Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначила, що вона являється власником вищевказаного житлового будинку. [PERSON] є її колишнім співмешканцем - батьком їх сина [PERSON] , [INFO]. Відповідач зареєстрований в будинку, але з серпня 2017 року в будинку не проживає, добровільно знятися з реєстрації відмовляється, комунальні послуги не сплачує і не бере участі в утриманні житла. Посилаючись на викладені обставини, просить задовольнити позов та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Від представника позивача адвоката Бойко З.С. надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. До початку розгляду справи по суті від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі -продажу від 01.11.2006, який зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 17.11.2006 (а.с.5). Відповідно до довідки № 1529, яка видана виконавчим комітетом Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 28.11.2019, [PERSON] , який є батьком дитини позивача - [PERSON] , [INFO], дійсно зареєстрований, але з серпня 2017 року разом з сім`єю не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення. Статтею 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Згідно частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі, який є колишнім членом сім`ї власника, більше двох років без поважних причин не проживає по місцю своєї реєстрації, і тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Отже, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, позивач в позові просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі, які складаються з суми, сплаченого судового збору при поданні позову - 768 грн.40 коп., що підтверджено оригіналом квитанції, наявної в матеріалах справи (а.с.1). Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання щодо судових витрат, враховуючи положення ч.1 ст.142 ЦПК України, суд повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ст.7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст.15, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, та,

Outcome: approved