Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою про визнання незаконним розпорядження Представництва Фонду державного майна України в м. Донецьку від 24.05.2004 року за №2778 та свідоцтва про вправо власності, видане Представництвом Фонду державного майна України в м. Донецьку від 24.05.2004 року за №2778, та визнання недійсною приватизації квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Петровським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька 14.09.1996 року. 12.07.2000 року позивача як члена сім'ї наймача житла - [PERSON] було прописано у квартирі [ADDRESS], де вона проживає по цей час. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина та позивач звернулася до Другої донецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На підставі свідоцтва про право власності, виданого на ім'я [PERSON] Представництвом Фонду державного майна України в м. Донецьку 24.05.2004 року за №2778, зареєстрованого 07.07.2004 року в КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька» в книзі 5/11дк-111, номер запису 55, йому належить квартира [ADDRESS]. Померлий чоловік позивача [PERSON] займався приватизацією квартири в той час коли вони перебували з ним у зареєстрованому шлюбі та коли позивач була прописана у вказаній квартирі. У Представництві Фонду державного майна України в м. Донецьку позивач написала під диктовку заяву, що вона вже реалізувала своє право на приватизацію щодо квартири по [ADDRESS]. Вона довіряла працівникам Фонду Держмайна та не думала, що її обманять. Отже, вказані в її заяві від 20.05.2004р., дані не відповідають дійсності, оскільки вона ніколи в житті не реалізовувала права на приватизацію. Зазначену квартиру по [ADDRESS] вона придбала за гроші, про що свідчить довідка ЖСК «МИР-101» від 16.07.2013р. №64.Враховуючи викладене позивач вважає, що приватизацію здійснено з порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і вона мала право на приватизацію вказаної вище квартири разом із своїм чоловіком, бо на час приватизація вона набула право користування квартирою на законних підставах, а раніше своє право на приватизацію не реалізовувала. З наведених підстав позивач просить суд визнати незаконним розпорядження Представництва Фонду державного майна України в м. Донецьку від 24.05.2004 року за №2778 та свідоцтва про вправо власності, видане Представництвом Фонду державного майна України в м. Донецьку від 24.05.2004 року за №2778, та визнання недійсною приватизації квартири [ADDRESS]. Позивач та представники позивача в судове засідання не з'явbлися. Надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. На позовних вимогах наполягають. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. В наданих письмових поясненнях, представник позивача позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що згідно з рішенням Донецької міської ради №142 від 05.11.2004 р. функції та повноваження органу приватизації об'єктів комунальної власності м. Донецька покладені на Управління комунальних ресурсів міської ради. 20.05.2004 р. в представництво фонду Державного майна України в м. Донецьку надійшла заява [PERSON] про оформлення в приватну власність квартири за адресою: [ADDRESS]. До зазначеної заяви додані документи: довідка про склад сім'ї наймача квартири, копії документів про особу, заява [PERSON] про використання права на приватизацію житла, технічний паспорт на житло. Розглянувши заяву представництвом фонду встановлено, що підстав для відмови в приватизації житла немає, особа, яка мешкає в квартирі, має право на приватизацію житла. Тому представництвом фонду видане розпорядження про задоволення прохання заявника про передачу квартири [ADDRESS] в приватну власність [PERSON], на підставі чого видане свідоцтво про право власності на житло. З огляду на наведене, представництвом фонду здійснені дії з приватизації житла згідно наданих документів у відповідності з вимогами чинного законодавства України. На час оформлення оспорюваних документів в представництві фонду відомостей про будь-яку іншу особу, яка також претендує на приватизацію житла, не було, його право на приватизацію не досліджувалося. На підставі вище викладеного управління комунальних ресурсів Донецької міської ради вважає, що немає підстав для скасування приватизації вище зазначеного житла. В судове засідання представник третьої особи - Другої донецької державної нотаріальної контори не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 12.07.2000 року позивача як члена сім'ї наймача житла прописано у квартирі [ADDRESS], де вона проживає по цей час. 24.05.2004 року Представництвом Фонду державного майна України в м. Донецьку на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право власності за №2778 ( а.с.5), на квартиру [ADDRESS], яке зареєстроване 07.07.2004 року в КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька» в книзі 5/11дк-111, номер запису 55 ( а.с. 8). Представництво Фонду державного майна України в м. Донецьку ліквідовано, що підтверджено наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області від 09.09.2005 року №1229 «Про ліквідацію представництва Фонду державного майна України у м. Донецьку» ( а.с. 45), та копією Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, виданого 01.02.1995 року (а.с. 10) на якому є штамп про те, що державну реєстрацію припинення юридичної особи проведено 12.11.2010 року. Рішенням Донецької міської ради від 05.11.2004 року №14/2 ( а.с. 15) функції та повноваження органу приватизації передано Управлінню комунальних ресурсів міської ради. Вся документація щодо приватизації відповідно до вказаного рішення передана Представництвом Фонду державного майна України в м. Донецьку Управлінню комунальних ресурсів міської ради. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10.06.2010 року по справі №1-382010 (N 15-рп/2010) визначено, що «в аспекті конституційного звернення положення пункту 5 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-XII ( 2482-12 ), згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: - громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; - у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; - у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; - весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною…». Квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] була кооперативною та належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 10.04.2000 року. За вказану квартиру Позивач сплатила 3354 рубі 02 копійок, що в підтверджується довідкою від 16.07.2013р. №64 (а.с. 16). З наведеного випливає, що позивач не реалізувала право на безоплатну приватизацію щодо квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на час проведення приватизації була зареєстрована та проживала у квартирі [ADDRESS], тому мала право на приватизацію вказаної вище квартири разом із своїм чоловіком [PERSON], оскільки, на час приватизація вона набула право користування квартирою на законних підставах. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»(в редакції що діяла на час приватизації) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). В судовому засіданні встановлено, що Представництвом Фонду державного майна України в м. Донецьку здійснено приватизацію квартири [ADDRESS], з порушенням Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». З юридичної точки зору, приватизація - це майновий правочин, змістом якої є оплатне, частково оплатне або безоплатне відчуження державного та комунального майна. Відповідно до ст..1 вказаного вище Закону «Приватизація державного житлового фонду» (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Зміст правочину становлять права та обов'язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Зміст договору чи іншого правочину закріплюється у його статтях (пунктах). У ст. 203 ЦК України, в якій визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно зі статтями 203, 204 ЦК України підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами. Але положення зазначених статей необхідно застосовувати з урахуванням ст. 4 ЦК України. Виходячи з буквального тлумачення норм статей 4 та 203 ЦК України, зміст правочину має відповідати: ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України та ін.. Отже, враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК У недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України має наслідком визнання правочину недійсним. Враховуючи викладені вище норми, вбачається, що приватизацію квартири здійснено з порушенням норм закону, отже, така приватизація квартири як правочин повинна бути визнана недійсною. Саме під час приватизації вказаної квартири було порушено загальний порядок проведення приватизації, що є підставою для визнання її недійсною. На підставі викладеного,

Outcome: approved