Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивач звернувся із позовною заявою до суду, в якій просить суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на його користь в якості відшкодування матеріальної шкоди заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі - 37 354 грн. 67 коп. В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що 09 березня 2020 р. приблизно о 13.55 відповідач [PERSON] керуючи автомобілем ГАЗ 24 без водійського посвідчення власником якого є [PERSON] скоїв зіткнення з автомобілем Skoda Rapid д.н. [NUMBER] ., який належить йому під керування його дружини [PERSON] . Відповідач є колишнім зятем позивача, дорожньо - транспортну пригоду відповідач скоїв навмисно. Відповідно до постанови Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 травня 2020 р. відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушень передбачених ст. 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення і призначені адміністративні стягнення. Згідно звіту вартість матеріального збитку завданого власнику Skoda Rapid д.н. [NUMBER] складає 37 354, 67 грн. 25 червня 2020 р. відповідачу було направлена пропозиція щодо добровільного відшкодування матеріальної шкоди, але відповіді так не було отримано. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, причина неявки до суду не повідомили. Відзив на позов суду не надавали. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Ухвалою суду 01 вересня 2020 року відкрито провадження по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про задоволення вимог з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 травня 2020 р. відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушень передбачених ст. 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення і призначені адміністративні стягнення, а саме: 09 березня 2020 р. приблизно о 13.55 відповідач [PERSON] керуючи автомобілем ГАЗ 24 без водійського посвідчення власником якого є [PERSON] скоїв зіткнення з автомобілем Skoda Rapid д.н. [NUMBER] ., який належить йому під керування його дружини [PERSON] (а.с.9). Власником автомобіля Skoda Rapid д.н. [NUMBER] є позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом реєстрації транспортного засобу (а.с.6), керувала автомобілем під час здійснення дорожньо-транспортної пригоди дружина позивача [PERSON] (а.с.8). Ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Згідно із ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку У відповідності до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконанням робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно звіту наданого оцінювачем [PERSON] про визначення вартості відновлювального ремонту без урахування та з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу КТЗ, визначено, що автомобілю Skoda Rapid д.н. [NUMBER] розмір відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становитиме - 37 354,67 грн. (а.с.10-18). Таким чином враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати пов`язані зі сплатою судового збору підлягають стягненню з відповідачів на користь держави у розмірі 908 грн., позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи. На підставі викладеного та

Outcome: approved