Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з останнього суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 47 804, 14 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 12.09.2013 р. за участю автомобіля «ГАЗ», державний номерний знак [NUMBER], яким керував відповідач по справі, та автомобіля «Опель», державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], сталася дорожньо-транспортна пригода. Згідно постанови Чугуївського міського суду Харківської області № 636/4744/13-п від 11 листопада 2013 р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП в наслідок порушення правил дорожнього руху, та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. На підставі Страхового Акту ПрАТ «Страховим товариством «Іллічівське» [PERSON] будо виплачено страхове відшкодування в сумі 47 804, 14 грн., яке підлягає стягненню в регресному порядку з винної особи. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши суду заяву в якій зазначав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що регресний позов страхової компанії до страхувальника може бути пред'явлено, зокрема у випадку передбаченому ст. 38.1.1. (п.п. «г») Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. В своїх запереченнях представник відповідача наполягає на тому, що транспортний засіб [PERSON] знаходився у справному стані, а причиною ДТП стала раптова несправність задньої кривої полувісі, що є наслідком раптового зриву її крепежу, а не нехтуванням раніш виявленої несправності, а оскільки дана раптова несправність не визначена в переліку невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху України, передбачених п. 31, вона не може бути визнана як його порушення. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що обставини, на які позивач посилається як на підтвердження своїх позовних вимог, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, та не спростовані представником відповідача. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На момент ДТП між відповідачем та позивачем був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами, що підтверджується договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05.04.2013 р. № АС/0265390 (а.с. 12). 12 вересня 2013 р. о 20:00 год. на дорозі Р-44 Суми-Путивль-Глухів 39 км. 510 м. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Опель», державний номерний знак, [NUMBER], яким керував [PERSON] та автомобіля «ГАЗ», державний номерний знак, [NUMBER], яким керував [PERSON] В наслідок ДТП автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ДАІ (а.с. 17) та Стаховим актом № ЦО-41559-АС-0000265390-265390 від 19.12.2013 р. (а.с.32). Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 11.11.2013 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у вчиненні ДТП внаслідок порушення вимог п. 12.1, 31.4.7 Правил дорожнього руху України. (а.с.7). Вказана постанова не була оскаржена [PERSON], та набрала законної сили 21.11.2013 р. 08.11.2013 р. [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» з заявою про настання страхового випадку. (а.с. 9). 16.09.2013 р. ФОП [PERSON] було проведено огляд автомобілю «Опель», державний номерний знак, [NUMBER], який належить [PERSON], що підтверджується відповідним актом (а.с.28), та 20.09.2013 р. надано звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику вищевказаного транспортного засобу в наслідок пошкодження (а.с.23). Згідно розрахунку суми страхового відшкодування розмір збитків, що підлягає відшкодуванню складає 47 804, 14 грн. (а.с. 33). На підставі страхового акта № ЦО-41559-АС-0000265390-265390 від 19.12.2013 р. та заяви [PERSON], позивачем останньому було виплачено страхове відшкодування в розмірі 47 804, 14 грн. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.п. «г» ст. 38.1.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. На підтвердження своїх заперечень представником відповідача надано протокол контролю технічного стану ДТЗ №21№000070/39 від 04.04.2013 р., відповідно до якого технічний стан автомобіля [PERSON]., на момент проходження огляду відповідав нормам ДСТУ -3649-2010 (а.с. 68). Надаючи оцінку даному доказу, суд зазначає, що огляд транспорного засобу проводився 04.04.2013 р., а ДТП за участю транспортного засобу [PERSON], відбулось 12.09.2013 р., тобто через 5 місяців після здійснення контролю технічного стану автомобілю. П.п. «а» п. 2.3. Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачає обов'язок водіїв, перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу. Таким чином, посилання представника відповідача на те, що транспортний засіб [PERSON] пройшов технічний контроль, а причиною ДТП стала раптова несправність задньої кривої полувісі, є необгрунтованим, оскільки обов'язком [PERSON] як водія, було не лише проходження технічного контролю транспортного засобу, а і перевірка технічного стану транспортного засобу безпосередньо перед кожним виїздом. Крім того, посилання представника відповідача на те, що раптова несправність транспортного засобу не визначена в переліку невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху України, передбачених п. 31, а тому вона не може бути визнана як його порушення, спростовується постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 11.11.2013 р., якою [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопроушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та яка безпосередньо містить посилання на порушення [PERSON] п. 31.4.7 Правил дорожнього руху. Дана постанова [PERSON] не оскаржувалась, та набрала законної сили 21.11.2013 р. Відповідно до ч.4 статті 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено дану постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Доводи представника відповідача не є належними доказами на спростування обставин, встановлених в постанові Чугуївського міського суду Харківської області від 11.11.13р., а тому не можуть бути враховані судом. Згідно статті 60 ЦПК України обов'язок подання доказів та доведення обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, покладається на сторони, суд сприяє сторонам в реалізації їх прав. Права та обов'язки особам, які беруть участь у справі, судом були роз'яснені, будь-яких клопотань, зокрема щодо призначення судових експертиз відповідачем та його представником не заявлялось. З огляду на вищевикладене, оцінивши за внутрішнім переконанням надані докази в їх сукупності, їх належність, достатність та взаємозв'язок, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» вимог. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Оскільки згідно платіжного доручення від 24.11.14р. позивачем було сплачено судовий збір у сумі 478,04грн., дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно вимог ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved