Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору іпотеки в обґрунтування позовних вимог зазначив, що на початку 2007 року у позивача виник грошовий борг перед [PERSON] в розмірі 60 тисяч доларів США, але розрахуватись в обумовлені з продавцем строки не зміг, у звязку з чим вирішив продати належний йому об'єкт незавершеного будівництва і земельну ділянку площею 0,2000 га. (кадастровий номер 1822087200:02:002:0168), що розташовані за адресою Житомирська область, Житомирський район, с.Тетерівка, вул.Озерна, 6. Договір купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва та земельної ділянки за ціною 533 134грн. був укладений з [PERSON] 23.07.2007 року. 23 липня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON], з метою забезпечення виконання останнім своїх зобов'язань по кредитному договору №25/07/2007/840-Н/317 від 23 липня 2007 року, був укладений договір іпотеки, предметом якого став об'єкт незавершеного будівництва і земельна ділянка площею 0,2000 га., що розташовані за адресою Житомирська область, Житомирський район, с.Тетерівка, вул. Озерна, 6. Про що в Державний реєстр іпотек 23 липня 2007 були внесені відомості про іпотеку за реєстраційним № 5349544, а в єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна були внесені відомості про заборону на нерухоме майно реєстраційний № 5349670 від 23 липня 2007 року та №5349726 від 23 липня 2007 року. Рішенням Житомирського районного суду від 22 грудня 2015 року договір купівлі-продажу обєкту незавершеного будівництва та земельної ділянки площею 0,2000 га., що розташовані за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Тетерівка, вул.Озерна, 6, що укладений 23 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу [PERSON] за № 1006 визнано недійсним. Рішення набрало законної сили. Представник позивача підтримав повністю позовні вимоги із підстав вказаних в позові. Представник відповідача надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Третя особа [PERSON] при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення. Відповідно до положень ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із положеннями ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тому власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений гл.3, зокрема ст.16 ЦК України, а інші способи визначається спеціальними законами, які регулюють конкретні цивільні правовідносини. В даному випадку Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з наступними змінами і доповненнями. Судом встановлено, що 23 липня 2007 року між Житомирською філією ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір іпотеки з метою виконання зобовязань по кредитному договору №25/07/2007/840-Н/317 від 23 липня 2007 року, предметом якого є майнове право та сам незавершений будівництвом житловий будинок №6 та майнове право на земельну ділянку площею 0,2000 га, які знаходяться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Тетерівка, вул.Озерна, 6 (а.с.6-7). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2015 року визнано недійсним договір купівлі - продажу об'єкту незавершеного будівництва та земельної ділянки площею 0,2000 га, що за адресою Житомирська область Житомирський район с.Тетерівка вулиця Озерна, 6 укладений 23 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу [PERSON] за №1006. Рішення набрало законної сили (а.с.8-9). Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Тобто, право розпорядження своїм майном належить виключно власникові. Стаття 1 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомими майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У відповідності до частини 1 ст.5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. [PERSON] при укладенні 23 липня 2007 року з ВАТ КБ «Надра» договору іпотеки, виступив на момент його укладення, як титульний власник предмета іпотеки - обєкту незавершеного будівництва та земельної ділянки, однак на підставі рішення Житомирського районного суду від 22 грудня 2015 року, договір купівлі-продажу від 23 липня 2007 року визнано недійсним. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено законом. Окрім того, згідно зі ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Згідно зі ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України). У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав, зокрема, є гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Згідно статті 9 Закону до повноважень суб'єктів державної реєстрації прав належить забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та ведення реєстраційних справ. Згідно статті 4 Закону державній реєстрації прав підлягають: заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Згідно статті 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі зміни ідентифікаційних даних суб'єкта права, відомостей про об'єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved