Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом мотивуючи тим, що [INFO] помер [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складається з житлового будинку та земельної ділянки , що знаходяться по [ADDRESS]. Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом та подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане мано їм було відмовлено, через те, що в них відсутні правовстановлюючі документи. Отримати дублікат Свідоцтва про право власності на померлу людину позивачі не мають можливості. Відповідач не бажає оформляти спадщину, не відповідає на телефонні дзвінки та не вживає ніяких дій для особистого спілкування. Єдиним правовим способом захисту прав позивачів є звернення до суду для визнання права власності на частки в житловому будинку та земельній ділянці, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги позивачів, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, та не заперечував проти їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 411, [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складається з житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться по [ADDRESS], спадкоємцями після його смерті є позивачі по справі та відповідач, який не бажає оформляти спадщинупісля смерті [PERSON] Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України, у разі спадкування, права та обов'язки спадкодавця переходять до спадкоємців. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Крім того, з відповіді КП Первомайське МБТІ № 31 від 20.01.2015 року вбачається, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстроване. Так, 25 червня 1974 року за Рішенням Виконкому Первомайської міської ради № 548, [PERSON] була відведена земельна ділянка для будівництва житлового будинку та наданий дозвіл на виконання будівельних робіт по будівництву житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS]. 19.07.1978 року Первомайським МБТІ була проведена технічна інвентаризація житлового будинку та [PERSON] був отриманий технічний паспорт на нього, що свідчить про введення в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS]. Реєстрація права власності на вказаний будинок в Первомайському МБТІ не була проведена, хоча всі необхідні на той час документи у [PERSON] були в наявності та не було ніяких перешкод для проведення такої реєстрації. Відповідно до п. 49 Постанови Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Згідно з даними технічного паспорту, будинок був прийнятий в експлуатацію у 1978 році. Відповідно до ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена особою, набувається нею. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, [PERSON] правомірно володів, користувався та розпоряджався своєю власністю, але не встиг за життя зареєструвати своє право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як вбачається з викладеного вище, перешкод для проведення реєстрації права власності на будинок у [PERSON] не було, але у зв'язку зі смертю, питання щодо реєстрації права власності залишилося неврегульованим. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю. Згідно ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 № 7 встановлено, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця Отже, [PERSON], має право на виділ ? частки житлового будинку [ADDRESS] зі спільної сумісної власності подружжя, оскільки вказаний житловий будинок був побудований в період шлюбу. Відповідно до свідоцтва про одруження, спадкодавця та [PERSON] шлюб був укладений 30 грудня 1959 року, а житловий будинок побудований 1978 року. Крім того, згідно до п. 18-2 Постанови Пленуму ВС України N 7 16.04.2004 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Тобто, [PERSON], має право на виділ ? частки земельної ділянки [ADDRESS], що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 07.05.2013 року. Згідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом є [PERSON] - дружина спадкодавця та сини спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1267, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, кожен з них має право на 1/6 частку спадкового майна. [PERSON] на даний час не бажає оформляти спадщину. За наведених обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved