Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надання послуг по теплопостачанню за період з 01 грудня 2006 року по 01 січня 2018 року в сумі 22638 грн. 94 коп., які отримані за адресою: [ADDRESS]. Крім заборгованості за спожиту теплову енергію позивач також просив суд стягнути з [PERSON] нарахований за період з 01 січня 2007 року по 01 січня 2018 року індекс інфляції в розмірі 9387 грн. 87 коп. та 3 % річних в сумі 2398 грн. 78 коп. Всього просив стягнути 34425 грн. 59 коп. Ухвалою суду від 13 березня 2018 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач з клопотанням про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не звертався, відзиву на позов не надав. Будь-яких клопотань сторони суду не подавали. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є власником квартири, а відповідно і отримувачем послуг з теплопостачання, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS]. Договір між сторонами про надання послуг не укладався, але одна сторона - Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" надавав другій стороні - [PERSON], як власнику квартири за адресою: [ADDRESS], послуги з теплопостачання, а відповідач такі послуги прийняв та частково їх оплатив, від їх отримання не відмовлявся. Таким чином судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобовязана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов'язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як встановлено судом, відповідач вчасно отримані послуги не оплачував, у звязку з чим за період з 01 грудня 2006 року по 01 січня 2018 року виникла заборгованість в сумі 22638 грн. 94 коп. У звязку з періодичною сплатою боргу в розмірі, що перевищує розмір щомісячного платежу, відповідачем фактично вчинені дії з визнання боргу, що згідно з приписами ч.1 ст.264 ЦК України перериває перебіг позовної давності, після чого обчислення строку позовної давності розпочинається заново. Так, останні платежі, здійснені відповідачем: в серпні 2015 року 1000 грн., у вересні 2015 року 1000 грн., січні 2017 року 1000 грн. (а.с.6-10). Тому суд приходить до висновку, що позов позивачем предявлено в межах позовної давності. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобовязання, що винило між сторонами, є грошовим. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги в розмірі 22638 грн. 94 коп., компенсацію інфляційних втрат підприємства у розмірі 9387 грн. 87 коп. та 3% річних в розмірі 2398 грн. 78 коп. Крім того, у звязку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1762 грн. 00 коп. на відшкодування понесених судових витрат. Всього з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума у розмірі 36187 грн. 59 коп.

Outcome: approved