Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідач у спаві є батьком їх дітей : [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які перебувають на повному утриманні позивача. Відповідач не надає коштів на утримання дітей, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь на утримання дітей аліменти в розмірі 14 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімумум на доньку [PERSON] [INFO] та 14 частину всіх видів заробітку відповідача на час навчання сина [PERSON] [INFO] до 30.06.2015 р. Позивач в судовому засіданні підтримала позов. Відповідач позов визнав частково, заперечував позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання повнолітноьгго сина, який навчається. Заслухавши думку сторін, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Встановленим є те, що сторони є батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] Наведене підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.4,5). Судом встановлено, що сторони проживають в одному помешканні, але відповідач не має постійної роботи і утримання дітей повністю покладено на їх матір, позивача у справі. Наведене не заперечив відповідач, підтвердивши, що востаннє надавав кошти дітям рік тому. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Так, згідно ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно положень статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд критично відноситься до позиції відповідача, який заперечуючи сплату аліментів на утримання повнолітнього сина, послався на своє погане самопочуття, неможливість відшукати роботу. Своїм запереченням відповідач не надав жодного доказу. При цьому відповідач погодився, що на даний час навчання сина є його основним видом діяльності. Встановлено, що відповідач працездатний, на утриманні інших осіб не має., на обліку в Центрі зайнятості не перебуває. Всі заперечення відповідача грунтуються, лише, на небажанні сплачувати аліменти сину на час його навчання. Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про відмову в позовній вимозі про стягнення аліментів на утримання повнолітного сина сторін. Отже, оцінюючи подані докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України та ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача підлягає стягненню на користь держави 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved