Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду даною позовною заяву, в якій просить визнати [PERSON],\~[INFO], таким, що втратив право на користування житловим будинком по провулку 1 Капітульний, 36 в м. Житомирі. В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідач з 2014 року за вказаною адресою не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у квартирі не має, а тому позивач вважає, що відповідач втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі, позовні вимоги, викладені в позові підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв чи клопотань та відзиву на позову заяву до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. У відповідності до\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.03.2006 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.07.2006 року № 11219670 [PERSON] належить 40/200 частин житлового будинку № 36, що знаходиться в місті Житомирі по провулку 2-му Щорса. (а.с. 6-7) Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.03.2006 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.07.2006 року № 11219550 [PERSON] належить 40/200 частин житлового будинку № 36, що знаходиться в місті Житомирі по провулку 2-му Щорса. (а.с. 8-9) Згідно копії довідки ПП «КВЖРЕП № 15» Житлової керуючої компанії № 36, в житловому будинку, який знаходиться за адресою м. Житомир, пров. 1 Капітульний, 36, зареєстровано 4 (чотири) особи, з яких: власник [PERSON](11.03.1961 р.н.), донька [PERSON] (1992 р.н.), онук [PERSON] (18.07.2016 р.н.), співмешканець [PERSON] (03.05.1973 р.н.). (а.с. 15) Згідно копію акту, який складений 04.01.2019 року комісією у складі паспортиста [PERSON], майстра технічної дільниці [PERSON], у присутності свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], останні зазначили, що [PERSON], [INFO] за адресою м. Житомир, пров. 1 Капітульний, 36 не проживає з 2014 року. (а.с. 16) Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У сенсі ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає можливість дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першим протоколом та протоколами N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованим в квартирі, фактично в ній не проживає, не несе будь-яких обовязків, що передбачені ст. 156 ЖК України, не утримує житло та не сплачує комунальні послуги. Перешкоди в користуванні житлом відповідачем не чинились. Встановлених законом випадків збереження за ним права користування квартирою в судовому засіданні не встановлено. Наведене вище є підставою для визнання відповідача відповідно до вимог ст.ст. 391, 405 ЦК України таким, що втратив право користування спірним житлом у звязку з його відсутністю без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст.150\~Житлового кодексу\~України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскільки позивач [PERSON] є інвалідом 2-ї групи та звільнена від сплати судового збору, тому згідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved