Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаною позовною заявою, в якій з урахуванням уточнюючих позовних вимог просить визнати 169/1100 частки житлового будинку № 45-б по проспекту Миру у місті Житомирі, що складається із кімнати площею 18,9 кв. м. (приміщення 3-3), кухні площею 5,5 кв.м. (приміщення 3-2), коридору площею 6,1 (приміщення 3-1), відповідно до технічного паспорту від 29.10.1991 року, придбаного у власність за договором купівлі-продажу від 01.08.1979 року спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнати право спільної сумісної власності на 169/100 частин житлового будинку та поділити по 1/2 частині за кожному. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 01.09.1974 року. Під час шлюбу, сторонами було придбано 169/1100 частин житлового будинку №45-б по проспекту Миру у м. Житомирі. Проте рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15.12.2000 року шлюб між сторонами було розірвано, у звязку із чим виникло питання про поділ майна набутого під час подружнього життя, оскільки дане майно згідно вимог чинного законодавства є спільним майном подружжя. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України. Оскільки відповідач проживає на території Російської Федерації, судом направлялось окреме доручення про вручення [PERSON] копії позовної заяви з додатками та судову повістку. Проте судове доручення повернулось на адресу суду не виконане, оскільки відповідач не зявлялась на виклик Одінцовського районного суду Московської області. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. ст. 158, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 01.09.1974 року Білилівською сільською радою Ружинського району Житомирської області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 29. /а.с. 7/ Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 26.03.2001 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що зроблений відповідний актовий запис за № 26. /а.с. 8/ З матеріалів справи вбачається, що за час спільного проживання та перебуванні у шлюбі, сторони відповідно до договору купівлі-продажу від 01.08.1979 року придбали 169/1100 частин жилого будинку, з відповідною частиною надвірних будівель по вулиці Карла Лібкнехта, № 229 у місті Житомирі. /а.с. 11,12/ Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №926/15-25 від 25.03.2016 року вбачається, що ймовірна ринкова вартість частини домоволодіння, а саме: квартири [ADDRESS], станом та в цінах на момент проведення дослідження становить 371344,00 грн. /а.с. 79-95/ Відповідно до норм ст. ст. 60, 63 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України, незалежно від того, що один з подружжя не мав з поважної причини самостійного заробітку, майно набуте під час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, у дружини та чоловіка рівні права на володіння та розпоряджання ним, якщо інше не встановлено договором чи законом. Згідно розяснень, які містяться в Пленумі Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. У відповідності з нормами ст. ст. 69-71 СК України та ст. 372 ЦК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищевикладені обставини, засади рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, межі заявлених позовних вимог, відсутність вимоги про виплату грошової компенсації, суд задовольняє вимоги позивача щодо визнання 169/1100 частини житлового будинку № 45-б по проспекту Миру у місті Житомирі, придбаних у власність за договором купівлі-продажу від 01.08.1979 року спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнає право власності за кожним по ? частині вказаної частини житлового будинку. На підставі викладеного та

Outcome: approved