Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 27 листопада 2007 р. зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім»ї. Від даного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та виховання дитини, внаслідок чого між сторонами часто виникали сварки, що призводило до напруженої обстановки в сім»ї та негативно впливало на психологічний стан малолітньої дитини. З серпня 2015 року сторони окремо проживають. Спільне господарство сторони не ведуть. Шлюб існує формально. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на те, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим. Шлюб носить формальний характер.. Відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу та викладених позивачем обставин не заперечувала. Вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 27 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім»ї, про що складено актовий запис № 4356. Від шлюбу строни мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Спір про поділ спільного майна між сторонами відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права і обов»язки. В ході судового розгляду встановлено, що між сторонами тривалий час існували конфлікти з приводу побутових проблем, які виникали через різні погляди на сімейне життя, виховання дитини, різне розуміння про права і обов»язки подружжя. Сторони не підтримують шлюбних стосунків; з серпня 2015 року окремо проживають. Подальше існування сім»ї є неможливим, оскільки між сторонами втрачено почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків. Шлюб існує формально. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим в зв»язку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів та відсутністю взаєморозуміння. На підставі викладеного,

Outcome: approved