Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 16.08.2003 року вона із відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб, який розірваний 28.02.2011 року. У шлюбі [INFO] у них народилася дитина - [PERSON]. З червня 2010 року фактично шлюбні відносини між подружжям були припинені, з того ж часу відповідач не спілкується з сином, не приймає участі у його вихованні. Рішення суду від 28.02.2011 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина, але відповідач аліменти не платить, заборгованість станом на 15.09.2015 року становить 41743,83 грн. Іншої матеріальної допомоги відповідач не надає. Позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO]. Представник позивача, що діє на підставі договору, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, був повідомлений про розгляд справи, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Представник третьої особи, що діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі ст.224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] і [PERSON] (а.с.5). Згідно із висновком департаменту труда та соціальної політики управління служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 29.03.2016 року №190 доцільно позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки фактичне місце проживання батька дитини не відоме, за інформацією гімназії, у продовж терміну навчання [PERSON], а також із поліклініки, сином опікується лише матір, наявна заборгованість по аліментам у розмірі 41743,83 грн., дитина вказала, що родинних почуттів до батька не відчуває (а.с.488-89). Зазначені у висновку факти підтверджуються наданими суду доказами: розрахунком заборгованості [PERSON] по аліментам, листами з поліклініки, школи у яких вказано, що станом здоров'я дитини [PERSON] та його вихованням займається матір (а.с.7, 84-86). Положеннями статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Стаття 150 Сімейного кодексу України вказує обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Оцінюючи поведінку відповідача [PERSON] щодо ухилення ним від обов'язків по вихованню дитини, суд враховує, що відповідач тривалий час не спілкується із своїм сином, не сплачує аліменти, фактичне місце його знаходження невідоме. На підставі наведеного, суд вважає, що доведені факти неналежного піклування відповідача [PERSON] про свою малолітню дитину [PERSON], а тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved