Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту електроенергію вказавши, що між сторонами існують фактичні договірні відносини по постачанню та користуванню електричною енергією, відповідно до договору [NUMBER] від 05.09.2006 року, на об`єкт відповідача, розташований за адресою [ADDRESS]. У зв'язку з цим, відносно [PERSON] Енергопостачальником відкрито особовий рахунок [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що сторони взяли на себе взаємні зобов'язання, а саме: Позивач постачати Споживачу електричну енергію, а Споживач дотримуватись вимог нормативно - технічних документів та Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357, щомісячно оплачувати спожиту електричну енергію, узгоджувати з Енергопостачальником нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки, здійснювані з метою збільшення споживання електричної потужності. Договірні зобов'язання позивачем були виконанні належним чином і в повному обсязі. Разом з тим, як зазначив позивач, відповідачем в період з 15.08.2013 року по 01.09.2014 року використано 8400 кВт/год., за які відповідач сплатила 3037,65 грн. Проте при взаєморозрахунках з відповідачем у зазначений період були застосовані тарифи, затверджені постановою НКРЕ № 497 від 23.04.2012 року «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню» зі змінами внесеними постановою НКРЕ № 1183 від 13 вересня 2012 року. Таким чином, вартість електричної енергії, що була спожита відповідачем протягом зазначеного періоду склала 4026,61 грн. Тобто, різниця між належною до сплати сумою коштів за фактично використану електричну енергію та сплаченою відповідачем склала 988,96 грн., які відповідач на користь позивача не сплатила. На звернення позивача до суду в жовтні 2014 року з заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу за використану електроенергію з боржника [PERSON], видано наказ про стягнення боргу, проте ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.12.2014 року судовий наказ було скасовано. До початку розгляду справи по суті, відповідач звернулася до суду з зустрічним позовом, згідно з яким зазначила, що відповідачем не виконано вимоги передбачені ПКЕЕН чим порушено права та інтереси позивача як споживача електроенергії, здійснивши відключення постачання електроенергії в квартиру [ADDRESS]. Крім того, позивач за зустрічним позовом вказала, що до первісної позовної заяви позивачем додано розрахунок суми боргу по особовому рахунку [NUMBER] на її ім'я, де зазначено кількість спожитої електроенергії в розмірі 8400 кВт/год., що потягло за собою накопичення заборгованості, проте вона вважає, що це не підтверджується розрахунками тарифів за відповідний період нарахування. З урахуванням викладених обставин, позивач за зустрічним позовом звернулася до суду та просила визнати незаконним відключення відповідачем постачання електроенергії в її квартиру. Сторони у судове засідання з`явилися. Позивач за первісним позовом надав пояснення, відповідно до яких позов підтримав та просив задовольнити. Позовні вимоги за зустрічним позовом не визнав, в їх задоволенні просив відмовити. Відповідач та представник відповідача за первісним позовом надали пояснення, згідно з якими позовні вимоги не визнали, в їх задоволенні просили відмовити, зустрічний позов підтримали та просили задовольнити. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги як за первісним так і за зустрічним позовами підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом є споживачами електричної енергії, яку надає Кіровоградський міський РЕМ ПАТ "Кіровоградобленерго". Між сторонами існують договірні відносини. Згідно з п. 1 Договору про користування електричною енергією, укладеним між сторонами, Енергопостачальник взяв на себе зобов'язання надійно постачати Споживачеві електричну енергію в межах дозволеної потужності 3 кВт до межі розподілу належності електроустановок Споживача та Енергопостачальника, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а Споживач зобов'язується оплачувати використану електричну енергію за діючими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим Договором. Відповідно до п. 8 вказаного вище Договору Споживач зобов'язаний щомісячно оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору та вносити плату за спожиту електричну енергію виключно на поточний рахунок Енергопостачальника в повному обсязі. У відповідності до п. 15 Договору Споживач несе відповідальність за прострочення термінів внесення платежів за електричну енергію. Так, в період з 15.08.2013 року (при показаннях засобу лічильника 24977 кВт/год.) по 01.09.2014 року (при показаннях засобу лічильника 33377 кВт/год.) використано 8400 кВт/год., за які відповідач сплатила 3037,65 грн., про що свідчить досліджений під час розгляду справи розрахунок суми боргу по особовому рахунку [NUMBER] [PERSON] Як встановлено під час розгляду справи, відповідачем за первісним позовом сплата послуг за використану електроенергію проводилася, що підтверджується квитанціями про сплату за використану електроенергію, але за тарифами, при умові використання електричної енергії до 800 кВт./год., що суперечить вимогам Постанови НКРЕ України від 23.04.2012 року № 497 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню» зі змінами внесеними постановою НКРЕ № 750 від 15.06.2012 року та Постановою НКРЕ № 1183 від 13.09.2012 року. Враховуючи викладене суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності боргу з тієї причини, що вона знімала щомісячно показання засобу обліку електроенергії першого числа кожного місяця, а Енергопостачальник згідно зі свої графіком, оскільки відповідач повинна була сплачувати послуги Енергопостачальника на підставі пред'явлених до сплати рахунків з урахуванням показань засобу обліку використаної електроенергії за місяць. Таким чином, різниця у вартості наданих позивачем послуг та недоплаченої відповідачем за первісним позовом суми за отримані послуги склала 988,96 грн. В листопаді 2014 року відповідачем за зустрічним позовом з причини наявності заборгованості, квартиру Споживача було відключено від електричної мережі. Відповідно до п. 27 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. N 1357 у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. Згідно з п. 30 Правил користування електричною енергією для населення, якщо доступ до приладу обліку неможливий, представник енергопостачальника виписує платіжний документ на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії за попередній період, про що робиться відповідна позначка в особовому рахунку споживача. Якщо протягом двох розрахункових періодів представник енергопостачальника не мав доступу до приладу обліку, він залишає споживачу в поштовій скриньці повідомлення про дату наступного відвідання чи прохання передати показання приладу обліку енергопостачальнику. Якщо після цього споживач не передав відомостей про кількість спожитої електричної енергії, енергопостачальник має право через 30 днів після дати відправлення письмового попередження припинити постачання електричної енергії споживачу. Наданим представником відповідача за зустрічним позовом на підтвердження заперечень проти зустрічного позову рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на адресу позивача за зустрічним позовом не доведено фактичного направлення Споживачу електроенергії попередження про відповідальність, а саме про майбутнє відключення від електричної мережі, оскільки представником відповідача не доведено, що Споживачу електроенергії направлялося саме попередження про відключення від електромережі. Відповідно до ст.156 Житлового кодексу України відповідач за первісним позовом зареєстрована та проживає за вказаною адресою, використовує електроенергію тому повинна відповідати за зобов»язаннями. У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу,надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Разом з тим, згідно з п.6 ст. 3 ЦК України, передбачено загальні принципи цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність. Як передбачено ст.13 ЦК України свої цивільні права особа здійснює у межах наданих їй договором або актами цивільного законодавства. У загальному вигляді вимога до здійснення суб'єктивних прав виражена у ст. 68 Конституції України, яка передбачає, що кожний зобов'язаний неухильно дотримуватись Конституції України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved