Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дитини до непідконтрольної території України без згоди батька і доводи мотивує тим, що вона, [PERSON], перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 13.06.2009 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Волноваського районного суду Донецької області від 20.03.2018 року по справі №261/6900/17. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З відповідачем фактичні шлюбні відносини припинені з жовтня 2016 року, з цього часу вона самостійно матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Всі питання щодо виховання та утримання доньки вирішуються нею самостійно. Для виїзду та в'їзду з/на неконтрольовану територію України потрібна письмова нотаріально-посвідчена згода батька дитини. Однак при звернені до батька дитини, відповідача по справі з проханням надати таку згоду, відповідач згоду не дає, без пояснення причин відмови. Вона проживає разом з дитиною у м. Докучаєвськ Донецької області, а відповідач фактично проживає у [ADDRESS] На підконтрольній та не підконтрольній території України проживають родичі та друзі, яких вони планують відвідувати разом з донькою. Також є можливість виїхати на відпочинок на узбережжя Азовського моря, що сприятимуть розвитку та оздоровленню дитини у літній час, але без дозволу батька вона не може вивозити дочку через лінію розмежування, а можливості залишити з кимось дитину на час виїзду у неї немає, змушена брати доньку з собою. Відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення життя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини. Вважає, що така позиція відповідача, шкодить інтересам дитини та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. В судове засідання позивач не з'явилася, в позові просила розглянути справу у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до вимог чинного законодавства, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки, про причини неявки суд не проінформував, тому суд, причину неявки відповідача вважає неповажною і вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін з постановленням заочного рішення що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд установив наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 263 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Заочним рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 20 березня 2018 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Рішення суду набрало законної сили 19 квітня 2018 р. У теперішній час, за даними позову отримати дозвіл батька неможливо у зв'язку з тим, що відповідач не дає добровільно нотаріальної згоди на виїзд дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України". Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державною кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягай 16-річного віку, здійснюються тише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягай 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягай 16-річного віху, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримані я та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того І НИХ, З ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно із пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом №222ог від 14 квітня 2017 року в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57. Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов'язаний отримати паспорт громадянина України Згідно із частинами 1 і 3 статті 151 Сімейного Кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини. Позивач просить надати дозвіл її неповнолітній дитині на виїзд та в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію України, де проживають її родичі та друзі, яких вони планують відвідати. А також є можливість виїхати на відпочинок на узбережжя Азовського моря, що сприятиме розвитку та оздоровленню дитини у літній час, у її супроводі без згоди та супроводу батька - відповідача у справі, строком до досягнення дитиною повноліття. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно з ч. 2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Про те, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], вбачається з копії свідоцтва [NUMBER] про народження, де в графі батьки вказано: батько - [PERSON], мати - [PERSON], зроблено актовий запис №254, місце реєстрації відділ реєстрації актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції Донецької області. Аналіз наведених та досліджених доказів дає суду підстави визнати, що позов позивача підлягає задоволенню, оскільки з наданих доказів вбачається, що неповнолітня донька - [PERSON] мешкає з матір'ю. Батько дитини [PERSON] перебуває на підконтрольній Україні території, але добровільно не дає матері дитини згоди на виїзд та в'їзд дитини до непідконтрольної та на підконтрольну територію України, що позбавляє можливості позивача отримати від відповідача добровільної згоди на в'їзд/виїзд до району проведення ООС на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення строком до досягнення дитиною повноліття від дня набрання рішенням суду законної сили у супроводі матері без згоди та супроводу батька, як таких, що ґрунтуються на законі та узгоджуються із батьківськими правами та обов'язками, покладеними на позивача як на матір. Вирішуючи питання щодо надання дозволу на виїзд/в'їзд позивача з її дитиною до району проведення ООС, де позивач з дитиною бажають відвідати своїх родичів та друзів, суд враховує ті обставини, що на території, яка тимчасово непідконтрольна державі Україна, в силу вимог діючого законодавства є необхідним оформлення неповнолітній дитині документа, та остання не може бути позбавлена права на здійснення та підтримання цих правовідносин. На підставі викладеного та

Outcome: approved