Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 гривень на кожну дитину щомісяця до їх повноліття, у звязку з тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Позивач згідно заяви позов підтримав в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач позов визнав, просить його задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно роз'яснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді прав щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181, 183, 184 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. З свідоцтва про народження вбачається, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO]. Як встановлено в судовому засіданні, діти проживають разом з матірю та перебувають на її утриманні. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції "Про права дитини" незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Ст.27 цієї Конвенції дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що суду не надано будь-яких доказів щодо обставин, визначених ст. 182 СК України, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи розмір середньої заробітної плати для місцевості, де проживає відповідач, приходить до висновку про необхідність задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved