Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування вимог зазначила, що вона працював у відповідача з 01.12.2010 року та була звільнена 05.06.2015 року, у зв'язку із переводом до ПАТ «Азовзагальмаш», згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України. Після звільнення повний розрахунок з позивачем не було проведено, у зв'язку із чим, позивач просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 20 255,85 грн., індексацію заробітної плати у розмірі 3827,80 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 05.06.2015 року по 10.08.2015 року у розмірі 5624,10 грн., виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 124,98 грн. В ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та зазначила, що у зв'язку із погашенням відповідачем заборгованості по заробітній платі у повному обсязі, просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 05.06.2015 року по 29.09.2015 року, тобто день фактичного розрахунку при звільненні, у розмірі 9 998 грн. 40 коп. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує, на задоволенні уточненого позову наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення, в яких визнав позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 05.06.2015 року по 29.09.2015 року у розмірі 9 998,40 грн. . Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до наказів позивач [PERSON] працювала у Приватному акціонерному товариству «Азовелектросталь» на посаді провідного інженера технічного відділу «Науково-технічного комплексу» з 01.12.2010 року та була звільнена на підставі п. 5 ст. 36 КЗпПУ 05.06.2015 року, у зв'язку із переводом до ПАТ «Азовзагальмаш», що не оспорюється сторонами по справі. Згідно платіжних доручень № 403,404 від 25.09.2015 року, № 20 від 28.09.2015 року та № 14 від 29.09.2015 року позивачу було сплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 20 255,85 грн. Заборгованість по заробітній платі в повному обсязі була остаточно була погашена у повному обсязі 29.09.2015 року. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З ч. 1 ст. 116 Кодексу Законів «Про працю України» вбачається, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 цього Кодексу передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулюють правовідносини, які склались між сторонами та вивчивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено строки розрахунку із позивачем при звільненні, а саме розрахунок було виплачено 29.09.2015 року. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку із позивачем. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року " Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки відповідач не здійснив фактичного розрахунку перед позивачем, визнав позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, то суд вважає за необхідне стягнути з ПрАТ «Азовелектросталь» на користь [PERSON] середній заробіток за період з 05.06.2015 року по 29.09.2015 року - день фактичного розрахунку. При цьому розмір середнього заробітку суд розраховує відповідно до графіку № 1 на 2015 рік, наданого відповідачем, та табелю обліку робочого часу позивача на 1 півріччя 2015 року.. Згідно графіку роботи позивача кількість робочих днів починаючи з 06.06.2015 року по 29.09.2015 року склала 80 днів. Згідно розрахунку, наведеного позивачем у позовній заяві, його середньоденна заробітна плата складає 124,98 грн., що також визнається відповідачем. Таким чином, розмір середнього заробітку за період з 06.06.2015 року по 29.09.2015 року складає: 80 днів х 124,8 грн. = 9998 грн. 40 коп. При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Таким чином на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 9998 грн. 40 коп. Також відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 гривень.

Outcome: approved