Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивачі звернулися з даним позовом до суду, посилаючись на те, що [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове, а саме: земельна ділянка та ? частина жилого будинку [ADDRESS], інша ? частина вказаного будинку належить [PERSON] Відповідно до заповіту від 14 жовтня 2009 року за № 61, посвідченого секретарем Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області Івановою Ю.В., [PERSON] заповів позивачам все його майно, що буде йому належати на день його смерті де б воно не було та з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право і рівних частках кожному. Звернувшись до Державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори Київської області з приводу оформлення власності на житловий будинок, державний нотаріус роз'яснив позивачам, що у випадку відсутності правовстановлюючого документу на даний житловий будинок, видача свідоцтва про право власності на спадщину на це нерухоме майно не є можливою. Зважаючи на вказані вище обставини, позивачі просять визнати за ними право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року на спадкове майно - по 1/4 частині житлового будинку [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги, просять їх задовольнити в повному обсязі. Старопетрівська сільська рада Вишгородського району Київської області в судове засідання свого представника не направила, повідомлена належним чином, направила суду заяву в якій просила розглянути справу без участі їх представника. Проти позову не заперечує. Треті особи у судове засідання не з»явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], зареєстрований виконавчим комітетом Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 7. Відповідно до заповіту від 14 жовтня 2009 року за № 61, посвідченого секретарем Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області Івановою Ю.В., [PERSON] заповів позивачам все його майно, що буде йому належати на день його смерті де б воно не було та з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право і рівних частках кожному. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] Відповідно до спадкової справи № 341/2011 до майна померлого [INFO] року [PERSON], індекс справи № 02-14, спадкоємцями є: [PERSON]- онука, [PERSON] - син, [PERSON] - дружина. Позивач [PERSON] прийняла спадщину за заповітом , шляхом подання 08 липня 2011 року заяви про прийняття спадщини до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області. Позивач [PERSON] прийняв спадщину за заповітом, шляхом подання заяви від 15 липня 2011 року № 1009 про прийняття спадщини до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області. Третя особа [PERSON] , що досягла на момент смерті спадкодавця, пенсійного віку, відмовилась від своєї обов'язкової частки на спадкове майно, шляхом подачі заяви від 14 липня 2011 року № 907 до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області. Звернувшись до Державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори Київської області з приводу оформлення спадщини на вищевказаний житловий будинок, державний нотаріус роз'яснив позивачам, що у зв'язку з тим, що право власності на зазначений будинок на ім»я [PERSON] не оформлено, правовстановлюючий документ на даний житловий будинок відсутній, законних підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом немає. Згідно будинкової книги вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] був збудований у 1960 році, власником якого є [PERSON] Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Старопетрівської сільської ради, згідно виписки по господарської книги, ? частина житлового будинку по [ADDRESS] рахується за [PERSON]. який помер [INFO] року. Згідно технічного паспорту на жилий будинок житлового фонду від 28.02.1989 року, виданий Київським обласним управлінням комунального господарства МЖКГ УРСР, інвентаризаційний номер № 342, [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку за вищевказаною адресою. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 217.06.2013 року, виданий Вишгородським бюро технічної інвентаризації (інвентаризаційна справа № 3700342, реєстровий № 691, реєстраційний № 2050087, [PERSON] є власником ? частини вказаного житлового будинку. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст. ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст. 182 цього кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1982 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Отже, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суду слід було керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, а також положеннями ЦК УРСР 1963 року. Зокрема, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відтак, згідно зі вказаними нормативними актами виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Однак, оскільки будинок був збудований в 1960 році, значиться в господарській книзі сільської ради, діюче на час введення будинку в експлуатацію законодавство не вимагало реєстрації прав власності то на думку суду спірний будинок не є самочинним будівництвом, належав спадкодавцю і тому за позивачами слід визнати право власності на вказаний спірний будинок. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved