Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом, яким просили: - встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , померлої [INFO] . - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та після смерті [PERSON] , померлої [INFO] право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та після смерті [PERSON] , померлої [INFO] право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, яким просив: - встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , померлої [INFO] ; - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та після смерті [PERSON] , померлої [INFO] право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, якими уточненні первісні позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити, а також не заперечують проти задоволення уточненого зустрічного позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою уточнений зустрічний позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, а також не заперечує проти задоволення уточненого первісного позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнений первісний та уточнений зустрічний позов підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належав житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору забудови від 12.12.1969 року, реєстрованого в реєстрі за № 1-5887. Згідно довідки наданої фізичною особою - підприємцем [PERSON] від 30.08.2019 року за № 519, вищезазначений житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] побудований у 1974 році та відповідно до Закону України «Про внесення змін до закону України «Про регулювання містобудівної діяльності щодо прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт» від 13 січня 2015 року № 92 - VІІІ та наказу Мінрегіону № 79 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовано без дозволу на виконання будівельних робіт», не підлягає прийняттю в експлуатацію. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.08.2018 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст. 1221 ЦК України відкрилась спадщина до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 23432277 від 15.04.2010 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є: - дружина [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20.01.1973 року, виданого Ізмаїльським міським бюро РАЦСу -син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.02.1976 року, виданим Ізмаїльським бюро РАЦСу; -донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 24.09.1973 року, виданим Ізмаїльським міським бюро ЗАГС та свідоцтвом про укладення серії [NUMBER] від 13.10.1998 року, виданим відділом РАГС виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області, відповідно до якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »; -донька [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 25.05.1984 року, видане Ізмаїльським міським бюро ЗАГС та свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 19.10.2002 року, видане відділом РАГС Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, відповідно до якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем [PERSON] , що підтверджено будинковою книгою на спадковий житловий будинок, тому вважаються такими, що фактично прийняли спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. В свою чергу [PERSON] , будучи спадкоємицею за законом першої черги після смерті [PERSON] у передбачений ст. 1270 ЦК України строк звернулась до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. із заявою про прийняття спадщини, тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.07.2018 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/4 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яку вона фактично прийняла після смерті чоловіка [PERSON] , але юридично не встигла оформити своїх спадкових прав. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 54692979 від 10.01.2019 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є: -син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.02.1976 року, виданим Ізмаїльським бюро РАЦСу; - донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 24.09.1973 року, виданим Ізмаїльським міським бюро ЗАГС та свідоцтвом про укладення серії [NUMBER] від 13.10.1998 року, виданим відділом РАГС виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області, відповідно до якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »; -донька [PERSON] , про свідчить свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 25.05.1984 року, видане Ізмаїльським міським бюро ЗАГС та свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 19.10.2002 року, видане відділом РАГС Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, відповідно до якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Факт того, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є сином та донькою [PERSON] , померлої [INFO] підверджується співпадінням зазначення їх родових прізвищ, які відображені в наданих суду документах. Позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , що підтверджено записом в будинковій книзі на спадковий житловий будинок та відміткою в паспорті позивача про реєстрацію місця проживання, тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. В свою чергу, [PERSON] та [PERSON] у передбачений ст. 1270 ЦК України строк звернулась до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області із заявами про прийняття спадщини, що підтверджено нотаріально посвідченими заявами від 10.01.2019 року за №№ 32, 33, тому вважаються такими, що фактично прийняли спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачі неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог позивачами за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно та право позивачів на спадщину такими, що підлягають захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved