Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач працювала на посаді методиста за сумісництвом навчального відділу заочної форми навчання математичного факультету СНУ ім. Лесі України. Однак, наказом № 188-К від 26.10.2011 року її звільнено з займаної посади в звязку з закінченням строку трудового договору. На даний час, відповідно до картки прописки, в кімнаті № 314-Б гуртожитку № 6, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Кравчука, 36, зареєстрована [PERSON] Вказує на те, що відповідач щонайменше протягом останніх шести місяців не проживає в житловому приміщенні в якому зареєстрована, а відтак є всі законні підстави для визнання її такою, що втратила право на користування житлом. Крім того, станом на 06.05.2017 року відповідач повністю припинила сплачувати комунальні послуги за проживання у гуртожитку. З врахуванням наведеного, позивач просить суд, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою № 314-Б в гуртожитку № 6, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, 36, внаслідок тривалої відсутності за місцем проживання та стягнути судові витрати по справі. До початку судового розгляду представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував щодо постановлення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи через відповідне оголошення в пресі. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. ст. 6, 127 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування цими гуртожитками та їх утримання встановлюється Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208. Із свідоцтва про право власності серії СА № 981753 від 22.03.2011 року виданого виконкомом Луцької міської ради вбачається, що гуртожиток № 6 /літер А-9/ загальною площею 10435,3 кв.м, який розташований в м. Луцьку на вул. Кравчука № 36 належить державі України в особі Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України на праві державної власності ВНУ ім. Лесі Українки (а.с. 8). Враховуючи подібність за змістом правовідносин щодо користування жилою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються нормами ст. ст. 71, 72 ЖК України щодо тимчасової відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, у разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа, понад шість місяців без поважних причин, за відсутності підстав для виселення, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилою площею у гуртожитку. Початок відліку часу відсутності особи визначається від дня, коли вона залишила жиле приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Причина відсутності особи у жилому приміщенні значення не має, якщо відсутність особи не перевищує шість місяців. Виходячи з наведеного, для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у гуртожитку на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України необхідно встановити, що ця особа була відсутньою у жилому приміщенні понад шість місяців підряд без поважних причин. Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснив, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді методиста (05 ставки) за сумісництвом навчального відділу заочної форми навчання математичного факультету Звільнена з посади 31.10.2011 року у звязку із закінченням строку трудового договору згідно з п. 2 ст. 36 КЗПП України (наказ № 188-К від 26.10.2011 року) (а.с. 6). Згідно довідки №40 від 03.07.2017 року СНУ імені [PERSON], відповідач [PERSON], зареєстрована у кімнаті № 314 б будинку № 6 (гуртожитку) по вул. Кравчука, 36 (а.с.5). З актів комісії з перевірки умов проживання в гуртожитку № 1, від 20.10.2016 року, № 2 від 04.01.2017 року, № 3 від 18.01.2017 року, № 4 від 12.02.2017 року, № 5 від 22.03.2017 року, № 6 від 20.04.2017 року, № 7 від 30.05.2017 року, вбачається що відповідач з жовтня 2016 року не проживає за адресою: [INFO], гуртожиток № 6, кім. 314 Б, (а.с. 10-16). Крім того, станом на 06.05.2017 року відповідач повністю припинила сплачувати комунальні послуги за проживання у гуртожитку та доказів поважності причин не проживання в гуртожитку [PERSON] адміністрації навчального закладу не надала. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не проживає з жовтня 2016 року у зазначеній кімнаті, поважності причини відсутності відповідача у кімнаті понад один рік судом не встановлені, перешкод у користуванні цією кімнатою позивач відповідачу не чинить, відповідач не надає коштів на її утримання та не сплачує комунальні послуги, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаним житлом. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачами судових витрат підлягають до задоволення.

Outcome: approved