Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання права власності в порядку спадкування в якому просила визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності в рівних долях [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 13 жовтня 1998 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. В 2003 році позивач продала належну їй частку в квартирі громадянці [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Як зазначає позивач, оскільки їхня спільна дитина на час смерті батька проживала разом з ним на момент смерті, то вважається такою, що прийняла спадщину на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . [INFO] померла донька позивача [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина, а саме 2/3 часники вище вказаної квартири. Позивач зазначає, що на момент смерті вона проживала з померлою. Позивач звернулась до Десятої КДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї доньки, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва оскільки відсутні правовстановлюючі документи у зв`язку з чим позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом. 08 грудня 2020 року на адресу суду від представника КМР надійшов відзив на позовну заяву в якому просили суд прийняти рішення на підставі поданих стороною доказів згідно чинного законодавства та слухати справу у відсутності представника КМР. Позивач в судове засідання не з`явилась. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити. Представник КМР в судове засідання не з`явився. В поданому відзиві просили розгляд справи проводити у відсутність представника КМР та прийняти рішення на підставі поданих стороною доказів згідно чинного законодавства. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року відкрито провадження в цивільній справі в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано у Десятої Київської державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи № 28/2020 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Витребувано у Першої Київської державної нотаріальної контори інформацію чи заводилась спадкова справі щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . 04 січня 2021 року на виконання ухвали суду від 01 грудня 2020 року з Десятої КДНК надійши матеріали спадкової справи № 28/2020 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04 грудня 1997 року квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. (а.с. 16) [INFO] народилась дитина [PERSON] батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10) 13 жовтня 1998 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 17) Як стверджує позивач, нею у 2003 році була продана належна їй 1/3 частки квартири [ADDRESS] [PERSON] . Однак після продажу позивач зі своїм колишнім чоловіком та спільною донькою проживали всі разом за вказаною адресою. [INFO] [PERSON] помер (а.с. 13). Спадкоємцем після його смерті була донька - [PERSON] , яка фактично прийняла спадину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на день смерті спадкодавця вони базули зареєстровані за вказаною адресою, однак свідоцтво не отримала. (а.с. 78) Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкова справа після померлого [PERSON] не заводилась (а.с. 86 звор) [INFO] померла донька позивача - [PERSON] (а.с. 14). На момент смерті [PERSON] позивач була зареєстрована з померлою за однією адресою: [ADDRESS] (а.с. 76). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 28/2020 щодо майна померлої [PERSON] , позивач 16 січня 2020 року звернулась до Десятої КДНК із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Десятої КДНК Сабадаш О.В. було відмовлено позивачу у видачу свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , оскільки спадкоємцем не надано правовстановлюючого документу нотаріусу про те, що померлій [PERSON] на праві власності належали саме 2/3 частини вище зазначено квартири, оскільки відповідно до інформаційної довідки КП КМР КМБТІ 1/3 частки квартир належить їх особисто, а 1/3 частки квартири була фактично прийнята в спадщину після смерті батька [PERSON] , однак не оформлена відповідно до закону. Крім того, з матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] вбачається, що з метою прийняття спадщини були вчинені дії щодо отримання дублікату правовстановлюючих документів, однак органом приватизації Дніпровської РДА було відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними Статтею 1218 ЦК України, передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво право на спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із вимогами ч. 1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом Відповідно до норм ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання та підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», в разі смерті особи, підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення прав на нерухоме майно, є рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: approved