Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом посилаючись на те що, він є власником двокімнатної квартири [ADDRESS]. Дана квартира належала [PERSON], яка знята з реєстраційного обліку, але під час оформлення договору з ЖКП-1 зясувалося, що в помешканні значиться зареєстрованою [PERSON], яка на момент проведення публічних торгів не проживала у квартирі, там відсутні її речі, житло було вільне. Позивач отримав ключі від квартири після повної сплати коштів на рахунок виконавчої служби. Реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися своєю нерухомістю та скористатися правом на оформлення субсидії, тому він змушений звернутися з даним позовом до суду. [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов просив задовольнити, оскільки визнання відповідачки такою, що втратила право користування належним йому житлом необхідно для оформлення субсидії. Відповідачка про час та місце проведення судового засідання була повідомлена у відповідності до ст. 74 ЦПК України належним чином за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законодавством порядку, але поштова кореспонденція повернулася з відмітками "адресат за зазначеною адресою не проживає". До суду вона не зявилась, заяви про перенесення слухання справи чи можливих заперечень проти позову не надала. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, заперечень по суті позову не надали та у вирішенні справи покладалися на розсуд суду. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Враховуючи викладене вище, з письмової згоди позивача, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З'ясувавши позицію позивача та перевіривши матеріали справи, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого державним нотаріусом Купянської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] 26 березня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі № 2-618, на праві приватної власності в цілому належить 2-х кімнатна квартира [ADDRESS] ( а.с.4,6,7,10-13). Згідно довідок Житлово-комунального підприємства № 1 за № 2875 від 23.08.2016 року і за № 4677 від 06.12.2016 року крім позивача у зазначеній вище квартирі з 18.05.1981 року значиться зареєстрованою але не проживає відповідач [PERSON], [INFO], яка не є його родичкою ( а.с.9,30). Факт не проживання відповідачки [PERSON] понад три роки за місцем її реєстрації у квартирі позивача, підтверджується двома комісійними актами б/н, складеними мешканцями будинку спільно з паспортистом і інженером ЖКП-1, а також затвердженими начальником ЖКП-1 [PERSON] 23.08.2016 року та 29.11.2016 року (а.с.8,29). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За правилами статей 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України гласить, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, в викладених вище обставин і норм закону випливає, що підстави, на грунті яких позивач набув своє право власності на нерухоме майно, є незмінними, законними та діючими дотепер. Згідно ч.1, ч.2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Крім того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, з цього слідує, що в разі тривалого не проживання особи за місцем реєстрації, що становить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, власник цього майна має право заявити вимоги, зокрема, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Надані суду докази свідчать, що відповідач добровільно виїхала з квартири, на протязі тривалого часу нею не користуються, про що свідчать два акти, але з реєстраційного обліку не знімається, а також участі в утриманні житла не приймає та відсутні підстави для збереження за нею помешкання. У звязку з чим, суд вважає, що права позивача підлягають захисту, оскільки він, як власник нерухомого майна, згідно вимог статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, має право вільно користуватись і розпоряджатись власністю, однак реєстрація місця проживання відповідача у належній йому квартирі перешкоджає цьому, що призводить до порушення його прав як власника нерухомого майна. На підставі цього, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених [PERSON] вимог та можливість задоволення його позову. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved