Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача - [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснила, що позивач є власником будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] У вказаному будинку зареєстрований його син [PERSON], який є відповідачем по даній справі. З серпня 2014 року відповідач не проживає за місцем реєстрації, а саме у житловому будинку, що належить позивачу, та місце його перебування невідоме. Реєстрація відповідача у вищезазначеному будинку перешкоджає позивачу у реалізації його права на користування та розпорядження належним йому майном та останній змушений нести додаткові фінансові витрати у зв'язку з оплатою комунальних послуг за відповідача. Тому представник позивача просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причини його неявки суду невідомі Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі частини 4 статті 223 та частини 1 статті 281 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлявся про день, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин і не повідомив причини неявки та не подав відзив. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Житловий будинок, з господарсько-побутовими будівлями, що розташований [ADDRESS] належить [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право власності від 20.09.2000 року. Згідно будинкової книги та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 03.08.2018 року, в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] з серпня 2014 року в даному господарстві не проживає. Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] понад чотири роки без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації, тому втратив право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]

Outcome: approved