Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору. При цьому посилається на те, що 24.05.2017 року між сторонами було укладено кредитний договір № 62-010-851-2-17-Г з ануїтентними платежами. Згідно з п. 1.1., 1.2. та 1.3. кредитного договору позивач надав відповідачу грошові кошти - кредит на споживчі цілі, шляхом видачі з каси банку готівкою, в розмірі 33 240,00 грн. на строк з 24.05.2017 р. до 22.05.2020 р. включно зі сплатою 15,00 % річних за користування кредитом, а відповідач зобов`язався на умовах, передбачених договором, повернути кредит, сплатити проценти, комісійні винагороди та виконати всі інші зобов`язання згідно з договором. Починаючи з квітня 2018 р. в порушення умов п.п. 1.1., 3.2.3., 4.2., 4.5. кредитного договору, відповідачем не сплачуються вчасно та в повному обсязі платежі за кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість яка станом на 18.07.2018 року становить 49 275,59 грн. та складається з: суми залишку заборгованості за кредитом в розмірі 28 687,30 грн.; суми не сплачених процентів за користування кредитом в розмірі 1475,29 грн.; суми не сплаченої комісійної винагороди в розмірі 4155,00 грн.; суми штрафу в розмірі 14958,00 грн. Позивач просить стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати. 31.10.2018 року проведена державна реєстрація змін повного та скороченого найменувань позивача Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» та ПАТ «Мегабанк» на його нові повне та скорочене найменування - Акціонерне товариство «Мегабанк» та АТ «Мегабанк», що підтверджується копією Витягу з Статуту АТ «Мегабанк», який затверджено позачерговими загальними зборами акціонерів, протокол від 25.09.2018 року № 73, у зв`язку з чим протокольною ухвалою суду від 08.05.2019 року залучено до участі у справі правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» - Акціонерне товариство «Мегабанк». Відповідач відзив не подав, про наявність поважних причин, які перешкоджають його подачі, суд не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без його участі, у якій також вказав, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судові повістки, направлені відповідачу повернулись на адресу суду не врученою адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.05.2017 року між сторонами було укладено кредитний договір № 62-010-851-2-17-Г (з ануїтентними платежами). Згідно з п. 1.1., 1.2. та 1.3. кредитного договору позивач зобов`язався надати відповідачу грошові кошти - кредит у розмірі 33 240,00 грн. зі сплатою 15,00 % річних за користування кредитом на строк з 24.05.2017 р. до 22.05.2020р. включно. За умовами п. 3.2 кредитного договору, відповідач зобов`язався на умовах, передбачених договором, повернути кредит, сплатити проценти, комісійні винагороди та виконати всі інші зобов`язання згідно з договором. Пунктом 4.4 договору визначено, що розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,5000% від суми кредиту сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Згідно п. 4.10. Договору у разі порушення строків сплати ануїтентних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів кредитодавець обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому правовідносини сторін за цим договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії договору. З цього моменту кредитодавець припиняє нарахування щомісячної комісійної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому в п. 4.8 цього договору (0,1% річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтентних платежів та комісійних винагород позичальник сплачує штраф у розмірі, передбаченому п.6.3 цього договору. Відповідно до п. 6.2 договору у разі порушення взятих на себе зобов`язань, позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 10 % відсотків від суми кредиту. У відповідності до п. 6.3 договору у разі порушення строків сплати ануїтентних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів, позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45 відсотків від суми кредиту. (а.с. 18). Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Із матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі (а.с. 7, 26), а відповідач, всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові суми, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підтверджується розрахунком (а.с. 5-6). Правом спростувати суму заборгованості відповідач не скористався. Зі змісту розрахунку заборгованості за договором № 62-010-851-2-17-Г від 24.05.2017 року, наданого позивачем, станом на 18.07.2018 року заборгованість [PERSON] становить 49 275,59 грн. та складається з: суми залишку заборгованості за кредитом в розмірі 28 687,30 грн.; суми не сплачених процентів за користування кредитом в розмірі 1 475,29 грн.; суми не сплаченої комісійної винагороди в розмірі 4155,00 грн.; суми штрафу в розмірі 14958,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Мегабанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн.

Outcome: approved