Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом. Посилався на те, що [INFO], в період шлюбу з [PERSON], у [PERSON] народилась донька [PERSON], проте з листопада 2012 року [PERSON], перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, проживала разом з ним. Вказував на те, що він визнає своє батьківство відносно [PERSON], 28.07.2013 року, піклується про дівчинку, допомагає її доглядати та утримувати, проте при реєстрації в органах РАЦСу народження дитини було застосовано вимоги ст. 122 СК України та батьком дівчинки у свідоцтві про народження вказаного [PERSON], оскільки через погані взаємовідносини між відповідачами вони не подали спільної заяви про невизнання чоловіка батьком дитини у відповідності до положень ч. 3 ст. 122 СК України. На підставі викладеного, посилаючись на норми матеріального права, звернувся до суду з даним позовом та просив визнати його батьком [PERSON], виключити із актового запису про народження дані про батька дитини [PERSON] та внести відповідні відомості в актовий запис про нього як про батька дитини. В судове засідання позивач не з'явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, направили до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у їх відсутності. Від представників третіх осіб до суд надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, вирішення спору залишили на розсуд суду та просили при винесенні рішення врахувати інтереси дитини. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі, вважаю, що заяву відповідачів про визнання позову слід прийняти та позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Так, судом встановлено, 26 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції було зареєстровано шлюб (а/с 5). Під час даного шлюбу народилась [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/с 4). Відповідно до ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Як вбачається з копії свідоцтва про народження, батьками дівчинки були вказані [PERSON] та [PERSON] (а/с 4). Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно ст. 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української PCP від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х11 «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» де передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. Судом встановлено, що [PERSON] не визнає свої батьківство відносно [PERSON], що підтверджується його заявою про визнання даного позову. Згідно ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Судом встановлено, що [PERSON] визнає своє батьківство щодо малолітньої [PERSON], піклується про неї та здійснює догляд, окрім того, його батьківство визнається матір'ю дівчинки [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, встановлені судом, а також норми СК України суд приходить до висновку про доведеність факту батьківства [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п. 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених, наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. Таким чином, суд вважає за можливе зазначити про обов'язок органів РАЦС внести зміни в актовий записи про народження малолітньої [PERSON] На підставі вище викладеного та

Outcome: approved