Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись, що на підставі рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 30.09.2013 року відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на її користь на утримання синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На протязі двох з половною років, починаючи з 07.07.2014 року по даний час, відповідач офіційно не працевлаштований та не має постійного офіційного доходу і матеріальної допомоги на утримання синів не надає. Відповідно до довідки РРВ ГТУЮ в Київській області № 1481 від 01.03.2017 року заборгованість по виплаті аліментів за період з 07.07.2014 року по 31.01.2017 року складає 31070.17 грн.. За її розрахунками сума неустойки за просточення сплати аліментів за вказаний період становить 9212.88 грн., яку вона власне і просить стягнути на свою користь з відповідача у справі. На адресу відповідача судом неодноразово надсилалися судові повістки, проте останній ігнорував їх отримання, що дає суду підстави вважати про його належне повідомлення про час і місце розгляду справи, а тому за викладеного та зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Позивач у судовому засіданні позов підтримала за викладених у ньому обставин і підстав та просила задовольнити. Представник третьої особи у судовому засіданні підтвердила викладені у позові обставини заборгованості відповідача по сплаті на користь позива аліментів на утримання дійтей та при вирішенні спору поклалася на розсуд суду. Заслухавши позивача та представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Рокитнянському райнному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області знаходиться виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 20.09.2013 року. В період з 07.07.2014 року по 31.01.2017 року відповідач аліменти не сплачував, що призвело до виникнення заборгованості по сплаті аліментів на загальну суму 30194.20 грн.. Викладене не знайшло свого спростування у судовому засіданні та підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів, які об'єктивно відображають обставини даного спору і якими окрім пояснень у судовому засіданні позивача та представника третьої особи є: - довідка-розрахунок Рокитнянського раойнного відділу державної виконавчої служби ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області від 01.03.2017 року № 1481; -розрахунки заборгованості по аліментах за період 01.07.2014 року по 31.01.2017 року; -копія рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 30.09.2013 року про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів; - копія свідоцтва про народження сина [PERSON], серії [NUMBER], виданого 20.08.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області; - копія свідоцтва про народження сина [PERSON], серії [NUMBER], виданого 17.04.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва; - копія рішення Рокитнянського раойнного суду Київської області від 12.11.2013 року про розірвання шлюбу між сторонами спору, яке набрало законної сили 24.11.2013 року; - копія паспорта на ім'я позивача серії [NUMBER], виданого 22.12.2006 року Рокитнянським РВ ГУ МВС України в Київській області. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та розгляду заявлених заяв і клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу в межах заявленої вимоги та на підставі тих доказів, які надані сторонами спору та їх представниками. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами спору, регулюються положеннями ст. 196 СК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Зважаючи, що відповідач не подав до суду заперечення проти позову, у суду відсутні підстави вважати наявним спір щодо розміру заборгованості по сплаті ним аліментів на користь позивача, а тому з огляду на отримані у справі докази суд вважає встановленою вину відповідача по несплаті аліментів, загальний розмір заборгованості по яких становить на час розгляду спору судом 30194.20 грн.. Наданий позивачем розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем на її користь аліментів за період з 07.07.2014 року по 31.01.2017 року у суду сумнівів не викликає, а тому приймається. Підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. Позивач звільнена від сплати судового збору. Останній у відповідності до положень ЗУ "Про судовий збір" та ст. 88 ЦПК України стягується на користь держави з відповідача у справі.

Outcome: approved