Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивачі в судове засідання не прибули, сповіщались, у позові зазначили, що вони є власниками житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] на підставі договору дарування від 17.02.2017 року, зареєстрованого в реєстрі під №482 ( [PERSON] - власник 7/12 частин будинку) та договору дарування від 17.02.2017 року, зареєстрованого в реєстрі під №481 ( [PERSON] - власник 5/12 частин будинку). 09 серпня 2002 року у належному їм будинку [ADDRESS] , був зареєстрований відповідач - [PERSON] . В той же час, починаючи з моменту придбання будинку і до теперішнього часу відповідач не проживає у вказаному будинку (взагалі не проживав у будинку жодного дня), його місцезнаходження не відомо. Як власники житла, вони не мають\~змоги розпоряджатися\~своїм житлом,\~через реєстрацію\~в будинку\~відповідача,\~який при\~цьому ні\~є власником\~житла,\~ні є\~членом їх\~родини. Факт реєстрації\~в будинку\~вказаної особи,\~документально підтверджений\~записами,\~зробленими в\~будинковій книзі. Питання зняття з реєстраційного обліку відповідача, дозволити в добровільному порядку не представляється можливим через те, що невідомо місце знаходження відповідача, у зв?язку із чим просять визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідач в судове засідання не прибув, сповіщався, про причини неявки не повідомив, відзив на позовні вимоги не надавав. Вивчивши матеріали справи, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими. З оглядом на вищевикладені обставини, суд з урахуванням думки позивачів постановляє заочне рішення відповідно до вимог ст.280-281 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст.81-89 ЦПК України. Згідно матеріалам справи позивачі є власниками житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] на підставі договору дарування від 17.02.2017 року, зареєстрованого в реєстрі під №482 ( [PERSON] - власник 7/12 частин будинку) та договору дарування від 17.02.2017 року, зареєстрованого в реєстрі під №481 ( [PERSON] - власник 5/12 частин будинку). 09 серпня 2002 року у належному їм будинку [ADDRESS] , був зареєстрований відповідач - [PERSON] . Реєстрація відповідача за вказаною адресою підтверджена домовою книгою та довідкою відділу довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. Відповідно до ст. ст. 317. ч. 1 ст. 319. ч. 1 ст. 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. Водночас відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України житлове приміщення зберігається за особою в разі її' відсутності не більше шести місяців. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі по тексту Закон) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. \~ \~ \~ \~ Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. За правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс 11. відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, власник має право захистити своє право шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з цим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення, визнання особи безвісно відсутньою, оголошення фізичної особи померлою. Докази, що спростовують пояснення позивачів, відсутні, що у свою чергу є підставою для задоволення позовних вимог у порядку, передбаченому ст.71 ЖК країни та ст.405 ЦК України. Судові витрати розподіляються у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved