Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Свої вимоги мотивувала тим, що, перебувала у зареєстровану шлюбу з відповідачем з 12 липня 2013 року. Від шлюбу маємо малолітнього сина - [PERSON] [INFO]. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. За вказаним рішенням прізвище відповідача було змінене на дошлюбне «[PERSON]». Відповідно до свідоцтва про народження відповідач є батьком дитини. Після розірвання шлюбу дитина проживала разом з позивачем, весь цей час вона самостійно утримує та виховує її. Відповідач жодним чином не приймає участі в утриманні спільної дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала просила задовольнити вимоги позовної заяви в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Додатково пояснив, що не бере участі у вихованні та фінансовому забезпеченні спільної дитини. Представник третьої особи в органу опіки та піклування Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації в зал судового засідання не з»явився, але надав до суду заяву в якій просив слухати справу в його відсутність Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно свідоцтва про народження батьками малолітньої дитини - [PERSON] [INFO], зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.7). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.(а.с.6). Згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року, з відповідача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 800 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.08.2014 року. (а.с.8-9). Відповідно висновку органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав № 107/2265/40 від 20.04.2016 року, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO].(а.с. 29) Згідно акта обстеження житлово-побутових умов квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], в якій проживає позивач зі своїм сином [PERSON], [INFO], встановлено, що за місцем проведення обстеження створено гарні умови для проживання, навчання та повноцінного розвитку малолітньої дитини. (а.с. 30) Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно заяви [PERSON] від 23 лютого 2016 року, останній надав згоду на позбавлення його батьківських прав, у зв'язку з неможливістю виховувати та надавати матеріальне забезпечення малолітньому сину [PERSON] [INFO].(а.с. 10) Разом з тим, п. 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, передбачено у виняткових випадках при доведенні винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням їх характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначити при цьому конкретний заклад. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Встановлені обставини свідчать, що відповідач злісно ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню й матеріальному утриманню свої дітей, не забезпечує їх законних прав на нормальні умови життя. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи. Виходячи зі встановлених обставин, суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав прав [PERSON] [INFO] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO]. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню задоволенню повністю. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Outcome: approved