Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в котрій вказав, що 23 грудня 2019 року Яготинським районним судом Київської області було ухвалено заочне рішення про стягнення щомісячно із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів йото доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, дане рішення було ухвалено за відсутності позивача без врахування його сімейного стану та доходу, однак враховуючи бажання позивача сплачувати аліменти на утримання сина рішення суду відповідачем не оскаржувалося. Протягом шести місяців позивач сплачував визначений судом розмір аліментів, але даний розмір аліментів виявився для нього непосильним. Так, крім [PERSON] позивач має на своєму утриманні двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також дружину - [PERSON] , яка перебуває у відпустці по догляду за сином до досягнення [PERSON] шестирічного віку. Разом з тим, розмір доходу позивача є незначним та після стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини на утримання [PERSON] , позивач та його родина залишаються без засобів існування. В зв`язку з чим, позивач вважає, що розмір аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , підлягає зменшенню до 1/4 частини його доходу. При цьому, слід вказати, що даний розмір аліментів є достатнім, та таким, що відповідає потребам дитини. В зв`язку з чим, позивач просив зменшити розмір аліментів, які стягуються на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , із 1/3 частини його доходу на ј частину його доходу. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та зазначила, що в такому разі не буде вистачати коштів на утримання дитини. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ульянов проти України)). Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст. 192 СК України «...розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.» Пунктом 23 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що «...відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.» Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч. 5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Так, в судовому засіданні було встановлено наступне. З копії паспорта (а.с. 6-7) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , 24.05.2008 року уклав шлюб з [PERSON] , та даний шлюб розірвано згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 15.04.2011 року. З копії свідоцтва про народження (а.с. 8) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , має батьків [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про народження (а.с. 9) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , має батьків батьків [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про шлюб (а.с. 10) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 13 серпня 2011 року. З копії рішення Яготинського районного суду Київської області від 23.12.2019 року (а.с. 11-12) вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З копії вимоги виконавця № 4032 від 28.02.2020 року (а.с. 13) вбачається, що головний державний виконавець Малинка І.В. звернулася до ТОВ Атем Груп з вимогою здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 60 %, стягнення мають розпочатися з 01.02.2020 року. З довідк № АТ000000070 від 17.08.2020 року (а.с. 14) вбачається, що [PERSON] з 18.04.2019 року працює в ТОВ «Атем Груп» та за період з 01.02.2020 року по 31.07.2020 року отримав дохід в розмірі 39 000,46 грн. З копії довідки № 95 від 20.08.2020 року (а.с. 15) вбачається, що [PERSON] працює в Національному університеті харчових технологій на посаді старшого лаборанта та за період з 01 лютого 2020 року по 31.07.2020 року доходу за місцем роботи не отримувала. З витягу з наказу про надання відпустки № 583-ВК від 17.10.2019 року (а.с. 16) вбачається, що [PERSON] старшому лаборанту кафедри іноземних мов професійного спрямування Національного університету харчових технологій з 20 жовтня 2019 року по 19 жовтня 2020 року надано відпустку для догляду за дитиною до 6-ти років. З довідки про доходи № 2 від 19.10.2020 року (а.с. 26) вбачається, що [PERSON] працює у ФОП [PERSON] з 22.08.2019 року на посаді продавця-консультанта та за період з 01.04.2020 року по 30.09.2020 року отримала доход 22 800,00 грн.. З Витягу з Єдиного державного реєстру транспортних засобів Головного сервісного центру МВС України (а.с. 31-32) вбачається, що у [PERSON] відсутні транспортні засоби. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 33) вбачається, що у [PERSON] відсутнє на праві власності нерухоме майно. З копії договору купівлі-продажу (а.с. 34) вбачається, що [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] . З довідки від 14.01.2021 року(а.с. 35) вбачається, що [PERSON] знаходиться на обліку в УСЗН Яготинської РДА та отримує кошти на продукти харчування, як особа віднесена до ІІ категорії, які проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю в розмірі 207,60 грн. щомісячно Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН, від 20 листопада 1989 року та набрала чинності 02 вересня 1990 року і ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, визнається право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи матеріальне становище сторін, їх стан здоров`я, наявність утриманців, враховуючи вимоги ст. 183 СК України, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік», а також враховуючи вимоги Конвенції про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства», необхідно змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , установивши його у вигляді зменшеної частки від щомісячного грошового доходу [PERSON] .

Outcome: approved