Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 08 жовтня 1992 року є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У вказаному житлі зареєстровані відповідачі [PERSON] (дочка позивача) та [PERSON] (онука позивача). На даний час відповідачі проживають за іншими адресами, місце знаходження яких позивачу невідоме, але з реєстрації за вказаною адресою не зняті. Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] з 2002 року, а відповідач [PERSON] з 2012 року без поважних причин не проживають в квартирі, що йому належить, позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати відділ державної реєстрації виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (у зв'язку з відсутністю відповідача за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання судовий виклик отримано позивачем [PERSON], тому відповідач відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, про час слухання справи повідомлялася рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (у зв'язку з відсутністю відповідача за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання судовий виклик отримано позивачем [PERSON], тому відповідач відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідачі не з'явилися в судове засідання та не подали відзиву, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, показання свідка [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що відповідач [PERSON] з 2002 року, а відповідач [PERSON] з 2012 року не проживають в квартирі позивача та виїхали до іншого місця проживання, дослідивши наявні у справі матеріали (світлокопію договору купівлі-продажу від 08.10.1992 року; довідку про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11.06.2018 року № 2936; акт депутат № 1350 від 15.05.2018 року про встановлення факту непроживання відповідачів в квартирі позивача, повідомлення відділу державної реєстрації виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 03.07.2018 року №№ 3295 та 3296), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] Відповідач [PERSON] з 10.09.1992 року зареєстрована у вказаному житлі, але з 2002 року у вказаному житлі не проживає, а відповідач [PERSON] з 28.08.1995 року зареєстрована у вказаній квартирі, але з 2012 року у вказаному житлі не проживає. При цьому з реєстрації за даною адресою відповідачі не знялися. Вказані обставини обмежують право позивача володіти, користуватись та розпоряджатись належною йому нерухомістю. Між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідача житловим будинком позивача, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачем та відповідачем договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі) та такі факти позивачем заперечуються і відсутні будь-які дані про досягнення між сторонами домовленостей по всім істотним умовам договору найму житла (предмет, строк, плата). Згідно з ч. 1 ст. 311 та ст. 391 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК України. Згідно з вимогами ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі зареєстровані в [ADDRESS] та з моменту їх реєстрації у вказаному житлі вони набули право користування ним. Але відповідач [PERSON] з 2002 року та відповідач [PERSON] з 2012 року не реалізовують своє право користування вказаним житлом і на даний час фактично проживають за іншою адресою, та будь-яких правочинів стосовно володіння та користування будинком позивача відповідачі не укладали, тому реєстрація відповідачів у квартирі позивача неправомірно обмежує його правомочності по користуванню та розпорядженню належним йому майном. У зв'язку з наведеним відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням,у зв'язку з чим, саме вказане рішення є підставою для звернення до уповноваженого органу виконавчої влади для зняття відповідачів з реєстрації в квартирі позивача. Внаслідок задоволення позову з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved