PERSON] продала [PERSON] 1/3 частину житлової квартири [ADDRESS] (а.с.13-14). Відповідно до п.3.1. вищевказаного договору купівлі - продажу продавець зобов`язана знятися з місця реєстрації протягом 6-ти місяців з моменту підписання даного договору, однак, станом на день подання позову до суду вона з реєстраційного обліку не знята, що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи, що видана Виконавчим комітетом Гребінківської міської ради (а.с.25). Відповідно до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Згідно з ч. 1ст. 383 ЦК України та ч. 1 ст. 150 ЖК України, власник квартири має право використовувати її для особистого проживання і проживання членів своєї сім`ї. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що з дати набуття позивачем права власності на вищевказаний житловий будинок, між позивачем і відповідачем укладались будь-які договори щодо користування відповідачем цим будинком. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України зобов`язаний протягом десятим днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, заяви особи або її законного представника, та/або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Окрім цього, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, рішення ЄСПЛ справ «Андрій Руденко проти України» (Заява № 35041/05) від 21.12.2010 року право приватної власності є непорушним. У відповідності до усталеної практики ЄСПЛ, реальна загроза порушення права особи, що пов`язана із настанням або ненастанням певної обставини, прирівнюється до порушення прав особи. ЄСПЛ визнає порушенням саму загрозу виникнення такого порушення у майбутньому і поширює статус "жертви порушення прав" на потенційну жертву. Критерії, за яких потенційне порушення прав прирівнюється до такого порушення чітко визначаються практикою Європейського суду з прав людини. У справі Malone v. the United Kingdom (№ 8691/79, Рішення від 2 серпня 1984) ЄСПЛ зазначив, що наявність законодавчо обумовленого підґрунтя для порушення прав особи саме по собі становить порушення прав особи, незалежно від того чи було здійснено безпосереднє втручання у права особи (пар.64). У справі Sejdiж and Finci v. Bosnia and Herzegovina (№27996/06 34836/06, рішення від 22 грудня 2009) ЕСПЛ визнав порушенням наявність законодавчо обумовлених передумов, що б перешкоджали Заявнику реалізувати свої права у разі, якщо останній виявить бажання реалізувати свої права у майбутньому. Суд виходив з того, що сукупність об`єктивних обставин справи дозволяє зробити припущення, що існує реальна можливість того, що Заявник може забажати реалізувати свої права у майбутньому (пар. 29). Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, порушенням права особи є наявність усіх законодавчо обумовлених передумов для такого порушення, навіть у разі коли потенційне порушення пов`язується із гіпотетичною обставиною, що може настати або не настати. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що порушене право власності позивачів [PERSON] та [PERSON] підлягає судовому захисту. На підставі викладеного,

Outcome: approved