Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка, [PERSON] , звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу із відповідачем [PERSON] .. Позивачка посилається на те, що шлюб між нею та відповідачем зареєстровано 14 вересня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційній служби Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 155. Від даного шлюбу у сторін є двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Між сторонами подружні відносини не склалися у зв`язку з несумісністю характерів та розбіжністю поглядів на життя. Подружжя втратило одне до одного почуття любові та поваги, між ними постійно виникають конфліктні ситуації. Відповідач неодноразово вчиняв сварки із нею, під час яких виражався в її сторону нецензурною лайкою, ображав та погрожував. На даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони проживають окремо, не мають спільного бюджету. 03 серпня 2020 року позивачка зверталась до суду із позовом про розірвання шлюбу, однак [PERSON] подала заяву про відкликання даного позову. Таким чином позивачка збереження шлюбу вважає недоцільним та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат Сідоров В.М. позов підтримали, просять його задовольнити в повному обсязі та не надавати термін для примирення, оскільки шлюбні відносини між сторонами фактично припиненні. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти розірвання шлюбу, просить надати їм строк для примирення, оскільки вважає, що їх шлюб можна зберегти. Позивачки він ніколи не ображав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Із свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] випливає, що шлюб між сторонами зареєстрований 14 вересня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційній служби Кременецького районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 155. Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 30 липня 2020 року та серії [NUMBER] від 30 липня 2020 року. Із оглянутого в судовому засіданні відео та матеріалів перевірки Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області слідує, що 10.01.2021 року до Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області надійшла заява [PERSON] за фактом вчинення конфліктних ситуацій та здійснення психологічного домашнього насильства чоловіком [PERSON] .. В ході проведення перевірки встановлено, що між сторонами протягом тривалого часу існують особисті неприязні відносини через побутові проблеми та сімейні негаразди, але як повідомив [PERSON] 10.01.20021 він конфліктів із [PERSON] не вчиняв. Матеріалами перевірки не представилося можливість встановити будь-яких свідків та очевидців даного конфлікту, таким чином не було здобуто достатніх доказів для притягнення до відповідальності [PERSON] .. Як вказано в частині 3\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частина 2\~статті 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 1\~статті 24 СК України\~визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини 1\~статті 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3\~ст.105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із\~ст.112 СК України\~визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, з контексту вищевказаних правових норм випливає, що кожен із подружжя має право на розірвання шлюбу. Примушування до збереження шлюбу є порушенням права чоловіка, або дружини. Відповідно, шлюбні відносини формуються на вільному волевиявленню двох сторін. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, їх шлюб носить формальний характер, оскільки подружні відносини припинені, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, позивачка в судовому засіданні ствердила, що примирення неможливе. Відповідно до\~ст. 111 СК України\~суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З аналізу\~ст.111 СК України\~вбачається, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки, суд буде вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Також, диспозитивність норми підкреслюється і у п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", в якій зазначається, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком. Крім цього, пункт 10 вказаної Постанови передбачає, що вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Враховуючи те, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, примирення між сторонами неможливе, оскільки позивачка у судовому засіданні заявила, що не бачить сенсу та шляхів для примирення, тому суд приходить до висновку про недоцільність надання строку для примирення. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved