Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.10.2007 року ТОВ «Комерційний банк «Актив-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» та [PERSON] уклали між собою кредитний договір № 9.1.07/ІЖ-1, за яким Банк надав Позичальнику кредит на купівлю квартири в сумі 1 513 000,00 (Один мільйон п'ятсот тринадцять тисяч) гривень 00 копійок зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14% річних та щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 0,16% від суми кредиту. Відповідно до п.1.2 Кредитного договору Позичальник зобов'язався повертати кредит щомісячно, починаючи з квітня місяця 2007 року, не пізніше 5-го числа місяця, частинами на менше 9340,00 грн. та кінцевим строком - не пізніше 30.10.2021 року. Зазначають, що крім того, в забезпечення зобов'язань Позичальника за Кредитним договором, 31.10.2007 року Банк та Позичальник уклали між собою Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 573, за яким Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 113,20 кв.м., жилою площею 66,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить Іпотекодержателю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №572, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним №2458520. Посилаються на те, що згідно зі ст.ст. 525, 526, 610, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Звертають увагу суду на те, що відповідачкою зобов'язання за Кредитним договором належним чином виконані не були, у зв'язку з чим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.02.2009 року у справі № 2-1380/09 з останньої стягнуто заборгованість за Кредитним договором, а саме: 1 513 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 127 055,86 грн. заборгованості за процентами, 9 682,40 грн. заборгованості за комісією, 51 427,46 грн. неустойки (пені та штрафу), судовий збір в сумі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30,00 грн., а всього 1 702 896,52 грн. Крім того, відповідно до судового наказу Оболонського районного суду м. Києва від 10.02.2009 року у справі № 2-н-77 з відповідачки стягнуто заборгованість за Кредитним договором, а саме: 144 520, 44 грн., 722,61 грн. судових витрат та 15,00 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи, а всього 145 258, 05 грн. Загальна заборгованість відповідачки перед Банком згідно з рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.02.2009 року у справі № 2-1380/09 та судовим наказом Оболонського районного суду м. Києва від 10.02.2009 року у справі № 2-н-77 становить 1 848 154, 57 грн. Зазначають, що зазначене рішення суду та судовий наказ на сьогоднішній день не виконано, а ні добровільно відповідачкою, а ні примусово органами державної виконавчої служби. Посилаючись на ст.ст. 546, 572, 598 ЦК України, ст. ст. 1, 33, 36, 37, 39 ЗУ «Про іпотеку», а також з урахуванням того, що зобов'язання відповідачки за Кредитним договором з повернення заборгованості в розмірі, встановленому рішенням Оболонського районного суду м Києва від 12.02.2009 року у справі №2-1380/09 та судовим наказом Оболонського районного суду м. Києва від 10.02.2009 року у справі №2-н-77, не виконані, вважають що їх вимоги звернення в рахунок часткового погашення заборгованості відповідачки за Кредитним договором у розмірі 1 053 200,00 гривень стягнення на Предмет іпотеки за Договором іпотеки шляхом набуття права власності на Предмет іпотеки за Банком за вартістю 1 053 200,00 гривень є правомірними та обґрунтованими. У зв'язку з чим звертаються з даними позовом до суду. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день час та місце слухання справи повідомлений вчасно та належним чином, до суду надав заяву, згідно якої просить провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання також не з'явилася, про день час та місце слухання справи повідомлена вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність зазначених осіб відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 31.10.2007 року між ТОВ «Комерційний банк «Актив-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 9.1.07/ІЖ-1, згідно умов якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит в сумі 1 513 000,00 (Один мільйон п'ятсот тринадцять тисяч) гривень 00 копійок на купівлю квартири, та сплатою за користування кредитом 14% річних та комісією за обслуговування кредиту в розмірі 0,16 % щомісячно на суму кредиту. Позичальник же зобов'язався погашати кредит за наступним графіком: починаючи з квітня місяця 2007 року щомісячно, не пізніше 5-го числа місяця, частинами на менше 9340,00 грн. та кінцевим строком погашення заборгованості - не пізніше 30.10.2021 року (а.с. 6-8). Як вбачається з наданої суду Заяви на видачу готівки № 2793 від 31.10.2007 року (а.с. 9), [PERSON] отримала кредитні кошти у встановленому Кредитним договором розмірі, а саме 1 513 000,00 грн., що підтверджує пояснення позивача в своєму позові про належне виконання Банком своїх зобов'язань за договором. Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 526, 525, 610 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Зі змісту статті 611 ЦК України вбачається, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Стаття 1050 ЦК України визначає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.02.2009 року по цивільній справі № 2-1380/09 за позовом ВАТ «КБ «Актив-банк» до [PERSON], з останньої було стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 9.1.07/ІЖ-1 від 31.10.2007 року, а саме: 1 513 000,00 грн. - заборгованості за кредитом; 127 055,86 грн. - заборгованості за процентами; 9 682, 40 грн. - заборгованості за комісією; 51 427,46 грн. - неустойки (пені та штрафу); судовий збір в сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30,00 грн., а всього 1 702 896,52 грн. (а.с. 20-21). Крім того 10.02.2009 року Оболонським районним судом м. Києва було видано судовий наказ № 2-н-77, яким з [PERSON] стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 9.1.07/ІЖ-1 від 31.10.2007 року в розмірі 144 520,44 грн., 722,61 грн. судових витрат та 15,00 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи, а всього 145 258,05 грн. (а.с. 23). З викладеного вбачається, що загальна заборгованість [PERSON] перед ПАТ «КБ «Актив-банк» за Кредитним договором № 9.1.07/ІЖ-1 від 31.10.2007 року становить 1848154,57 грн. Частина друга статті 61 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи приписи зазначеної статті цивільно-процесуального Закону, суд приходить до висновку, що факт укладення між ТОВ «Комерційний банк «Актив-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» та [PERSON] Кредитного договору № 9.1.07/ІЖ-1 від 31.10.2007 року, факт отримання [PERSON] кредитних коштів, факт порушення останньою своїх зобов'язань за Кредитним договором та факт наявності заборгованості за Кредитним договором та її розмір, є встановленими і доказуванню не підлягають під час розгляду зазначеної справи. В той же час судом встановлено, а відповідачкою в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що вищезазначені рішення Оболонського районного суду м. Києва на даний час не виконанні, а тому виходячи з приписів ст.ст. 598, 599 ЦК України, які визначають, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, зобов'язання [PERSON] за Кредитним договором № 9.1.07/ІЖ-1 від 31.10.2007 року, які стосуються повернення кредиту, вважаються такими що не виконанні належним чином. Статті 546, 548 ЦК України визначають, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст. 573 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором № 9.1.07/ІЖ-1 від 31.10.2007 року, 31 жовтня 2007 року між нею та ТОВ «Комерційний банк «Актив-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» було укладено Договір іпотеки (а.с. 15-16). Як вбачається з умов зазначеного Договору іпотеки (п.1.1), Іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед Іпотекодержателем за Кредитним договором № 9.1.07/ІЖ-1 від 31.10.2007 року щодо своєчасного не пізніше 30 жовтня 2021 року повернення кредиту в сумі 1 513 000,00 гривень (Один мільйон п'ятсот тринадцять тисяч гривень 00 копійок), щомісячної (не пізніше останнього робочого дня поточного місяця) сплати процентів за користування кредитом із розрахунку 14 % (Чотирнадцять процентів) річних та щомісячної (не пізніше останнього робочого дня поточного місяця) сплати комісії за обслуговування кредиту в розмірі 0,16% (Нуль цілих шістнадцять сотих процентів) на залишок заборгованості за кредитом, відшкодування збитків, сплати пені та штрафів у випадках та розмірах, передбачених Кредитним, передає в іпотеку Іпотекодержателю належну йому на праві власності трикімнатну квартиру, що знаходяться за адресою: Київ, [ADDRESS], жилою площею 66,00 кв. м, загальною площею 113,20 кв. м. Згідно п. 2 Договору іпотеки, предметом іпотеки є трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], жилою площею 66,00 кв. м, загальною площею 113,20 кв. м. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 31 жовтня 2007 року [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 572. Вартість предмета іпотеки відповідно до Довідки-характеристики №1288037, що видана 31 жовтня 2007 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, становить 145 586, 39 грн. (сто сорок п'ять тисяч п'ятсот вісімдесят шість гривень 39 копійок). Сторони оцінюють предмет іпотеки на загальну суму 1 593 125,00 грн. (Один мільйон п'ятсот дев'яносто три тисячі сто двадцять п'ять гривень 00 копійок), відповідно до звіту про оцінку майна, складеного ПП «Оланда» станом 25.10.2007 року. Судом встановлено, що в п. 3 Договору іпотеки сторони погодили, що зобов'язання, забезпечені іпотекою, вважаються виконаними, якщо наявне повернення повної суми кредиту, своєчасно та в повному обсязі сплачені проценти та виконані інші зобов'язання, що випливають з Кредитного договору. Іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо забезпечене іпотекою зобов'язання в повному обсязі не буде виконано у строки та в обсязі, зазначені в Кредитному договорі. Статті 589, 590 ЦК України визначають, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того право Іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення на предмет іпотеки, передбачено і нормами спеціального Закону, а саме ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», яка визначає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як уже зазначалося вище, судом достовірно встановлено, факт порушення відповідачкою своїх зобов'язань за Кредитним договором № 9.1.07/ІЖ-1 від 31.10.2007 року та факт наявності заборгованості та її розмір, а тому суд приходить до висновку про доведеність виникнення права у позивача на звернення стягнення на Предмет іпотеки. Частина перша статті 591 ЦК України визначає, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що сторонами в Договорі іпотеки від 31 жовтня 2007 року було погоджено інший спосіб реалізація предмета іпотеки, на який звернене стягнення, крім його продажу з публічних торгів, а саме останні погодили, що Іпотекодержатель має право у разі невиконання Іпотекодавцем у встановлений строк вимог Кредитного договору, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом залишення предмета іпотеки Іпотекодержателем за собою у власність в рахунок погашення (часткового погашення) вимог по Кредитному договору (п. 4.2.). Стаття 37 ЗУ «Про іпотеку» визначає, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 38, 39 своєї Постанови від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз'яснив, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. З урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Відповідно до частини першої статті 590, статті 578 ЦК звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу. Частина третя статті 37 ЗУ «Про іпотеку» визначає, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Як вбачається з наданого суду Висновку про вартість майна, складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «ІСТЕРН КОНСАЛТИНГ ГРУП», ринкова вартість трикімнатної квартири [ADDRESS], станом на 13.03.2014 року становить без урахування ПДВ (з округленням): 1 053 200,00 грн. Частина 2 статті 16 ЦК України визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність позивачем правомірності та обґрунтованості обрання останнім такого способу захисту свого порушеного права, як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом залишення предмета іпотеки Іпотекодержателем за собою у власність в рахунок погашення (часткового погашення) вимог по Кредитному договору. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243, 60 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 11, 15, 16, 202, 525, 526, 530, 546, 572, 576, 589, 590, 591, 589, 590, 610, 611, 612, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 11, 33, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: approved