Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про виселення з квартири [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу та її сину [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], згідно Свідоцтва про право власності на житло №7196 від 23.11.2012 року, виданого Селидівською біржею нерухомості. Відповідачі, які не є власниками цієї нерухомості, займають спірне приміщення самоправно, перешкоджають позивачу та її родині користуватися даним жилим приміщенням, на неодноразові вимоги позивача звільнити квартиру не реагують. Договір найму з відповідачами не укладався. Відповідачі мають власне житло за адресою м. Селидове вул..Щорса 5-17.Добровільно звільнити приміщення відповідачі не бажають, тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить виселити [PERSON], [PERSON]та [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого приміщення. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, та в якій позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позивачем позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав у повному обсязі, пояснив, що він та позивач- його сестра разом із своєю матір'ю проживали у [INFO]. Зазначена квартира була надана їх з позивачем батьку відповідно до ордеру. Тривалий час квартира не була приватизована, після смерті матері, позивач приватизувала спірну квартиру та отримала свідоцтво про право власності на житло. На час приватизації він не був зареєстрований в спірній квартирі, однак вважає, що під час приватизації позивач не повідомила Селидівську біржу нерухомості про те, що він проживав у спірній квартирі і біржа нерухомості видала свідоцтво про право власності на квартиру з порушенням його прав на житло, іншим житлом він не забезпечений, мешкає разом зі своєю родиною в спірній квартирі, сплачує за користування електроенергією, просить суд в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до суду надала заяву про незгоду з позовом та про розгляд справи у її відсутність, а також письмові заперечення, згідно яких вважає,що її чоловік на законних підставах мешкає в спірному приміщенні, оскільки квартиру отримали його батьки ще в 1979 році, з народження [PERSON] проживав в квартирі, квартира була приватизована позивачем з порушеннями, просить в задоволені позову відмовити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Селидівської міської ради в судове засідання не з»явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до суду надана заява про розгляд справи у відсутність представника. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, вивчивши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2004 року, Житлового кодексу України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № 7196, виданого 23 листопада 2012 року Селидівської біржею нерухомості, квартира за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Гоголя, 12/9, належить [PERSON] та її сину - [PERSON] на праві приватної власності із частками 1/2 кожному. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його праве хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ст.319 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Стаття 155 ЖК України передбачає гарантії прав громадян, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), жилі будинки (квартири) , що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється відповідачами, що в спірній квартирі на теперішній час мешкає родина відповідачів. Таким чином, суд приходить до висновку, що права позивача та її дитини дійсно порушені, фактично вони позбавлені можливості користуватися належним їм на праві власності майном, оскільки квартиру займає родина відповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.\~\~\~Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.\~\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності зі ст..61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 16 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 2 червня 2015 року, у задоволенні позову [PERSON], [PERSON], яка діяла в інтересах малолітньої дитини [PERSON], про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним було відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року вищезазначені судові рішення залишені без змін. Враховуючи вищенаведене, суд не приймає до уваги посилання відповідача [PERSON] про незаконність приватизації спірної квартири позивачем, оскільки за рішеннями судів, які набрали законної сили, незаконність набуття права власності позивачем не встановлена судами. Суд також не може прийняти до уваги пояснення відповідачів про тривалий термін проживання в спірній квартирі як на підтвердження набуття права на житло, оскільки останні зайняли приміщення самоправно, без дозволу позивача, не є членами її родини. Оскільки спірна квартира належить позивачу на праві власності, відповідачі не набули самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК України), добровільно квартиру не звільняють, перешкоджають позивачу користуватися спірним майном, то є усі правові підстави для задоволення позову щодо виселення відповідачів, в тому числі і їх неповнолітньої дитини зі спірної квартири. Вирішуючи питання про виселення відповідачів та їх неповнолітньої дитини зі спірного приміщення без надання іншого приміщення, суд враховує забезпеченість відповідачів житлом за адресою м.Селидове вул.Щорса 5-17, де зареєстрована і неповнолітня дитина відповідачів, що встановлено згідно ухвали апеляційного суду Запорізької області від 2 червня 2015 року. Таким чином, сукупність досліджених судом доказів у достатній мірі підтверджує той факт, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved