Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона є власником 1/2 частини будинку /кв.2/ № 21 по вулиці Травневій в місті Білій Церкві Київської області на підставі договору дарування від 19.08.2006 року, з 31.03.2007 року на реєстраційному обліку за вказаною адресою перебуває відповідач її бувший чоловік, шлюб між ними розірвано за рішенням суду від 03.04.2013 року, з того часу відповідач забрав свої речі і у будинку не проживає, обовязки по утриманню будинку та оплаті комунальних послуг не виконує, будь-яких домовленостей між нею та відповідачем щодо збереження за ним права користування житловим приміщенням не існує, факт реєстрації відповідача за вказаною адресою створює для позивача ряд незручностей. Позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою № 2 в будинку № 21 по вулиці Травневій в місті Білій Церкві Київської області. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач до суду не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином згідно вимог ЦПК України за адресою реєстрації його місця проживання, причини неявки відповідача суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи. Заслухавши пояснення позивача, покази свідка, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під № 21 по вулиці Травневій в місті Білій Церкві Київської області на підставі договору дарування житлового будинку від 19.08.2006 року, який посвідчено державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 4-4275, що стверджується копією цього договору. Згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Білоцерківського МБТІ від 10.11.2006 року № 12470741, за позивачем зареєстровано право власності на 1/2 частину житлового будинку під № 21 по вулиці Травневій в місті Білій Церкві Київської області, номер запису 9752 в книзі 84. З копії технічного паспорта МБТІ на даний житловий будинок слідує, що між співвласниками будинку встановлено порядок користування приміщеннями будинку, виділено квартири № 1 та № 2. В судовому засіданні також встановлено, що в квартирі № 2 цього будинку зареєстровані позивач, її неповнолітній син [PERSON] [INFO] та відповідач [PERSON] Наведене стверджується довідкою управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області № 3265 від 02.06.2017 року. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.09.2006 року, який було розірвано за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.04.2013 року по справі № 357/4146/13-ц, що стверджується копією свідоцтва про шлюб, на якому є штамп відділу РАЦС про розірвання шлюбу. З пояснень позивача слідує, що відповідач з 2007 року був зареєстрований у належній їй частині будинку на правах члена сімї, але з 2013 року у цьому будинку не проживає, участі в оплаті за комунальні послуги не приймає, реєстрація відповідача у вказаному вище житловому приміщенні створює для позивача перешкоди щодо розпорядження та користування належним їй житлом, вона не має можливості оформити житлову субсидію. Той факт, що відповідач зареєстрований, але не проживає у [INFO] з 2013 року, підтвердила в суді свідок [PERSON] сусідка та далека родичка позивачки. Цей факт також підтверджується актом обстеження від 08.06.2017 року, який підписано сусідами позивачки, засвідчено в.о. начальника КП Білоцерківської міської ради ЖЕК № 6. За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: в т.ч. судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Таким чином, як убачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з цим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою. Саме така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 січня 2012 року при розгляді за винятковими обставинами цивільної справи № 6-57цс11. За ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, за згодою власника житла відповідач був зареєстрований у [INFO] на правах члена сімї власника житла, відповідач тривалий час більше року не проживає за вказаною адресою, не користується житлом, але залишається зареєстрованим по даний час за цією адресою, добровільно з реєстрації не знявся, його реєстрація створює перешкоди для позивача у користуванні та розпорядженні цим майном, а тому суд вважає за можливе визнати відповідача таким, що втратив право на користування даним житловим приміщенням, оскільки доказів того, що між сторонами були якісь домовленості щодо збереження за відповідачем права на користування житлом, суду не надано. А тому згідно положень вищенаведених правових норм відповідач втратив право на користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене та

Outcome: approved