Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Підставою для позову вважає те, що згідно обвинувального акту та вироку Монастирищенського районного суду від 11.07.2016 року у кримінальному провадженні № 1-кп/702/86/16 (кримінальній справі № 702/741/16-к) про обвинувачення [PERSON] за ч.1 ст.121 КК України [PERSON] 12.11.2015 року близько 23 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного спяніння та знаходячись в кафе-барі ФОП «[PERSON]С.», що розташований по вул. Леніна, 6 в с. Тарнава Монастирищенського району Черкаської області, під час суперечки із [PERSON], яка виникла між ними на грунті особистих неприязних відносин, у звязку з тим, що останній дозволив собі непристойно висловитися на адресу його матері, умисно наніс два удари деревяною табуреткою по голові потерпілого, чим заподіяв [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, епідуральної гематоми лівої тімяної ділянки, забою головного мозку з геморагічними вогнищами в лівій скроневій та лобній долях, лінійним переломом в лівій скроневій та тім'яних кістках з переходом на основу черепа в ділянці передньої черепної ямки зліва з компресійно-дислокаційним синдромом, правобічним геміпарезом, забоями та саднами мяких тканин голови, забоєм лівої орбітальної ділянки, які згідно висновку експерта Уманського міжрайонного відділення комунальної установи «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 1074 від 25.12.2015 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння. Правова кваліфікація дій [PERSON] визначена як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України. Внаслідок отриманого тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Монастирищенської центральної районної лікарні протягом 6 ліжко-днів в період з 13.11.2015 року по 18.11.2015року. За даний період при вартості 1 ліжко-дня у листопаді 2015 року 356,94 грн. згідно довідки Монастирищенської ЦРЛ № 05/08-375 від 14.09.2016 року на лікування [PERSON] витрачено 2141,64 грн., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму. Враховуючи те, що саме злочинними діями [PERSON] потерпілому [PERSON] було спричинено умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, внаслідок якого він лікувався у хірургічному відділенні Монастирищенської центральної районної лікарні та те, що відповідачем в добровільному порядку шкода не відшкодована, тому є всі підстави для стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілого, тобто матеріальних збитків завданих державі внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою КМ України № 545 від 16.07.1993 (далі - Порядок). Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі, коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до ст. 128 КІІК України, особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Монастирищенська центральна районна лікарня перебуває у районній комунальній власності, утримується за рахунок коштів районного бюджету, Монастирищенська районна рада є засновником Монастирищенської центральної районної лікарні. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Монастирищенської районної ради витрати, понесені закладом охорони здоровя на лікування потерпілого від злочину в сумі 2141,64 грн. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задоволити, про що подав до суду заяву від 29.11.2016 року. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, в судове засідання не з»явився, заяви про відкладення розгляду справи в суд не подав. Третя особа Монастирищенська районна рада Черкаської області, позов підтримала повністю, просить справу розглядати без їхнього представника, про надіслала лист № 429/01-20 від 24.11.2016 року. Третя особа Монастирищенська центральна районна лікарня, просить провести розгляд справи без її представника, покладається на рішення суду, про що надіслала лист № 445 від 21.11.2016 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного: Вироком Монастирищенського районного суду від 11.07.2016 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, йому призначене покарання 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України засудженого [PERSON] від відбування покарання у виді 5 років позбавлення волі звільнено з випробуванням, йому встановлений іспитовим строком 3 роки. [PERSON] є потерпілим у даній справі. З даного вироку суду від 11.07.2016 року, який станом на 29.11.2016 року є чинним, вбачається причинний зв»язок між злочинними діями відповідача та перебуванням потерпілого [PERSON] на лікуванні в хірургічному відділенні Монастирищенської ЦРЛ. Згідно довідки Монастирищенської ЦРЛ № 05/08-375 від 14.09.2016 року [PERSON] перебував на лікуванні в хірургічному відділенні з 13.11.2015 року по 18.11.2015 року - протягом 6 ліжко-днів. Вартість перебування у лікарні склала 2141,64 грн. з розрахунку вартості лікування 1 ліжко-дня 356,94 грн. без вартості затрачених пацієнтом медикаментів. Згідно листа Монастирищенської районної ради № 354/01-20 від 22.09.2016 року Монастирищенська районна рада є засновником Монастирищенської центральної районної лікарні та передала її для забезпечення статутної діяльності цілісний майновий комплекс на праві оперативного управління. Відповідно до Статуту Монастирищенської центральної районної лікарні, затвердженого рішенням сесії Монастирищенської районної ради від 25.09.2006 року, лікарня передана до районної комунальної власності, утримується за рахунок коштів районного бюджету з бюджету районної ради народних депутатів, що також підтверджено рішенням Монастирищенської районної ради № 38-2/V від 20.01.2015 року "Про районний бюджет на 2015 рік" та додатком № 3 до нього, з яких вбачається, що в районному бюджеті на 2015 рік були передбачені видатки на утримання лікарні. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину., якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п.п. 1, 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», який затверджений постановою КМ України від 16.07.1993 року № 545, та ст.1206 ЦК України кошти, витрачені закладом охорони здоровя на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат; сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Згідно п. 4 Порядку передбачено, що стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоровя, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоровя. Відповідачем не надано суду доказів оплати вартості лікування потерпілого [PERSON] в сумі 2141,64 грн. та наявності спору щодо вартості лікування. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача.

Outcome: approved