Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 17 липня 2004 року по 26 квітня 2009 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народився син [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Дитина проживає з нею і знаходиться на її утриманні, а відповідач з грудня 2009 року не бере жодної участі у вихованні свого сина, не спілкується з ним та не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, не піклується про фізичних та духовний стан та розвиток дитини, навчання, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Відповідач фактично не приймає участі і в утриманні дитини, оскільки навіть після стягнення аліментів за рішенням суду ухиляється від їх сплати, про що свідчить значний розмір заборгованості по виконавчому листу по сплаті аліментів на утримання дитини. Відповідач не бере жодним чином участі у вихованні дитини, у зв'язку з чим всі питання виховання та розвитку дитини вирішуються нею, хоча права та обов'язки батьків по вихованню та утриманню дитини є рівними. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню і утриманню дитини, змушена з даним позовом звернутися до суду та прохати позбавити відповідача батьківських прав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 05 серпня 2015 року позов підтримала та пояснила, що з відповідачем мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. З 2009 року шлюб між ними було розірвано рішенням суду і з цього часу відповідач перестав брати участь у вихованні свого сина, а під час їхнього спільного проживання, мало цікавився справами дитини. Пояснила також суду, що з грудня 2009 року [PERSON] ніяким чином не піклується про свого сина [PERSON], не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не піклується про фізичний та духовний стан та розвиток дитини, навчання, не створює умов для отримання ним освіти. З сином відповідач взагалі не спілкується, не відвідує навчальний заклад, де син навчається та не приймає належним чином участі у його утриманні, оскільки має заборгованість по сплаті стягнутих за рішенням суду аліментів. Після розірвання шлюбу та після того, як позивач разом з дитиною переїхали проживати до м. Кривого Рогу в січні 2010 року - відповідач жодного разу не спілкувався з сином та не докладав зусиль для такого спілкування. Позивач пояснила суду, що після переїзду до м. Кривого Рогу кожні дві неділі вона приїздила разом з дитиною до своїх батьків в с. Сурсько-Михайлівку, де також проживає і відповідач, а останній бачив її разом з дитиною, проте жодного разу не спілкувався з сином, не цікавився його справами. Крім того, [PERSON] пояснила, що в м. Кривому Розі по вул. Будьоного, буд. 7 проживає батько відповідача, якому відомо як її місце проживання, так і місце проживання малолітнього сина [PERSON], оскільки їхні будинки розташовані поруч. Позивач вважає, що оскільки батько відповідача знає адресу проживання дитини, то і відповідач, який спілкується зі своїм батьком, також знає де проживає дитина, але не вчиняє будь-яких дій щодо спілкування з сином, [PERSON] ніколи не чинила йому в цьому перешкод, а з боку відповідача не вчинялися будь-які дії, спрямовані на спілкування та виховання сина. Позивач зазначила, що процес розлучення був складним, оскільки під час спільного проживання відповідач застосовував до неї фізичну силу, а все це відбувалося на очах у дитини, яка на теперішній час боїться власного батька. При цьому [PERSON] не спростовувала того, що в 2009 році відповідач в грудні навідував сина в дитячому садку, проте пояснила суду, що останній не спілкувався навіть з дитиною. У зв'язку з ухиленням відповідача від батьківських обов'язків позивач зверталася до Солонянської районної державної адміністрації як органа опіки та піклування із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав стосовно сина [PERSON], [INFO], де отримала позитивний висновок щодо доцільності позбавлення його батьківських прав, у зв'язку чим прохала постановити рішення про позбавлення відповідача батьківських прав. Представник позивача - [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 27 червня 2015 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.33-35) в судовому засіданні 05 серпня 2015 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила суду, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносного свого сина [PERSON], не приділяє йому уваги, не сплачує аліменти, самоусунувся від виховання сина, а тому є підстави, визначені СК України для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 05 серпня 2015 року пояснив суду що в грудні 2009 року він приходив на новорічне свято до дитячого садочку, який відвідував його син [PERSON]. Також в 2010 році щонеділі відвідував сина в садочку, проте вихователі перешкоджали йому у спілкуванні з дитиною, а коли він приходив до будинку в с. Сурсько-Михайлівка, де у своїх батьків проживала колишня дружина та його син, то йому відповідали, що їх немає вдома. Відповідачу було відомо, що позивач разом з дитиною в січні 2010 року переїхала жити до м. Кривого Рогу, але він з того часу ніколи не звертався до колишньої дружини з приводу щоб дізнатися адресу їхнього проживання та навідати сина, ніколи не відвідував його у дошкільному закладі освіти та в школі, де навчається дитина. За рішенням суду з нього стягнуто аліменти на утримання сина, по сплаті яких він має заборгованість, проте оскільки позивач змінила своє місце проживання, а у виконавчій службі не надають її нову адресу, то він позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання сина, хоча бажає це робити. Ні до правоохоронних органів, ні до органів опіки та піклування відповідач з 2009 року не звертався з заявою щодо з'ясування місцезнаходження та проживання свого сина. Вважає, що не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, проте не заперечує, що не докладає жодних зусиль для цього. Представник третьої особи - Солонянської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.25), у судове засідання 05 серпня 2015 року не з'явився, надавши письмову заяву, за якою прохав розглядати справу за його відсутності (а.с.27). Також надали до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина [PERSON], [INFO] (а.с.28-29), згідно якого з часу припинення шлюбних відносин батько дитини - [PERSON] не займається вихованням свого сина, його розвитком, станом здоров'я не цікавиться та фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона знайома з [PERSON] з 2012 року, є сусідкою та подругою останньої. Оскільки між ними виникли доброзичливі, довірливі відносини, то свідку відомо про те, що рідний батько [PERSON] ніколи за останні три роки не виконував своїх обов'язків щодо виховання дитини, не цікавився його успіхами, станом здоров'я. Після того, як свідок затоваришувала з позивачем, вона навіть не одразу зрозуміла, що чоловік позивача не є рідним батьком [PERSON], оскільки дитина називає батьком чоловіка позивачки. Це з'ясувалося випадково, оскільки дитина має відмінне від інших членів сім?ї позивача прізвище, а [PERSON] вже потім розповіла свідку, що батьком [PERSON] є [PERSON] з яким вона не спілкується, якого свідок жодного разу не бачила вдома у позивача, не чула ні від позивача, ні від дитини будь-яких відомостей про його батька, як і не чула про його намагання спілкуватися з сином [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та свідка [PERSON], дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, а згідно положень ч.2 ст.157, ст.ст.180-182 цього Кодексу той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Судом встановлено, що з 17 липня 2004 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2009 року, яке набрало законної сили 26 квітня 2009 року (а.с.11). В період шлюбу у сторін народився спільний неповнолітній син [PERSON],[INFO], батьком якого є відповідач (а.с.17), а дитина після розірвання шлюбу проживає з позивачем (а.с.6,18). Також судом встановлено, що 07 грудня 2010 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.13). У судовому засіданні 05 серпня 2015 року встановлено, що з 2009 року відповідач проживає окремо від сина і, як убачається із довідки комунального дошкільного навчального закладу №123 та характеристики Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 65 Криворізької міської ради Дніпропетровської області (а.с.15,16), за період відвідування сином дошкільного закладу та за період його навчання в школі, відповідач, як батько дитини, до закладів жодного разу не приходив, а вихованням дитини займається позивач, її чоловік та її батьки. Згідно виданого Солонянським районним судом Дніпропетровської області виконавчого листа №2-159/10 від 08 лютого 2010 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] станом на 01 липня 2015 року становить 24 506 гривень 83 копійки (а.с.37-38), що свідчить про неналежне виконання відповідачем батьківських обов'язків і по утриманню дитини. Відповідач пояснив суду, що сплатив аліменти на утримання сина двічі - 200 та 400 гривень, а у зв'язку з тим, що позивач змінила місце своєї реєстрації, то він був позбавлений можливості сплачувати аліменти на її користь, оскільки не знав куди відправляти грошові кошти. Суд критично ставиться до таких пояснень відповідача, оскільки згідно пояснень позивача вона до травня 2011 року була зареєстрована за попередньою адресою в с. Сурсько-Михайлівка, що підтверджується і копією її паспорта з відміткою про реєстрацію місця проживання (а.с.9-10), а тому відповідач мав можливість сплачувати аліменти за попередньою адресою, проте не виконував належним чином свого обов'язку щодо утримання дитини. Судом встановлено, що з грудня 2009 року відповідач усунувся від участі у вихованні свого сина [PERSON], не цікавиться місцем проживання дитини і жодним чином не приймає участі в його житті, не спілкується з ним, що підтвердила судовому засіданні позивач та свідок, а відповідач не спростовував цього факту. Вирішення питання в органах опіки та піклування щодо можливості позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина не змінило ставлення відповідача до нього, про що свідчать його пояснення у судовому засіданні, за якими він визнав те, що ніяким чином не приймає участі у вихованні дитини та взагалі не цікавиться життям сина, при цьому жодних доказів існування перешкод зі сторони позивачки щодо його участі у вихованні дитини суду не надав. Крім того, з 2009 року відповідач не цікавився місцем проживання своєї дитини та не порушував спору між матір'ю дитини щодо місця проживання свого малолітнього сина. Зазначені обставини суд розцінює як свідоме нехтування відповідачем своїми обов'язками. Згідно з приписами пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Невиконання або ухилення від виконання обов'язку по вихованню дітей може бути відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України підставою до застосування наслідків, передбачених Сімейним кодексом України, в тому числі і позбавлення батьківських прав, а згідно висновку Солонянської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування від 28 липня 2015 року щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON],[INFO], таке позбавлення відповідає інтересам малолітнього [PERSON] (а.с.28-29). У зв'язку з тим, що судом було встановлено, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, свідомо нехтує ними, маючи реальну можливість виконувати обов'язки по вихованню сина, навмисно не виконує ці обов'язки. Суд враховує тривалість такого ухилення з грудня 2009 року, те що відповідач не піклується про розвиток свого сина, його навчання, не надає дитині матеріальну допомогу, хоча об'єктивно має таку можливість, не сплачує аліментів, не бере жодної участі у вихованні свого сина, не спілкується з ним та не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, не піклується про фізичний та духовний стан та розвиток дитини, навчання, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, не дбає про його моральний та фізичний розвиток, не цікавиться його життям, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст. 164 СК України його необхідно позбавити батьківських прав. У зв'язку із задоволенням позову, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved