Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з даним позовом та в процесі розгляду справи в судовому засіданні, його представником було уточнено позовні вимоги, згідно яких, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ № 84-к від 12 серпня 2015 року по Державному підприємству «Дрогобицьке лісове господарство» про звільнення його з роботи майстра лісу Гаївського лісництва, поновити його на посаді майстра лісу даного Державного підприємства, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення по дату ухвалення судового рішення про поновлення на роботі, а також моральну шкоду в сумі 5000 гривень. В обгрунтування позовних вимог та врахуванням уточнених вимог позивач посилається на те, що він є громадським помічником дільничного інспектора міліції Дрогобицького МРВ ГУ МВСУ у Львівській області, та перебуваючи на посаді майстра лісу Гаївського лісництва ДП «Дрогобицьке лісове господарство» був звільнений із займаної посади з 01.07.2015 року за прогули відповідно до ст. 40 п. 4 КЗпП України відповідно до наказу № 84-к, який було видано 12.08.2015 року. Підставою даного звільнення вважає те, що він звертався із заявами до правоохоронних органів МВС та СБУ щодо зловживань службовим становищем та розкраданням в особливо великих розмірах лісової продукції з боку керівництва ДП «Дрогобицьке лісове господарство», а саме групою осіб: лісничим Гаївського Лісництва [PERSON], майстром лісу [PERSON], лісорубом [PERSON], трактористами Попів та [PERSON] Ним було виявлено самовільну рубку лісу та 06.04.2015 року відомості про кримінальне правопорушення були внесенні в ЄРДР за попередньою кваліфікацією передбаченою ст. 246 КК України. У звязку з таким розвитком подій керівництво дирекції ДП «Дрогобицьке лісове господарство» склали рапорти про те, що він не був присутній на робочому місці у лісовому господарстві та звільнили його із займаної посади з 01.07.2015 року за ст. 40 п. 4КЗпП України, винісши оспорюваний ним наказ №84-к від 12.08.2015 року без будь-якого попередження, винесення догани та інших нормативно процесуальних документів. Вважає його звільнення незаконним, оскільки є незрозумілим порядок та спосіб встановлення факту прогулів так як у відповідача відсутні про це будь-які докази. Відповідачем не регламентовано його робоче місце, графік його роботи, документальна база на якій базується його звільнення не відповідає фактичним обставинам та є сфальсифікованою [PERSON] з мотивів особистої неприязні. Зазначає, що незаконним його звільненням йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 5000 грн., оскільки сам факт його незаконного звільнення та протиправний порядок в який воно відбулось позбавило його права на працю, яка приносила йому задоволення, це все призвело до втрат немайнового характеру, принижено його честь та гідність, ділову репутацію. При визначені розміру моральної шкоди просить суд звернути увагу на те, що він неодноразово отримував відзнаки та заохочення, позитивно характеризується на роботі, займав активну громадську позицію щодо незаконних порубок лісу в тому числі і безпосереднім його керівництвом, його незаконне звільнення з роботи вплинуло на його громадську роботу, порушило його звиклий уклад життя та працю. Його незаконне звільнення є єдиною метою позбутися принципового та непоступливого працівника, який заважав його безпосередньому керівнику [PERSON] незаконно збагачуватись та вважає таке звільнення особистою його помстою. В судовому засіданні позивач уточненні позовні вимого підтримав в повному обсязі та пояснив, що він працював у відповідача на посаді майстра лісу та виконував роботу згідно своєї посадової інструкції, робочий час в нього був ненормований. Між ним та [PERSON] склались неприязні відносини, так як останній викрадав лісопродукцію. Під час вирішення питання про його звільнення, йому ніхто не пропонував надати письмові пояснення, зафіксувати те, що він є відсутнім на робочому місці є не можливим так як у його віданні перебувало 1000 гектарів лісу за яким він здійснював нагляд. Просив суд позов задоволити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав повністю та вказав, що його довіритель постійно виходив на роботу, акти про відсутність [PERSON] складались за ініціативою [PERSON] так як у них неприязні відносини. Відповідачем не представлено жодних доказів, що на підприємстві створювалась комісія, яка б була уповноважена складати акти про відсутність його довірителя на робочому місці, не представлено доказів, що його довіритель з 01.07.2015 року по 11.08.2015 року кожного дня був відсутнім на робочому місці відповідно до табелів обліку робочого часу. Вважає, що акти, які складенні адміністрацією відповідача є безпідставними і такими, що не можуть братись судом до уваги так як встановлено в судовому засіданні що між його довірителем та безпосереднім його керівником [PERSON] існують неприязні відносини. Просив суд позов задоволити повністю в межах уточнених позовних вимог, визнати незаконним та скасувати наказ № 84-к від 12 серпня 2015 року про звільнення його довірителя з роботи майстра лісу Гаївського лісництва, поновити його на посаді майстра лісу даного підприємства, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення по дату ухвалення судового рішення про поновлення на роботі з врахуванням того що [PERSON] також виконував роботу лісоруба, а також моральну шкоду в сумі 5000 гривень. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав вимоги свого довірителя та вказав, що звільнення [PERSON] відбулось незаконно. Відзначив, що його довіритель неодноразово адміністрацією ДП «Дрогобицьке лісове господарство» нагороджений грамотами за сумлінну працю, відзначався нагородами. Його звільнення відбулось у звязку з неприязню з [PERSON], який був особисто зацікавлений у звільненні його довірителя. Вважає що поданий позов є підставним та просить його задоволити. Представник відповідача ДП «Дрогобицьке лісове господарство» [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечив з підстав викладених у поданому письмовому запереченні та суду пояснив, що позивач неналежним чином виконував свої трудові та функціональні посадові обовязки, порушував трудову дисципліну і відтак профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивача із займаної посади. Матеріалами справи доведено правомірність звільнення позивача із займаної посади, належними актами зафіксовано допущенні прогули позивача, зафіксовано відмову позивача від дачі пояснень з приводу допущених ним прогулів. Відзначив, що позивача більше місяця не було на своєму робочому місці, і ним не надано жодних доказів поважності причин його відсутності. З врахуванням наданих суду доказів та здобутих в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що працює на посаді лісничого Гаївського лісництва ДП «Дрогобицьке лісове господарство» та неприязні до позивача він не має. Він був безпосереднім керівником позивача в обовязки якого входили охорона лісу та організація роботи в лісі. Позивач не приймав участі в роботі лісництва, не рапортував про присутність на робочому місці з 01.07.2015 року по серпень 2015 року та про виконану ним роботу. Він особисто запитував позивача чи він перебував на робочому місці, однак останній відмовлявся будь-що пояснювати. Неодноразово перевіряли чи позивач перебував на робочому місці та коли просили надати пояснення він відмовлявся, не доповідав де він є і що робив. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що позивач перебуваючи на посаді майстра лісу Гаївського лісництва ДП «Дрогобицьке лісове господарство» був звільнений із займаної посади з 01.07.2015 року за прогули відповідно до ст. 40 п. 4 КЗпП України відповідно до наказу № 84-к, який було видано 12.08.2015 року відповідачем. Підставою для прийняття наказу про звільнення позивача є рішення профспілкового комітету протокол № 8 від 12.08.2015 року (а.с. 21). Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір про закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом в разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Із пункту 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року\~з відповідними змінами "Про практику розгляду судами трудових спорів" вбачається, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4\~ст. 40 КЗпП України, суди, повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом всього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Відповідно до акту який складений 04.08.2015 року лісничим [PERSON], майстром [PERSON], лісорубом [PERSON] вбачається, що комісія в складі вказаних осіб склали його про те, що майстер лісу [PERSON] протягом липня 2015 року не був помічений в своєму обході, роботи, які заплановані ввіреному йому обході не проводились (а.с. 24). Відповідно до акту який складений 04.08.2015 року лісничим [PERSON], майстром [PERSON], лісорубом [PERSON] вбачається, що комісія в складі вказаних осіб склали його про те, що майстер лісу в обході № 1 [PERSON] з 01.08. по 05.08.2015 року не доповідає лісничому [PERSON] про те, що він знаходиться на своїй майстерській дільниці та про виконану ним роботу (а.с. 23). Згідно з протоколом № 8 від 12.08.2015 року спільного профспілкового комітету і адміністрації ДП «Дрогобицький лісгосп» було постановлено про звільнення з роботи майстра лісу Гаївського лісництва [PERSON] у звязку з прогулами протягом липня-серпня 2015 року по ст. 40 п. 4 КУЗпП з 01.07.2015 року по даний час (а.с. 28-29). Згідно ст. 139 КЗпП працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ч.3 ст. 149 КЗпП України, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. В судовому засіданні позивач суду пояснив, що він за весь час роботи, трудову дисципліну не порушував і до дисциплінарної відповідальності не притягувався, на томість неодноразово адміністрацією ДП «Дрогобицьке лісове господарство» нагороджений грамотами за сумлінну працю, відзначався нагородами. Відповідачем протилежних фактів суду не подано. Відповідно до\~ст.147 КЗпП України в за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Статтею 148 КЗпП України\~передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення та не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення повинно витребувати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, при обранні виду стягнення повинно враховуватися ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як вбачається з матеріалів справи така вимога законодавства відповідачем, під час звільнення позивача не дотримана. Відповідачем не представлено належних та допустимих доказів про те, що на підприємстві створювалась комісія, яка б була уповноважена складати акти про відсутність позивача на робочому місці, а тому такі акти на думку суду не можуть братися судом до уваги. Одночасно відповідачем не представлено доказів того, що позивач з 01.07.2015 року по 11.08.2015 року кожного дня був відсутнім на робочому місці, хоча такі відомості зазначені в табелях обліку робочого часу, які представленні суду та підписані лісничим [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні між лісничим Гаївського лісництва [PERSON], який є безпосереднім керівником позивача [PERSON] існують неприязні відносини, а відтак суд приходить до переконання, що звільнення позивача відбулось з ініціативи [PERSON] Таким чином, наказ про звільнення позивача є незаконним та підлягає скасуванню, а [PERSON] підлягає поновленню на посаді з виплатою йому заробітної плати за час вимушеного прогулу. Відповідно до\~ст.235 КЗпП України\~при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З метою вирішення спірних питань щодо обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід керуватися розясненнями наданими в Постанові ВСУ від 23.01.2011 року № 6-87цс11 та керуватись Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню працівника з роботи. Оскільки повним місяцем за який позивачу було виплачено заробітну плату є червень 2015 року, то для здійснення розрахунку слід взяти за основу травень та червень 2015 року, а саме: число робочих днів у травні 2015 року 18 днів, у червні 2015 року 20 днів, а заробітна плата до виплати (довідка № 19 від 22.01.2016 року) у травні 2015 року -1061,50 грн., у червні 2015 року -1061,50 грн. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за два місяці на число робочих днів і це становить: 1061,50+1061,50/18+20=55,87 грн. в день. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства та становить 18+20/2=19 днів. Середньо місячна зарплата позивач становить 55,87*19=1061,53 грн. З вини адміністрації відповідача вимушений прогул позивача становить 01.07.2015 року по 18.04.2016 року тобто 9 повних місяців та 11 робочих днів. Заробітна плата [PERSON] за 1 робочий день за два місяці, які передують звільненню становить 55,87 грн. З ДП «Дрогобицьке лісове господарство» на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.07.2015 року по 18.04.2016 року - 10168, 34 грн. (1061,53*9+11*55,87). Суд не може взяти до уваги твердження позивача та його представників [PERSON], [PERSON] про стягнення в його користь грошових коштів за роботу у відповідача на посаді лісоруба так як зазначено у представленому розрахунку компенсації заробітної плати, оскільки позивачем не представлено жодних належних та допустимих доказів проте, що він працював на такій посаді. Одночасно як встановлено в судовому засіданні позивач бажає поновитись на посаді майстра лісу, оспорює спірний наказ № 84-к від 12 серпня 2015 року, яким його звільнено з вказаної посади, а тому стягнення в його користь грошових коштів за роботу у відповідача на посаді лісоруба не підлягають до задоволення. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, в межах заявленого позову суд враховує наявність такої, протиправність дій її заподіювача (відповідача), причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням відповідача та вину останнього в її заподіянні. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та тривалість неправомірних дій відповідача та ступінь його вини, а відповідно і тривалість порушення прав позивача, глибину його душевних страждань, порушення нормального ритму життя (необхідність вчинення додаткових дій, які за нормальних обставин не було необхідності вчиняти), тяжкість вимушених змін, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану При визначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи наведене та вимоги п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди слід визначити в розмірі 1000 гривень. При цьому суд вважає, що сума, визначена позивачем у відшкодування моральної шкоди через завищення не є співмірною зазначеному ним у позові обємі моральних страждань. Крім того, на думку суду, поновлення позивача на роботі само по собі в значній мірі є відшкодуванням спричиненої йому моральної шкоди. Згідно вимог п.4 ч.1 с. 367 ЦПК України при винесенні рішення про поновлення незаконно звільненого працівника, рішення виконується негайно. Згідно\~ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються громадяни при предявленні позову про поновлення на роботі. Ст.88 ч.3 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, то він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а відтак з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved