Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] загальною площею 131,20 кв.м., житловою площею 65,80 кв.м, після смерті бабці - [PERSON], яка померла [INFO]. Позовну заяву мотивує тим, що є спадкоємцем по закону після смерті бабці - [PERSON], яка померла [INFO]. Батьками позивачки були [PERSON] та [PERSON] У 2004 році помер [PERSON], а місце перебування матері [PERSON] з 1988 року невідоме. Позивачка змінила прізвище у зв»язку з одруженням з [PERSON] на [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: житловий будинок загальною площею 68,6 кв.м, житловою площею 34,7 кв.м., який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Даний будинок був реконструйований батьком позивачки [PERSON], в результаті чого збільшилась загальна площа до 131,20 кв.м, житлова 65,80 кв.м. Даний реконструйований будинок згідно висновку проведення технічного обстеження відповідає вимогам надійності та безпечній експлуатації. Факт прийняття спадщини позивачкою підтверджується тим, що остання на момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала [ADDRESS]. Інших спадкоємців за словами позивачки немає. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить справу слухати за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, не здійснюючи відповідно до ч.2 с.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно положень ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази,оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. ст. 529 - 532 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємцями за законом у рівних частках є діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого, онуки і правнуки померлого, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем (перша черга), а також брати і сестри, дід та бабка померлого (друга черга). До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а/с 5) [PERSON] народилася [INFO], батьками якої були [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до витягів з державного реєстру актів цивільного стану від 28.10.2015 року, 06.04.2016 року, 21.04.2016 року матір»ю [PERSON] є [PERSON] (а/с 20, 53,55). Ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) вказує, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Як вбачається з копії свідоцта про смерть серії [NUMBER] від 12.05.1993 року - [PERSON] померла [INFO] (а/с 4). Статтею 526 ЦК УРСР (1963 року) регламентовано, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. Після її смерті відкрилася спадщина на вищезгаданий житловий будинок у [ADDRESS], який згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно належав [PERSON], загальна площа 68,6 кв.м. (а/с 16). Відповідно до положень ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР від 18.07.1963 р. спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За вимогами ст.ст.548, 549 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визначається, що спадкоємець, прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно копії будинкової книги (а/с 17-19) та довідки № 227 від 10.03.2015 року (а/с 22) позивачка [PERSON] з 25.10.1990 року зареєстрована та проживає [ADDRESS], тобто на момент смерті спадкодавця [PERSON] проживала разом з нею. Відповідно до довідки № 226 від 10.03.2015 року [PERSON], 1910 року народження, була зареєстрована і проживала до дня смерті у [ADDRESS] (а/с 23). Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК). Згідно абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до п.6 даної Постанови право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст..1218 ЦК та з урахуванням роз»ясень, наданих у п.7 ППВСУ від 30.05.2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування». За змістом зазначених роз»ясень спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об»єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із частинами 3,5 ст. 376 ЦК і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (ст.. 1216, 1218 ЦК). Якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об»єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини 3,5 ст. 376 ЦК) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на об»єкти самочинного будівництва на підставі ч.3 ст. 376 ЦК потрібно з»ясовувати правовий режим земельної ділянки, на якій збудовано житловий будинок, будівлю, споруди. Згідно абз. 4 п. 9 даної Постанови якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Відповідно до рішення № 252 від 03.07.2015 року та довідки № 6 від 06.07.2015 року, виданих Опарівською сільською радою, надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,13 га в [ADDRESS], Дрогобицького району (а/с 25, 26). Відповідно до технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок та звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж, виготовлених на замовлення [PERSON] на реконструйоване житловий будинок по [ADDRESS], останній відповідає надійності і безпечній експлуатації (а/с 6-15). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Враховуючи вище наведене, той факт, що самочинна реконструкція спірного нерухомого майна позивачем здійснена на відведеній для будівництва земельній ділянці, зі згоди третіх осіб (сусідів), без порушення будівельних норм і правил, протипожежних вимог, а тому суд приходить до переконання, що така реконструкція не суперечить суспільним інтересам, не порушує прав інших осіб. При таких обставинах суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved