Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що відповідач є його сином, який зареєстрований в будинку, але з 2011 року в будинку не проживає, добровільно знятися з реєстрації відмовляється, комунальні послуги не сплачує. В судовому засідання позивач та його представник адвокат Завгородня В.В. позовні вимоги підтримали та надали пояснення по обставинах справи, не заперечували щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, який про місце, дату і час розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації та через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Зі згоди позивача та його представника, суд ухвалює рішення по справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідач більш десяти років не проживає по місцю своєї реєстрації. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить позивачу, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8). Відповідач є членом сім`ї власника. В вищезазначеному будинку зареєстрований, але не проживає, що підтверджується довідкою Первозванівської сільської ради № 332 від 07.06.2021 та відповідним актом від 01.06.2021 (а.с.7, 9). Ст.41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна в праві вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття особи з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі більше року не проживає по місцю своєї реєстрації і тому позовні вимоги підлягають задоволенню. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, документально підтверджені судові витрати в розмірі 908 грн, сплаченні позивачем при подачі позову (а.с.2), підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.405 ЦК України та,

Outcome: approved