Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він являється спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В склад спадщини після смерті [PERSON] входить земельна ділянка, загальною площею 3.51 га, з яких: ділянка 1 - площею 3,1613 га., кадастровий №: 4823981600:03:000:0497, ділянка 2 - площею 0,2946 га., кадастровий номер: 4823981600:03:000:1847, ділянка 3 - площею 0,0922 га., кадастровий номер: 4823981600:03:000:1845, ділянка 4 - площею 0,0128 га., кадастровий номер: 4823981600:03:000:1846, розташовані в межах території Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку вона успадкувала після смерті чоловіка - [PERSON] , померлого [INFO] , що належала йому на підставі Державного акту на право власності на землю серії [NUMBER] , виданого Кривоозерською районною державною адміністрацією Миколаївської області 30 жовтня 2004 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010401700987. Посилаючись, на те що органах нотаріату йому відмовлено у оформленні спадкових прав через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа, позивач просить задовольнити позовні вимоги. На підготовче засідання сторони не з`явилися. Позивач надіслав до суду письмову заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі, позов підтримав в повному обсязі. Від відповідача до суду надійшло клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності, позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 08 лютого 2019 року. Відповідно до даних державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого Кривоозерською райдержадміністрацією Миколаївської області 30 жовтня 2004 року; витягів з Державного земельного кадастру №НВ-4808639702020 від 29 січня 2020 року, №НВ-4808640462020 від 29 січня 2020 року, №НВ-4808638422020 від 29 січня 2020 року, №НВ-4808640672020 від 29 січня 2020 року, [PERSON] належали земельні ділянки площею 3,1613 га., кадастровий №: 4823981600:03:000:0497, площею 0,2946 га., кадастровий номер: 4823981600:03:000:1847, площею 0,0922 га., кадастровий номер: 4823981600:03:000:1845, площею 0,0128 га., кадастровий номер: 4823981600:03:000:1846, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області. Згідно довідок Кривоозерської державної нотаріальної контори №233/01-16 від 15 квітня 2020 року, №253/01-16 від 15 лютого 2019 року спадкова справа на майно померлого [PERSON] не заводилась, спадщину у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла його дружина [PERSON] , що підтверджується довідкою Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області №566 від 12 лютого 2019 року. Згідно даних копії спадкової справи №130/2018, заведеної Кривоозерською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] сторони прийняли спадщину після смерті матері, в порядку визначеному ст.ст.1268, 1269 ЦК України. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В оформленні спадкових прав на земельну ділянку у нотаріальному порядку позивачу відмовлено, так як відсутній оригінал правовстановлюючого документа на майно. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Відповідно до положень ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно з положеннями ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. У відповідності до нормативних положень статей 1216, 1218, 1222, 1268 Цивільного кодексу України право власності спадкодавця на нерухоме майно переходить до його спадкоємців, яким є позивач. Згідно положень ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, держава, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем за законом, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини, в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких він є. Враховуючи досліджені обставини справи, з урахуванням норм європейського законодавства, суд приходить до висновку у необхідності задоволення позову в повному обсязі, оскільки таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved