Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про спростування недостовірності поширеної інформації та стягнення моральної\~ шкоди. Уточнивши свої позовні вимоги, позов обґрунтував тим, що в червні 2016 року [PERSON] подав скаргу на його, як адвоката, незаконні та протиправні дії, як виконавцяобов'язків представника ініціюючого кредитора [PERSON] «Прибій» у справі №5010/1127/2012-Б-25/25 про банкрутство [PERSON] «Соснина». Дану скаргу направлено голові кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури в Івано-Франківській області та голові Вищої кваліфікаційної-дисциплінарної комісії адвокатури Національної асоціації адвокатів України, в якій поширив інформацію, в тому числі «Так, в судовому засіданні господарського суду від 31.05.2016 року, яке проводилося із звукозаписом, після розгляду та прийняття судом рішення по першому питанню, без будь яких пояснень, представник [PERSON] «Прибій» адвокат [PERSON] виходить з приміщення судового засідання. Головуючий судді Рочняк О.В. вийшла з приміщення в коридор слідом за адвокатом [PERSON], а також представник [PERSON] «Прибій» адвокат [PERSON] та головуючий суддя у даній справі [PERSON] були відсутні близько 10 хвилин, очевидно, що в коридорі суду поза межами приміщення судового засідання проводилася так звана «нарада кімната», оскільки після повернення адвоката [PERSON] та головуючого судді Рочняк О.В. до приміщення судового засідання, не чекаючи озвучення суддею по розгляду наступного питання судового засідання, адвокатом [PERSON] було заявлено про заперечення щодо задоволення будь-якого клопотання і пояснень та заперечень арбітражного керуючого [PERSON] стосовно подальшого проведення ліквідаційної процедури [PERSON] «Соснина». В представників кредиторів [PERSON] «Соснина», які були присутні в судовому засіданні 31.05.2016 року, та і в ліквідатора-арбітражного керуючого [PERSON], виникла підозра, що в так званій «нарадчій кімнаті» в коридорі суду, адвокатом [PERSON] та головуючим суддею Рочняк О.В. було вже прийнято рішення про відкладення та розгляд наступних питань судового засідання на 07.06.2016 року, та задоволення всіх вищезазначених Заяв (скарг) представника [PERSON] «Прибій» адвоката [PERSON] про визнання неправомірних дій арбітражного керуючого [PERSON] та його усунення від обов»язків ліквідатора [PERSON] «Соснина». Зазначив, що він з 1996 року здійснює діяльність адвоката, надає юридичні послуги населенню і його рекомендують як професіонала своєї справи, принципову та наполегливу людину. Для досудового врегулювання спору він на адресу арбітражного керуючого [PERSON] направив вимогу про спростування недостовірної інформації, із якої вбачалось, що у випадку ігнорування вказаної вимоги на протязі семи днів, ним буде подано позов з приводу спростування недостовірної інформації, яка порочить його честь та гідність, порушує його немайнові права, а також буде поставлена вимога щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 170000 грн. Однак, у передбачений термін [PERSON] не вжив жодних дій, спрямованих на спростування поширеної недостовірної інформації, а тому є підстави для його примусового відновлення порушеного права. Враховуючи те, що арбітражний керуючий фактично обвинувачує його, як адвоката, а також суддю Рочняк О.В. у злочині, а саме: у перебуванні в нарадчій кімнаті в коридорі, а також у прийнятті у коридорі суду рішення про відкладення та розгляд наступних питань судового засідання на 07.06.2016 року та задоволення всіх заяв (скарг) представника [PERSON] «Прибій» адвоката [PERSON] про визнання неправомірних дій арбітражного керуючого [PERSON] та його усунення вій обов'язків ліквідатора [PERSON] «Соснина», при цьому у представників кредиторів [PERSON] «Соснина», ДПІ, УПФУ які були присутні в судовому засіданні 31.05.2016 року, виникла підозра, щодо вищевказаних «незаконних» дій та враховуючи те, що дана інформація є недостовірною, неправдивою, порочить його честь та гідність та ділову репутацію, а тому підлягає спростуванню. Крім того, [PERSON], заручившись підтримкою УПФ та УДФС в Тисменицькому районі, умисно не проводив жодних дій, спрямованих на порушення прав кредиторів. Зокрема, за сприяння кредиторів УПФ та УДФС в Тисменицькому районі грубо порушуються права кредитора ТОВ «Соснина» - ТОВ «Прибій», представником якого він є. Вважає, що саме за сприяння цих кредиторів відбулось поширення неправдивих відомостей про нього і саме на цих осіб представників кредиторів ТОВ «Соснина» посилається [PERSON], як на докази нібито його протиправної діяльності. Також йому відомо, що у протоколі №13 засідання комітету кредиторів ТОВ «Соснина» від 08.04.2015\~року керуючий санацією [PERSON] вказав з цього приводу наступне: «керуючим санацією ТОВ «Соснина» арбітражним керуючим до начальника УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області подано повторне письмове звернення №66 від 11.12.2014 р. про вжиття дієвих мір і заходів по встановленню місця знаходження заставного легкового автомобіля [NUMBER], яким, за отриманими керуючим санацією даними, на даний час використовує в своїх особистих цілях в м. Івано-Франківську та в області син колишнього директора [PERSON] «Соснина» [PERSON] В.» Вважає ці відомості неправдивими та такими, що підлягають спростуванню, оскільки у [PERSON] немає сина. Дана інформація є негативною, оскільки таким чином [PERSON] звинуватив колишнього директора [PERSON] «Соснина» [PERSON] у вчиненні незаконних дій приховування заставного майна та його самовільне використання. Своїми діями відповідачі заподіяли йому моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 100000 грн. і яку слід стягнути солідарно з [PERSON], Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі, Управління Державної фіскальної служби України в Тисменицькому районі на його користь. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити та зобов»язати позивача спростувати відомості, поширені ним у червні 2016 року у спосіб найбільш близький до способу їх поширення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що написана ним скарга у червні 2016 року не мала на меті принизити честь та гідність і ділову репутацію позивача. В даному випадку, він звернувся до компетентних органів із заявою, у якій містилася вказана позивачем інформація, даний орган мав перевірити таку інформацію та надати відповідь, а коли така інформація не знайшла свого підтвердження, то ця обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки в даному випадку мало місце реалізація ним конституційного права на звернення, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації, про що зазначив Пленум ВСУ від 27.02.2009 року. Він мав намір захистити свої права та свободи та законні інтереси та не переслідуючи мету розповсюдження завідомо неправдивих відомостей, що принижують його честь, гідність і ділову репутацію позивача, як адвоката. Зазначив, що досудову вимогу позивача про спростування інформації від 13.07.2017 року він не отримував. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували конкретно відомості, які вважає недостовірними та були ним розповсюджені, коли і де ці відомості розповсюджувалися. Останній має належним чином довести, що поширена про нього недостовірна інформація є саме фактичним твердженням. Крім того зазначив, що ним, як ліквідатором арбітражним керуючим, в ліквідаційній процедурі [PERSON] «Соснина», з травня 2014 року по даний час, через УМВС, УДАІ та прокуратуру в Івано-Франківській області вживалися всі міри і заходи по виявленню та встановленню місця знаходження легкового автомобіля [NUMBER]. Проте ним було все таки встановлено місце знаходження даного автомобіля та передано на відповідальне зберігання та в подальшому реалізований з аукціону [PERSON] «Вердикт-Фінанс», який жодних претензій до нього, як арбітражного керуючого, не має. Просив відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що його скарга, яка була надіслані ним до компетентних органів є його правом на звернення, у якому не було наміру принизити честь, гідність та ділову репутацію адвоката [PERSON] Представник відповідача, Тисменицького об»єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області, в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що управлінням ПФУ не було вчинено жодних дій, які б принижували честь та гідність позивача, а також його ділову репутацію та останній не надав доказів на підтвердження поширення пенсійним фондом щодо нього такої інформації. Крім того зазначив, що представника УПФ не було на засіданні комітету кредиторів 08.04.2015 року та інформація, яка міститься у зазначеному позивачем протоколі стала відома управлінню після отримання заяви про уточнення позовних вимог від позивача, а тому в задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача, Тисменицької ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківської області, в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що Тисменицькою ОДПІ, ні її представниками не поширювалася і не поширюється будь яка недостовірна інформація про адвоката [PERSON], яка принижує його честь, гідність та завдає шкоди його діловій репутації, як адвокату та останній не надав доказів на підтвердження поширення ОДПІ щодо нього такої інформації, а тому в задоволенні позову просив відмовити. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, зо позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно\~Конституції України\~життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Разом з тим, відповідно до\~статті 68 Конституції України\~кожен зобов'язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. У відповідності до\~ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними; фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. За змістом ст. ст.\~94,\~277 ЦК України, ч. 4\~ст. 32 Конституції України,\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] червні 2016 року направив скаргу на позивача, як адвоката та як виконавцяобов'язків представника ініціюючого кредитора [PERSON] «Прибій» у справі №5010/1127/2012-Б-25/25 про банкрутство [PERSON] «Соснина» голові кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури в Івано-Франківській області та голові Вищої кваліфікаційної-дисциплінарної комісії адвокатури Національної асоціації адвокатів України, в якій поширив інформацію, в тому числі «Так, в судовому засіданні господарського суду від 31.05.2016 року, яке проводилося із звукозаписом, після розгляду та прийняття судом рішення по першому питанню, без будь яких пояснень, представник [PERSON] «Прибій» адвокат [PERSON] виходить з приміщення судового засідання. Головуючий судді Рочняк О.В. вийшла з приміщення в коридор слідом за адвокатом [PERSON], а також представник [PERSON] «Прибій» адвокат [PERSON] та головуючий суддя у даній справі [PERSON] були відсутні близько 10 хвилин, очевидно, що в коридорі суду поза межами приміщення судового засідання проводилася так звана «нарада кімната», оскільки після повернення адвоката [PERSON] та головуючого судді Рочняк О.В. до приміщення судового засідання, не чекаючи озвучення суддею по розгляду наступного питання судового засідання, адвокатом [PERSON] було заявлено про заперечення щодо задоволення будь-якого клопотання і пояснень та заперечень арбітражного керуючого [PERSON] стосовно подальшого проведення ліквідаційної процедури [PERSON] «Соснина». В представників кредиторів [PERSON] «Соснина», які були присутні в судовому засіданні 31.05.2016 року, та і в ліквідатора-арбітражного керуючого [PERSON], виникла підозра, що в так званій «нарадчій кімнаті» в коридорі суду, адвокатом [PERSON] та головуючим суддею Рочняк О.В. було вже прийнято рішення про відкладення та розгляд наступних питань судового засідання на 07.06.2016 року, та задоволення всіх вищезазначених Заяв (скарг) представника [PERSON] «Прибій» адвоката [PERSON] про визнання неправомірних дій арбітражного керуючого [PERSON] та його усунення від обов»язків ліквідатора [PERSON] «Соснина». Крім того, у протоколі №13 засідання комітету кредиторів ТОВ «Соснина» від 08.04.2015\~року керуючий санацією, відповідач по справі, [PERSON] вказав: «керуючим санацією ТОВ «Соснина» арбітражним керуючим до начальника УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області подано повторне письмове звернення №66 від 11.12.2014 р. про вжиття дієвих мір і заходів по встановленню місця знаходження заставного легкового автомобіля [NUMBER], яким, за отриманими керуючим санацією даними, на даний час використовує в своїх особистих цілях в м. Івано-Франківську та в області син колишнього директора [PERSON] «Соснина» [PERSON] В.» У\~п. 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~(далі\~постанова) роз'яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч. 3\~ст. 277 ЦК України\~негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 30\~Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Пунктами 18, 19 постанови передбачено, що згідно з положеннями\~статті 277 ЦК України\~і\~статті 10 ЦПК України\~обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. На необхідність розрізняти факти та оціночні судження вказується також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії». При цьому зазначено, що існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного\~статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Частиною 1\~ст. 10 ЦПК України\~закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ч. 3\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.\~ст. 57-60 ЦПК України. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що уточнена позовна вимога позивача щодо поширення неправдивої інформації відповідачем [PERSON], яка зазначена у протоколі №13 засідання комітету кредиторів ТОВ «Соснина» від 08.04.2015\~року, стосовно колишнього директора ТОВ «Соснина» [PERSON] не підлягає до задоволення, оскільки поширена інформація останнім не порушує прав та свобод позивача [PERSON] Крім того, суд вважає, що позивачем не доведено факт поширення відповідачами - Тисменицьким об»єднаним управлінням ПФУ Івано-Франківської області та Тисменицькою ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківської області неправдивої інформації щодо нього, а тому позовні позовних в частині стягнення з даних відповідачів моральної шкоди слід відмовити. Як вбачається з пояснень сторін та матеріалів справи, позивачем доведено факт поширення відповідачем [PERSON] інформації щодо нього (а.с.5-8, 11), проте відповідачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів правдивості інформації, що поширена ним відносно позивача. При цьому суд не бере до уваги посилання відповідача [PERSON] щодо його звернення в порядку реалізації права, визначеного\~ст. 40 Конституції України. У п.16 вищезазначеної постанови роз'яснено, що відповідно до\~статті 40 Конституції України\~усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого\~статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Проте, згідно з положенням про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури, основним завданням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії є визначення рівня професійних знань осіб, які мають намір займатися адвокатською діяльністю, та вирішення питань про дисциплінарну відповідальність адвокатів. Відповідно до п.п.24-26 вказаної постанови, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, слід зобов»язати відповідача [PERSON] спростувати відомості, поширені ним 29.06.2016 року у скарзі, адресованій голові кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури в Івано-Франківській області [PERSON] та Вищій кваліфікаційно-дисціплінарній комісії адвокатури України, у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом направлення письмового листа спростування недостовірної інформації, не пізніше п»ятнадцяти днів з дня набрання рішення суду законної сили. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду у позадоговірних відносинах передбачені ст. ст. 23 і 1167\~ЦК України. За загальним правилом така відповідальність наступає за наявності протиправності і вини особи, яка її завдала. Статтею 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини спричинення моральної шкоди, глибину фізичних та душевних страждань, враховує також характер і тривалість страждань, стан здоровя позивача, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також враховує вимоги розумності та справедливості. Аналізуючи надані докази, суд дійшов переконання, що позивачу була спричинена і моральна шкода, оскільки поширення недостовірної інформації відповідачем [PERSON] завдало душевних страждань [PERSON], які полягали у порушенні нормальних життєвих завязків через неможливість продовження активного громадського та професійного життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, та виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості моральну шкоду слід визначити у розмірі розмір у 2000 грн. Також з відповідача [PERSON] слід стягнути понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 23, 270, 277, 1167 ЦК України та

Outcome: approved