Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з 01.10.2011 р. по 25.04.2013 р. у сумі 46200 грн. та моральної шкоди у сумі 5000 грн. Позов мотивує тим, що з 26.11.2010 р. був прийнятий на посаду водія в транспортну дільницю ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 10.10.2012 р. він був звільнений з роботи за п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням дії трудового договору, однак цього ж дня вказаний запис був визнаний недійсним. 25.04.2013 р. наказом № 45/вк звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України - за згодою сторін. При звільненні із підприємства і по даний час йому не виплачено заробітну плату у сумі 46200 грн., яку просить стягнути у примусовому порядку. Окрім того, вважає, що діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка пов'язана у неможливості утримувати себе та свою сім'ю, через що він був змушений позичати гроші на проживання та відпочинок, а тому оцінює таку шкоду у 5000 грн. В судове засідання позивач не з'явилась, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання ним позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Оглянувши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день звільнення, а якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, при відсутності спору про розмір підприємство, установа організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно зі ст. 2 Закону України "Про оплату праці" структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. З копії трудової книжки (а.с. 5-6) вбачається, що [PERSON] з 26.11.2010 р. перебував у трудових відносинах із ТзОВ «Львівські автобусні заводи». Наказом № 45/вк від 25.04.2013 р. його звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України - за згодою сторін. В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували виплату позивачу заробітної плати у період з 01.10.2011 р. по 25.04.2013 р., а тому суд приходить до висновку, що із відповідача слід стягнути вказану суму боргу. Окрім того, суд приходить до висновку, що невиплатою заробітної плати позивачу було заподіяно моральну шкоду, а тому така також підлягає стягненню із відповідача. З відповідача також слід стягнути на користь держави 462,00 грн. судового збору.

Outcome: approved