Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на дітей. Посилалася на те, що вони з відповідачем з 28.09.2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них є троє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], 01.11.2016 року та [PERSON], [INFO]. Батьком дітей є [PERSON] Проте з березня 2017 року вони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Діти проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Також позивач вказувала на те, що відповідач з часу припинення спільного проживання допомоги на утримання дітей не надає, уникає будь-якого спілкування з нею та дітьми, не цікавиться їх розвитком та здоровям, не бере участі у їх вихованні. Вона самостійно не в змозі матеріально утримувати дітей, оскільки здійснює догляд за новонародженими малюками. На даний час їй вимушені допомагати мати та брат, оскільки батько дітей самоусунувся від виконання своїх обовязків. Відповідач [PERSON] працює в ПАТ «Туристичний комплекс «Черемош» на посаді техніка-енергетика та отримує офіційний стабільний дохід у вигляді заробітної плати. Добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач відмовляється, а тому вважає, що аліменти повинні бути стягнуті у частці від його доходу. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частки від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня предявлення позовної заяви і до їх повноліття. Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності позов підтримала, не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи за останнім місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до ст.224 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивач суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 28.09.2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.4). Від шлюбу у них є троє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], 01.11.2016 року та [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про народження дітей (а.с.5-7). Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтвах про народження дітей, запис про батьківство не оспорював. Малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], 01.11.2016 року та [PERSON], [INFO] проживають разом із позивачем (а.с.8). Зазначену обставину відповідач не заперечував, а тому суд на підставі ст.61 ЦПК України визнає такою, що не підлягає доказуванню. Таким чином між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Як вбачається з поданої до суду позовної заяви, позивач звернулась до суду 12.06.2017 року. Проте на момент розгляду справи судом, а саме 08.07.2017 року набули чинності зміни до Сімейного кодексу України, які покращують становище дитини, а тому суд, враховуючи інтереси дітей, вважає за необхідне керуватися ними. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття Як вбачається з викладених у позовній заяві обставин, відповідач працює та отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Одночасно частиною другою зазначеної статті СК України в редакції від 08.07.2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обовязок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обовязок по утриманню дитини. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у частці від доходу відповідача. Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1426 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років 1777 гривень. Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної [PERSON] РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Враховуючи матеріальний стан сторін, те, що у відповідача на утриманні інших дітей не має, а тому суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/2 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму щомісячно на кожну дитину, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів, .

Outcome: approved