Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду 20 жовтня 2014 року з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони з 26 січня 2001 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис № 19. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON]. [INFO], яка мешкає з матір»ю та буде мешкати з нею і після розірвання шлюбу. На даний час сторони сумісно не проживають, відповідач повідомив позивача, що у нього є інша жінка. А тому позивач вимушена звернутися до суду, оскільки подальше збереження сім»ї неможливе та суперечить її інтересам. У судове засідання від позивача подано заяву про розгляд спрапви за її відсутності та про підтримання позову в повному обсязі. Позивач також зазначила, що дає згоду на ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з"явився і про причини своєї неявки суду не повідомив, тоді як про день, час та місце слухання справи, судом провідомлявся своєчасно та належним чином. Не подано ним і заяв про розгляд справи за йорго відсутності чи про заперечення на позовну заяву, право на подання якого, судом йому було роз"яснено в ухвалі суду про відкриття провадження по справі. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенню ст.224 ЦПК УКраїни. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 26 січня 2001 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис № 19, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.№ 4). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачем (а.с.№10). Судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом було з»ясовано, що між сторонами не має спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини, якщо шлюб буде розірвано. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, оскільки сторони не проживають однією сім»єю, подружніх стосунків не підтримують і не ведуть спільного господарства, із зазначення позивачем у позові, відповідач проживає з іншою жінкою. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. З огляду на матеріали справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved