Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] його матері [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 0,0739 га, виділену для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті матері залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке він не взмозі оформити в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавиця це майно отримала за договором купівлі-продажу в 2007 році, але за життя не перереєструвала до кінця землю на своє ім'я і державний акт не оформила. Посилаючись на те, що він прийняв спадщину, але через зазначену обставину не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча згідно з договором купівлі-продажу земля перейшла до його матері і на момент її смерті входить до спадкового майна, тому має перейти до нього як спадкоємця за заповітом. В зв'язку з неможливістю нотаріального оформлення цієї спадщини, просив суд винести рішення про визнання за нею права власності на дане спадкове майно. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від представника позивачки на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без її участі, а позов задовольнити. Від представника відповідача до суду надійшла аналогічна заява, в якій також було зазначено про визнання позову. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] в м. Миколаєві померла громадянка [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді земельної ділянки, площею 0,0739 га, виділеної для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Земельну ділянку вона отримала від [PERSON] за договором купівлі-продажу, укладеним 6 грудня 2007 року та посвідченим того ж дня приватним нотаріусом Жовтневого нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П. На момент укладення договору ділянка належала продавцю [PERSON] згідно з державним актом серії [NUMBER], виданого 29 грудня 1999 року Мішково-Погорілівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, зареєстрованого в книзі записів виданих державних актів на право приватної власності на землю за № 1315, кадастровий номер ділянки [NUMBER]. В той же час, отримавши це майно за договором, який був належним чином укладений та посвідчений, а також і зареєстрований, [PERSON] не перереєструвала ділянку і державний акт, як того вимагало законодавство на той час, на своє ім'я не оформила. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на зазначене нерухоме майно, яке вона отримала за договором купівлі-продажу. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За свого життя спадкодавиця [PERSON] склала заповіт, посвідчений 30 березня 2013 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Тищенко О.О., яким заповіла все своє майно, з чого б воно не складалося і де б не знаходилося, своєму сину [PERSON], тобто позивачу в справі. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У заповіті заповідач має право визначити обсяг спадщини, що має спадкуватися, а також охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому, має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ст. 1236 ЦК України). Позивач прийняв спадщину після смерті спадкодавиці, оскільки проживав з нею на час її смерті. Але далі під час оформлення спадщини на земельну ділянку отримав від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення спадщини за заповітом на земельну ділянку, оскільки не представив належним чином оформлений оригінал правовстановлюючого документу на дану нерухомість, який би підтверджував реєстрацію права власності на землю за померлою. Так, як вже було зазначено, отримавши земельну ділянку за договором купівлі-продажу, вона не зареєструвала її на своє ім'я. Як визначало законодавство на час оформлення договору купівлі-продажу право власності на земельну ділянку підтверджувалося державним актом (ст. ст. 125, 126 ЗК України в редакції на час укладення договору). В той же час, це не скасовує належність померлій на праві власності зазначеної ділянки, оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а договір купівлі-продажу, на підставі якого вона набула ділянку, був укладений належним чином, не скасований та є діючим. В теперішній час перереєструвати ділянку і оформити державний акт неможливо в зв'язку зі зміною законодавства щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, в тому числі і прийняттям Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В позасудовому порядку вирішити це питання позивач не взмозі через зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно. В той же час дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка, виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, була набута у власність [PERSON] і дане майно входить до складу спадщини після її смерті, тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачу в справі як спадкоємцю за заповітом. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування. Враховуючи викладене,

Outcome: approved