Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вимоги позову мотивує тим, що з 01.02.2010 року був прийнятий на роботу до ТОВ «Об»єднання мешканців «ПРОЗОРО» на посаду юрисконсульта. Наказом директора товариства від 24.05.2016 року був звільнений з посади за власним бажанням з 16.06.2016 року. Проте до даного часу розрахунок з ним не проведений, незважаючи на всі його неодноразові звернення з даного питання до адміністрації товариства. Приймаючи до уваги те, що йому відповідачем не було надано розрахунку заборгованості, вважає, що відповідач повинен йому сплатити середню заробітну плату за його період роботи з 01.02.2016 року по 24.05.2016 року в сумі 25 669.00 грн., розмір шкоди за несвоєчасний розрахунок на день подачі позову до суду в сумі 14 667.00 грн., суму компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату з червня по вересень 2016 року в розмірі 462.00 грн., а всього боргу на загальну суму 39 798.00 грн. В судовому засіданні позивач подав до суду письмову заяву в якій уточнив вимоги свого позову в зв»язку з тим, що відповідачем в добровільному порядку було виплачено йому частину заборгованості по заробітній платі в розмірі 13 519.17 грн. та надано певну довідку про розрахунок. Просив суд про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по не виплаченій компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 881.96 грн. станом на 29.10.2016 року, розміру шкоди за несвоєчасний розрахунок за період з 16.06.2016 року по 15.10.2016 року в сумі 19 552.00 грн., суми компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату з червня по вересень 2016 року в розмірі 462.00 грн., а всього боргу на загальну суму 20 895.96 грн. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, повідомлений судом належним чином про день та час розгляду справи, про що свідчать розписки про отримання уповноваженою особою судових викликів. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував в судовому засіданні. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із копії трудової книжки позивача 01.02.2010 року він був прийнятий на посаду юрисконсульта ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса,32». (а.с. 6). Відповідно до протоколу зборів підприємства ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса,32» перейменовано на ТОВ «Об»єднання мешканців «ПРОЗОРО» (а.с. 6). Наказом директора від 24.05.2016 року позивача було звільнено із займаної посади з 16.06.2016 року за власним бажанням. (а.с. 7). Як було встановлено в судовому засіданні, при звільненні з роботи з позивачем не було здійснено повного розрахунку тих сум, що йому належать, тому він був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Частинами 1, 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Законом України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вираженні, яку за трудовим договором власник або вповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до пункту 1.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 р. № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 р. за № 114\\8713, до фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Судом встановлено, що в день звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку. На момент знаходження трудового спору в суді відповідачем на рахунок позивача було сплачено борг в сумі 13 519.17 грн., що складає часткову заборгованість по компенсації за невикористану позивачем відпустку. Відповідно до п.п.2, 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» та ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. В разі несвоєчасної виплати належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України). Така правова позиція зазначена також в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Судом було встановлено, що на сьогоднішній день позивачем не отримано компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 881.96 грн., існує заборгованість по несвоєчасному розрахунку за період з 16.06.2016 року по 15.10.2016 року за чотири місяці в розмірі 19 552.00 грн. (4 888х4) та не виплачена компенсація втрати частини заробітної плати в зв»язку з порушенням термінів її виплати в сумі 462.00 грн.. а тому вони підлягають стягненню з відповідача на його користь. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 грн.

Outcome: approved