Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Маріупольської міської ради, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником трикімнатної квартири [ADDRESS] , ј частка належить їй на підставі договору міни від 02.12.1994 року, Ѕ частка квартири належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.1999 року, ј частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 5-414 від 11.03.2003 року. Однак вказані документи були нею втрачені. Для отримання дублікатів вона зверталась до нотаріальних контор, однак їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що документи зберігаються в Донецькому нотаріальному архіві, який розташований у м.Донецьку, що є тимчасово не підконтрольною територією владі України.Також вона зверталась до Центрального ВП ГУНП в Донецькій області з приводу втрати документів, де їй було відмовлено. У зв`язку з відсутністю необхідних документів вона вимушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до провадження суду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Від позивача та її представника адвоката Карпової Н.В. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності на підставі документів, які маються в матеріалах справи. Позовну заяву просили задовольнити. Представник Маріупольської міської ради Кравченко О.О. просила розгляд справи проводити у її відсутність, вирішення справи залишила на розсуд суду. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а також заяви сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового засідання технічними засобами. Згідно вимог т.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно дост.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.07.2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 02.08.1994 року, прізвище дружини змінено на [PERSON] . На підставі договору міни квартир, посвідчений Другою Маріупольською державною нотаріальною конторою 02.12.1994 року за реєстром 1-3625, [PERSON] належить ј частки квартири [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого державним нотаріусом Другої Маріупольської державної нотаріальної контори від 27.12.1999 року за № 3-1368, Ѕ частки квартири [ADDRESS] належить [PERSON] після смерті [PERSON] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Першою маріупольською нотаріальною конторою за № 5-414 від 11.03.2003 року, [PERSON] належить ј частки квартири [ADDRESS] та яке зареєстроване у Маріупольському бюро технічної інвентаризації в книзі №5 номер запису 3078. Згідно наданої суду копії інвентарної справи № 2802 ККП "Маріупольське бюро технічної інвентаризації-Маріупольська нерухомість", вказана справа містить копії документів про власність на квартиру [ADDRESS] , а саме наведені договір міни, свідоцтво про право на спадщину за заповітом та свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких [PERSON] є власником квартири, як цілого майна. З довідки управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання за №09-13.07-0416 від 22.06.220 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована одна особа - [PERSON] . З довідки наданої Центральним ВП ГУНП в Донецькій області від 30.07.2020 року виходить, що [PERSON] зверталась 16.07.2020 року до Центрального ВП ГУНП з приводу втрати свідоцтва про право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] виданого на її ім`я. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зістаттею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. У відповідності зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд, аналізуючи належні та допустимі докази в їх сукупності, беручи до уваги той факт, що позивач мала оригінали правовстановлюючих документів, але втратила їх, матеріалами інвентарної справи на спірну квартиру, де знаходяться копії правовстановлючих документів, підтверджується право власності позивача на квартиру, позивач не має змоги отримати дублікати правовстановлюючих документів у встановленому законом порядку, тому слід захистити її права та в судовому порядку визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved