Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідачів на користь ЛМКП "Львівтеплоенерго" заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 13090, 91 грн., а також 3% річних 33,35 грн., інфляційні витрати в розмірі 183, 27 грн. та витрати з оплати судового збору В обґрунтування позову зазначає, що згідно довідки ЛКП «Вулецьке» вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають відповідачі, відповідно користується послугами з централізованого опалення та послугами з централізованого постачання гарячої води. Так, Відповідачеві для здійснення оплати за надання послуг з теплопостачання був відкритий особовий рахунок. Окрім цього, між позивачем та відповідачем встановились фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме, як зазначає позивач, надав послуги відповідачеві, останній такими послугами користувався, але оплату проводив нерегулярно, чим порушив ч.1 п.18\~Постанови КМУ «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» №630 від 21.07.2005 року, а також п.3.1 Договору приєднання, де прямо вказано, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата за спожиті послуги вноситься споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Зважаючи на вищевикладене, просить позов задоволити. 23 березня 2020 року на адресу суду поступив відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що позивачем не вказано яким чином взялася заборгованість за гарячу воду у вересні 2018 р. на суму 13090,91 грн., адже облік холодної та гарячої води ведеться засобами обліку (лічильниками). Так, у квитанцій за січень 2016-2018 року за центральне теплопостачання та централізоване постачання гарячої води не було вказано про заборгованість. Крім того, позивачем не вірно вказано площу квартири, в якій проживають відповідачі. Договір приєднання з ЛМКП «Львівтеплоенерго» підписаний лише 01.07.2014 р. Враховуючи те, що борг утворився до 2011 року, коли ще не було підписано договору між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та [PERSON] , а не всіх мешканців, просить визнати наявну заборгованість за 2010-2011 р.р. у розмірі 2987,50 грн. та застосувати строки позовної давності. Представник позивача в судовому засіданні позов підтрималата просила такий задоволити. Відповідачі повторно в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, однак на підставі ст. 223 ЦПК України така неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, заслухавши думку представника позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно довідки ЛКП «Вулецьке» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають відповідачі, власником квартириє [PERSON] , що ніким не оспорювалось в судовому засіданні. Згідно з доданими представником позивача розрахунком заборгованості за центральне опалення, станом на момент подання позову становила 13090, 91 грн., а також 3% річних 33,35 грн., інфляційні витрати в розмірі 183, 27 грн. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 15.04.2019 року скасовано судовий наказ №2-н/465/172/19 про стягнення з відповідачів заборгованості в розмірі 13307,53 грн. та судового збору на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго». Так, відносини у сфері житлово-комунальних послуг врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ\~України від\~21\~липня 2005р.\~№ 630 та рішеннями органів місцевого самоврядування. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання», Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Законом «Про\~житлово-комунальні\~послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. 9 листопада 2017 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про житлово-комунальні послуги», за яким виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію, у даному випадку Львівське міське комунальне підприємства «Львівтеплоенерго». Відповідно до ч. 1 ст. 6 цього ж Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі. Відповідно до пункту 8 правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Затверджених постановою КМ України від 21 липня 2005р. № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~7\~та п. 2 ч. 2 ст.\~8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. обов`язком споживача є укладання договору про надання житлово- комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а обов`язком виконавця є готування та укладання із споживачем договору про надання комунальних послуг з визначенням відповідності за дотриманням умов їх виконання згідно з типовим договором. Відповідно до вимог ч.4 ст.13 Закону України «Про житлового-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Проте, станом на сьогоднішній день, договір приєднання не підписаний споживачем, і один із примірників даного договору виконавцю послуг не повернутий. Отже, необхідність укладання договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладання визначено як обов`язок, а не право споживача таких послуг. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова ВСУ від 30.10.2013р. по справі № 6-59-ис13). Відповідно до правової позиції висловленої в постанові Верховного суду від 19.08.2019 у справі №226/1437/16-ц підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг комунальним підприємством. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Викладене також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та\~№ 6-1706цс15. Порядок надання комунальних послуг, їх облік та оплату, права та відповідальність споживачів в виконавців цих послуг визначено «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005р. № 630. У відповідності до вимог ст.68, та ч.1 ст.162 ЖК України, наймач і власник житла зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплоенергію. електроенергію та інші послуги) за затвердженими в установленому порядку тарифами (ст. 67 ЖК України). Відповідно до Закону України «Про житлового комунальні послуги» від 09.11.2017р. (№ 2189-VIII), індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово- комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п. 20 Правил, плата за послуги з теплопостачання вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку або затверджених норм споживання на підставі платіжного документу. Таким чином, згідно вказаних норм закону, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11\~ЦК України, згідно якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, між сторонами виникли відносини, в яких позивач надає послуги, а відповідач ними користується. Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин. Отже, з огляду на вищенаведене, між відповідачем та позивачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: виконавець надавав послуги відповідачеві, останній такими послугами користувався для задоволення своїх потреб, та не відмовлявся від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, проте оплату не проводив, чим порушив ч. 1ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. (№ 2189- VIII), ч. 1 п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07. 2005р., а також п. 1.1 Договору. Таким чином, всупереч ч. 1ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р., ч.1 п.18 постанови КМУ № 630 від 21.07.2005р., а також п.1.1 Договору відповідач не виконав свого зобов`язання щодо сплати послуг з централізованого опалення і послуг з централізованого постачання гарячої води, а тому зобов`язаний сплатити суму боргу. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою\~статті 625 ЦК України, розмір 3% річних та інфляційних сторонами в судовому засіданні не оспорювався. За вимогами статтей 12,80,81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, посилання відповідачів на утворення боргу у період 2010-2011 р.р. нічим не підтверджується. Більше того, вимога відповідачів про визнання утвореного боргу за вищевказаний період не є предметом розгляду даної справи. Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно за ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved