Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільно нажитого майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач та відповідач з 16.11.1994 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу сторонами набуто у власність домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВС №414453 від 27.08.2004 року. На даний час між сторонами припинено шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться, в зв'язку з чим виникла необхідність у поділі спільно нажитого майна. Дійти згоди щодо поділу майна сторони не можуть, у зв'язку з чим позивач позбавлена можливості захистити своє порушене право в позасудовому порядку, а тому просить поділити зазначене майно, визнавши за нею та за відповідачем право власності на нього, виділивши кожному по 1/2 частині домоволодіння [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилася, від її представника надійшла до суду заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши до суду клопотання в якому просить розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В п. 24 Постанови № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" Пленум Верховного Суду України дав роз'яснення, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження обставин справи. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved