Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суд з позовом про скасування арешту з майна, в якому просить скасувати арешт, що накладений 02.04.2019 року ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова на автомобіль марки «Chevrolet Lacetti NF», р.н. [NUMBER] власником якого є [PERSON] , мотивуючи позов тим, що в провадженні слідчого судді перебували матеріали досудового розслідування за №12019140000001093 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Постановою слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Львівській області Рокошевським А.М. від 30.05.2019 року закрито кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правовпорушення, однак питання що скасування арешту не було вирішено. На даний час відпала потреба в арешті автомобіля, що є власністю позивача, а наявність арешту створює перешкоди позивачу як власнику у його повноцінному користуванні та реалізації права власності як то передбачено чинним законодавством та Конституцією України, що й стало причиною для звернення до суду з дійсним позовом. До судового засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій просить позов задовольнити. Представник відповідача ГУНП в Львівській області в судове засідання не з`явився, подав заяву, у якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що 02.04.2019 року ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова№ 462/2077/19 накладено арешт на речовий доказ на автомобіль марки «Chevrolet Lacetti NF», р.н. [NUMBER] за матеріалами досудового розслідування за №12019140000001093 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Постановою слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Львівській області Рокошевським А.М. від 30.05.2019 року закрито кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правовпорушення /а.с. 11-13/. Питання зняття арешту з автомобіля до закриття кримінального провадження не вирішено. [PERSON] є власником автомобіля «Chevrolet Lacetti NF», р.н. [NUMBER] , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] ( а.с.18). Згідно вимог ст. ст. 317, 321 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений свого права, чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою №5 від З червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" надав судам низку роз`яснень стосовно застосування законодавства при розгляді позовів про зняття арешту з майна. Право власності - це закріплена за власником можливість, у межах що допускають законом, володіти, користуватися й розпоряджатися майном за своїм розсудом й у своєму інтересі (ст. 41 Конституції України). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Захист права власності - це реакція на правопорушення вчинена самим власником або уповноваженим на це державним органом, що привела до реституції, тобто, відновлення попереднього юридичного і фактичного стану речі. Як зазначено у частині 1 статті 15 ЦК, особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Такими є передумови захисту і права власності. Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР(далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно розбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ст. 386 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України, захист права необхідно вчинити шляхом припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто звільнити майно з-під арешту. Право на самозахист свого права проголошено у статті 55 Конституції України. Як зазначено у частині 2 статті 19 ЦК, способи самозахисту мають відповідати змісту порушеного права, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Наявність зазначеного арешту порушує права позивача як власника, у зв`язку з чим вони потребують захисту шляхом зняття арешту з автомобіля накладеного ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львоав від 02.04.2019 року у справі №462/2077/19 на автомобіль марки «Chevrolet Lacetti NF», р.н. [NUMBER] . Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем позовні вимоги доведені та обґрунтовані належним чином, в зв`язку з чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved