Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про скасування арешту з майна, в якому просить скасувати арешт з квартири [ADDRESS] , що накладений згідно постанови від 02.03.2009 року старшого слідчого в ОВС СВ по розслідуванню ОВС та злочинів вчинених організованими групами і злочинними організаціями [PERSON] у кримінальній справі №Я-080673, яка розслідувалася СУ ГУМВС України в Чернівецькій області відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за ч. 5 ст. 191 КК України. Вказує, що вона є співвласником вказаної квартири та спадкоємцем за чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] . Зазначає, що під час оформлення документів для отримання спадщини з`ясувалося, що свідоцтво про право на спадщину не може бути видане, оскільки на квартиру накладено арешт. Постановою слідчого від 22.12.2009 року кримінальна справа №Я-080673 закрита за недоведеністю участі обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, однак питання що скасування арешту не було вирішено. Посилається на те, що квартира належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 11.11.1996 року, а наявність арешту створює перешкоди позивачу як власнику у його повноцінному користуванні та реалізації права власності як то передбачено чинним законодавством та Конституцією України, що й стало причиною для звернення до суду з дійсним позовом. До судового засідання представник позивача та позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ГУНП в Львівській області в судове засідання не з`явився. повідомлявся про час, дату, місце судового розгляду належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що згідно постанови від 02.03.2009 року старшого слідчого в ОВС СВ по розслідуванню ОВС та злочинів вчинених організованими групами і злочинними організаціями [PERSON] у кримінальній справі №Я-080673, яка розслідувалася СУ ГУМВС України в Чернівецькій області відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за ч. 5 ст. 191 КК України накладено арешт на квартиру [ADDRESS] /а.с. 8/. Встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником вказаної квартири та спадкоємцем за чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] та приватним нотаріусом Давидчак С.В. відмовлено щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після його смерті на 1/4 частку вказаної квартири /а.с. 12/. Постановою слідчого від 22.12.2009 року кримінальна справа №Я-080673 закрита за недоведеністю участі обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, однак питання що скасування арешту не було вирішено. Судом встановлено, що квартира належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 11.11.1996 року /а.с. 6/ Згідно вимог ст. ст. 317, 321 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений свого права, чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою №5 від З червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" надав судам низку роз`яснень стосовно застосування законодавства при розгляді позовів про зняття арешту з майна. Право власності - це закріплена за власником можливість, у межах що допускають законом, володіти, користуватися й розпоряджатися майном за своїм розсудом й у своєму інтересі (ст. 41 Конституції України). Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Захист права власності - це реакція на правопорушення вчинена самим власником або уповноваженим на це державним органом, що привела до реституції, тобто, відновлення попереднього юридичного і фактичного стану речі. Як зазначено у частині 1 статті 15 ЦК, особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Такими є передумови захисту і права власності. Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР(далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно розбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ст. 386 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України, захист права необхідно вчинити шляхом припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто звільнити майно з-під арешту. Право на самозахист свого права проголошено у статті 55 Конституції України. Як зазначено у частині 2 статті 19 ЦК, способи самозахисту мають відповідати змісту порушеного права, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Наявність зазначеного арешту порушує права позивача як співвласника, у зв`язку з чим вона потребує захисту свого права шляхом зняття арешту з квартири [ADDRESS] , що накладений згідно постанови від 02.03.2009 року старшого слідчого в ОВС СВ по розслідуванню ОВС та злочинів вчинених організованими групами і злочинними організаціями [PERSON] у кримінальній справі №Я-080673, яка розслідувалася СУ ГУМВС України в Чернівецькій області Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем позовні вимоги доведені та обґрунтовані належним чином, в зв`язку з чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved