Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

позивач звернувся до суду із заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.02.2015 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] . Дитина інвалід з народження, інвалідність призначено до вісімнадцятирічного віку, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17.10.2018 року шлюб з [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачем. За час подружнього ще життя відповідач не виконувала своїх подружніх обов`язків, не слідкувала за господарством, не приймала участі у вихованні їхнього спільного сина. Відповідач зловживає алкогольними напоями, а також убли випадки того, що вона з`являлась до дому в стані алкогольного сп`яніння. Зокрема в липні 2016 року відповідач з її слів поїхала на пару днів до своєї бабці в с. Іванівку Миколаївської області, та не поверталась додому до дитини до жовтня 2016 року. З цього приводу позивач повинен був звернутись в Залізничний ВП ГУНП у Львівській області з відповідною заявою про невиконання батьківських обов`язків та з метою розшуку відповідача. На фоні цих подій, постійних інцидентів, конфліктів, закликів до відповідача до нормального сімейного життя та виховання їх малолітнього сина, їх спільне життя поступово почало погіршуватись, в результаті чого шлюбні відносини між ними фактично припинились осінню 2016 року. Позивач намагався весь цей час зберегти сім`ю, проте усі намагання виявлялись марними, відповідачка навіть не повернулась проживати в квартиру, де проживає її малолітній син. Відповідач за увесь час їх подружнього життя та зараз не намагалась надати будь-яку допомогу їх дитині, яка являється інвалідом з народження, з цього приводу він був вимушений звернутись з заявою про видачу судового наказу. Згідно судового наказу, виданого Залізничним районний судом м. Львова від 16.03.2018 року на його користь з відповідачки мали стягувати кошти на утримання нашого сина, проте жодних коштів на утримання дитини вона не сплачує внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті аліментів. Відповідачка не цікавиться життям сина, не з`являється до нього, не займалась вихованням сина, не цікавилась станом його здоров`я. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням налагодити її стосунки з сином, пояснював, що вона як мати має займатись його вихованням та цікавитись життям дитини, проте всі заклики були марними. Просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Мартинишин М.О. від 07.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова № 110/Р від 25.09.2019 року, 25.09.2019 року вказану цивільну справу передано судді Марків Ю.С. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення повісток про виклик до суду засобами поштового зв`язку. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала. З огляду на зазначені обставини, суд проводить заочний розгляд даної цивільної справи. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №199. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17.10.2018 року (справа №462/1528/18) шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Крім того, судовим наказом Залізничного районного суду м. Львова від 16.03.2018 року (справа №462/1346/18) прийнято рішення стягувати з [PERSON] , [INFO] аліменти на к5ористь [PERSON] на утримання дитини, а саме: [PERSON] [INFO] , щомісячно, у розмірі ј частки з усіх видів доходу та заробітку починаючи від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. З заяв громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що відповідач дійсно не проживає зі своїм малолітнім сином, за дитиною не доглядає, не цікавиться життям сина, не піклується ним.. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб вбачається, що за адресою [ADDRESS] , де проживає [PERSON] , відповідач за даною адресою не проживає. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.ст.9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. В п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На підставі зібраних по справі доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, що полягає у відсутності будь-якого спілкування її з дитиною, участі у його вихованні, турботі про фізичний та духовний розвиток, не забезпечення йому необхідних умов для життя. Судом також не встановлено наявність вагомих підстав вважати, що [PERSON] змінить свою поведінку та відношення до дитини, не надано доказів її бажання спілкуватись з дітьми. Вказані обставини в сукупності дають підстави для висновку про повне самоусунення відповідача як матері від виховання дитини, свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, що знайшло свій прояв у тому, що вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, його навчанні, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує його матеріально, не спілкується з дитиною та не бажає змінити свою поведінку як матері. Все це свідчить про необхідність застосування судом такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved