Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений через періодичне видання газети «Вісті Придніпров'я», оскільки місце мешкання його не відоме. На підставі ч.9 ст.74 ЦПК України після опублікування оголошення в пресі відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON]( раніше [PERSON]) є наймачем житлового приміщення за адресою : [ADDRESS]. ( а.с.5). Вищевказана квартира не приватизована. Окрім неї в квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] З [PERSON] позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 31.03.2005 року Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ( а.с.7). З 2005 року відповідач [PERSON] не мешкає у вищевказаній квартирі ( а.с.9). Факт реєстрації відповідача в квартирі тягне за собою нарахування комунальних послуг, які ним жодного разу не сплачувались з 2005 року. Всі ці обставини перешкоджають позивачці [PERSON] в користуванні та розпорядженні квартирою на свій розсуд. Вирішуючи даний спір, суд керується ст.ст. 71, 72 ЖК України, згідно яким особа може бути визнана такою, що втратила право на житлове приміщення в судовому порядку у разі її відсутності понад шість місяці без поважної причини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 від 12.04.1985г. (із змінами від 10.03.1989г., 25.12.1992г.) «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або членів його сім'ї, що втратили право на житлове приміщення (ст.71 ЖК України), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлених термінів. У разі їх поважності, зокрема, неприязних взаємостосунків з іншими членами сім'ї і т.д., суд може продовжити пропущений термін. Виходячи з положень ст. 71 ЖК України та роз'яснень, що містяться в пп. 10 і 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України", право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім ї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. В разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) цей строк може бути продовжений судом. Вивчивши матеріали справи і надані суду докази, суд вважає, що відповідач [PERSON] відсутній за місцем своєї реєстрації з 2005 року, враховуючи наведене, позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими і законними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права»(право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше). Із вказаної норми випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 107,116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). А тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: approved