Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей Дніпропетровської районної Державної адміністрації Дніпропетровської області, територіальна громада в особі Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є бабусею малолітньої [PERSON] , [INFO] . Її донька, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживає з 2007 року. [INFO] відповідач народила доньку [PERSON] . Мати з дитиною мали можливість проживати в «Дніпропетровському міському соціальному центрі матері та дитини» Дніпропетровської міської ради за адресою [ADDRESS] до 03.04.2018 року, проте мати залишила дитину без нагляду та зникла в невідомому напрямку. Станом на сьогодні, відповідач повністю ухиляється від батьківських обов`язків стосовно дитини, свідомо нехтує ними, а саме мешкає окремо від дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує дитині необхідного харчування та лікування, не спілкується з дитиною, не утримує матеріально. Просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] , адреса фактичного проживання невідома, паспорт серії [NUMBER] виданий Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській обл. 28 лютого 2006 року, РНОКПП: [NUMBER] ) батьківських прав стосовно її доньки, [PERSON] ( [ADDRESS] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16 січня 2018 року виданого Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області). Стягнути з [PERSON] [INFO] ( [ADDRESS] , адреса фактичного проживання невідома, паспорт серії [NUMBER] виданий Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській обл. 28 лютого 2006 року, РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] [INFO] ( [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] виданий Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській обл. 22 січня 2001 року, РНОКПП: [NUMBER] ) судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. Ухвалою від 11 листопада 2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, встановлено учасникам процесу строки на подачу до суду заяв по суті справи. 22.04.2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті в режимі відеоконференції. Представник позивачки, адвокат Трегуб Ю.Є. надала до канцелярії суду заяву згідно якої просила розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала. До суду з Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4», в якій [PERSON] утримується, надійшло її письмове пояснення від 07.04.2021 року, в якому вона зазначила, що позов про позбавлення її батьківських прав не визнає, так як знаходиться у місцях позбавлення волі і від своїх дітей ніколи не відмовиться. Ухвалою суду від 22.04.2021 року по справі було призначено судовий розгляд в режимі відеоконференції з Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області та ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» на 06.07.2021 року, але відповідачка відмовилася приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Представник третьої особи Дніпровської районної державної адміністрації за довіреністю Дацик В.Д. до канцелярії суду надав заяву згідно якої позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу без його участі, надали суду висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв суду не надали. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на що, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачка [PERSON] є донькою [PERSON] . [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої серії [NUMBER] актовий запис про народження № 1251 від 21.10.2016 року. Відповідно до довідки голови вуличного комітету №7 Олійник В.Н. виданої 17 серпня 2020 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , однак з 2007 року за даною адресою не мешкає, що підтверджують і сусіди. Згідно акту КЗ «ДДМКЛ №2» ДОР від 04.11.2016 року № 05/вих./1713 вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] знаходилась в інфекційному відділенні КЗ «ДДМКЛ №2»ДОР з 31.10.2016 року по 04.11.2016 року. Дитина із соціально - неблагополучної сім`ї. Госпіталізована з актами органу внутрішніх справ про знайдену дитину від 31.10.2016 року. Знайдена у КЗ «Дніпропетровському міському соціальному центрі матері і дитини». За час перебування дівчинки у лікарні щоденно її відвідували: бабусі, біологічний батько, тітка, дідусь. З листа наданого Адміністрацією КЗ «Дніпропетровська МДКЛ №1» ДОР» від 07.11.2016 року №856 вбачається, що 04.11.2016 року о 15.30 год. до лікарні було доставлено малолітню [PERSON] , з КЗ «ДДМКЛ №2» ДОР». Мати дівчинки [PERSON] страждає наркозалежністю та залишила дитину без нагляду на бабусю, яка повернула дитину до соціального центру. За час перебування дитини у КЗ «ДДМКЛ №2» ДОР» її щоденно відвідували бабусі, біологічний батько, тітка і дідусь. Із характеристики наданої Підгородненською міською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області на гр. [PERSON] , 1989 р.н., від 25.11.2016 року № 2636 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , після закінчення 11 класів ніде не навчалась, не працює, в шлюбі не перебуває. Від двох позашлюбних стосунків має двох дітей: син - [PERSON] , 2008 року народження та донька - [PERSON] , 2016 року народження. Старша дитина проживає з батьками [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , які дбають про онука та повністю його забезпечують. Молодша донька перебуває в КЗЦСП «Добре вдома». Мати дітей повністю самоусунулась від їх виховання, не провідує, не цікавиться їх життям та здоров`ям, ніякої матеріальної підтримки не надає. [PERSON] з батьками також стосунки не підтримує, не відповідає на їх дзвінки, своє місце проживання не повідомляє, схильна до бродяжництва та зловживає алкоголем. Була засуджена за збут наркотиків, отримала умовний строк. Також в матеріалах справи є психологічний портрет та характеристики оцінки батьківської компетентності [PERSON] , виданий КЗ «Центром соціальної підтримки дітей та сімей «Добре вдома» Дніпропетровської районної ради Дніпропетровської області від 30.11.2017 року, з якого вбачається, що за період перебування дитини у КЗ «Добре вдома» мати дитини не виявляла бажання приймати участь у задоволенні потреб доньки, не приділяє уваги важливості спілкування дитини з матір`ю. На засіданні мультидисциплінарної команди КЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Добре вдома» [PERSON] було запропоновано орендувати житло, або розміститися у відділенні матері та дитини в КЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Добре вдома», з метою об`єднання дитини з матір`ю, підвищення батьківського потенціалу, запобіганню осиротілості дитини, забезпечення доньки необхідними умовами для повноцінного розвитку та зростання. [PERSON] відмовилась від влаштування до відділення матері та дитини, пообіцявши виконати вищезазначені умови, але так і не підтвердила документально їх виконання. У зв`язку з вищезазначеним, мультидисциплінарною командою, було зроблено висновки щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її доньки. В матеріалах справи наявний Акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №276 від 16 липня 2020 року згідно з яким за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] її малолітній онук [PERSON] , син відповідачки та [PERSON] , без реєстрації, який є чоловіком позивачки. Донька [PERSON] , яка зареєстрована за вказаною адресою, але не проживає з 2007 року. В даному домоволодінні є всі необхідні умови для проживання та навчання хлопчика. Відповідно до листа від 17 липня 2020 року №100/ЄО-11730, складеного Головним управлінням Національної поліції Дніпровського відділу поліції в Дніпропетровській області Дніпровське районне відділення поліції, [PERSON] , 1989 року народження неодноразово потрапляла в поле зору працівників поліції Дніпропетровської області. Таким чином [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності Чечелівським ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області згідно з ч.1 ст.184 КУпАП від 10 серпня 2019 року, а саме за невиконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов проживання, навчання та виховання дітей. Також остання була раніше судима Дніпровським ВП ГУНП в Дніпропетровській області за ч.1 ст.263 ККУ від 19 лютого 2019 року, а саме за незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами. Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування 12 березня 2021 року надав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , з метою захисту прав та інтересів малолітньої. З матеріалів справи вбачається, що 10 лютого 2021 року відповідачку по справі [PERSON] було затримано та доставлено до СІЗО міста Дніпра для подальшого відбування покарання за вироком Кіровського районного суду за ч.1 ст.263 КК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки матері, свідомого нехтування нею своїх обов`язків. Під час розгляду справи були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які також своїми показами підтвердили ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини по відношенню до своєї малолітньої доньки [PERSON] , 2016 року народження. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, що узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 420/1753/18 (провадження № 61-22933св19) від 14 травня 2020 року. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Згідно з ч.1 ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України). У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Європейська конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Європейської конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»). При цьому, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язання виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. А відповідно до розпоряджень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків (пункт 18 Постанови). Виходячи з конкретних обставин справи втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод малолітньої дитини [PERSON] , 2016 року народження, підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Європейської конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети» такого втручання. В судовому засіданні знайшло підтвердження, що відповідач від народження дитини зовсім не займалася вихованням, малолітньої дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, необхідними умовами проживання, що негативно впливає на фізичний розвиток, здоров`я дитини, вона фактично усунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання, піклування дитини відповідачем, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, суд, з`ясувавши всі обставини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved