Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, відповідно до якого просив, визнати право власності: за [PERSON] нежилі приміщення №1,2 (групи приміщень № 240), загальною площею 13,7 кв.м.( в літ. А) за адресою [ADDRESS] , вартістю 268700,00грн., визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Toyota, модель RAV4, д.н.з. [NUMBER] , 2013року випуску, № шасі [NUMBER] , вартістю 377161,00грн. Позов обґрунтовує тим, що відповідач та позивач зареєстрували шлюб 27.09.2009 року, що зареєстрований міським відділом реєстрації громадянського стану Луганського обласного управління юстиції. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17.01.2018року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За час перебування сторін у шлюбі, саме в інтересах сім`ї, було придбано квартиру за адресою [ADDRESS] , загальною площею 119,0 кв. м., придбана внаслідок приватизації на підставі свідоцтва про право власності від 21.11.2011р. ( САЕ № 520276), виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації № 1285-С\\КІ від 04.11.2011року; нежилі приміщення №1,2 (групи приміщень № 240), загальною площею 13,7 кв. м.( в літ. А) за адресою [ADDRESS] , придбані на підставі договору купівлі- продажу нежилих приміщень, посвідченого 02.10.2012р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкрібляк К.П., зареєстрованого в реєстрі №952; автомобіль марки Toyota, модель RAV4, д.н.з. [NUMBER] , 2013року випуску, № шасі [NUMBER] . З огляду на викладене, враховуючи відсутність можливості добровільного вирішення спору, [PERSON] була вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позовній заяві та просив суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову не заперечив, позов визнав. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права. В судовому засіданні встановлено, відповідач та позивач зареєстрували шлюб 27.09.2009 року, що зареєстрований міським відділом реєстрації громадянського стану Луганського обласного управління юстиції. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17.01.2018року шлюб між сторонами розірвано( а.с.37). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі договору купівлі- продажу нежилих приміщень, посвідченого 02.10.2012р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкрібляк К.П., зареєстрованого в реєстрі №952, [PERSON] було придбано нежилі приміщення №1,2 (групи приміщень № 240), загальною площею 13,7 кв. м.( в літ. А) за адресою [ADDRESS] ( а.с.43). Згідно висновку експерта ФОП Дубенко В.В. про оцінку нежилих приміщеннь № 1,2 (групи приміщень № 240 ), загальною площею 13,7 кв. м.( в літ. А) за адресою [ADDRESS] , від 02.09.2019 року, дійсна ринкова вартість нежилих приміщень - складає суму в розмірі 268700,00 грн. (а.с.17). Окрім того, сторонами було придбано автомобіль марки Toyota, модель RAV4, д.н.з. [NUMBER] , 2013року випуску, № шасі [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 24.04.2013року( а.с.49). Згідно висновку експерта ФОП Дубенко В.В. про оцінку автомобіля Toyota, модель RAV4, д.н.з. [NUMBER] , 2013року випуску, від 02.09.2019 року, дійсна ринкова вартість автомобіля «Toyota, модель RAV4, д.н.з. [NUMBER] , 2013року випуску - складає суму в розмірі 377161,00 грн. (а.с.50). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований та законний, в зв`язку з чим останній підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved