Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №4/07/32-05/а від 10.08.2007 року в розмірі 2 265,85 дол. США та 3 724,00 грн. комісії за РО та неустойки, посилаючись на те, що відповідно до умов вказаного договору банк надав відповідачу кредитні кошти на купівлю автотранспортного засобу в розмірі 10 650 доларів США строком до 31.07.2012 року зі сплатою 10% річних. Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору за відповідачем наявна заборгованість в розмірі 2 265,85 дол. США та 3 724,00 грн., яку банк просить стягнути в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 41). Відповідач в судове засідання не з'явився, повторно, про причину неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.38-40, 49-51). З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов договору банківського обслуговування, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 10.08.2007 року між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]», назву якого в подальшому змінено на публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №4/07/32-05/а, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав грошові кошти на купівлю автотранспортного засобу в сумі 10 650 доларів США та зобовязався погасити кредит до 31.07.2012 року. Умовами п. 1.3 договору передбачено обов'язок позичальника сплатити 10% річних за користування кредитом. Щомісячна плата у вигляді комісії за ведення позичкового рахунку встановлена в розмірі 0,13 % від суми наданого кредиту та сплачується в національній валюті України відповідно до офіційного курсу встановленого НБУ на день оплати позичальником суми цієї комісії (п.2.3. Кредитного договору. Згідно договору відповідач зобов'язався щомісячно до дати, встановленої в Графіку, поповнювати свій поточний рахунок у валюті кредиту шляхом внесення коштів у сумах не менших сум чергового погашення відповідної частини кредиту та процентів, встановлених в Графіку (а.с. 4-9). 20.06.2008 року між сторонами було укладено додатковий договір до кредитного договору №4/07/32-05/а від 10.08.2007 року (а.с.10). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач належно їх не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №4/07/32-05/а від 10.08.2007 року (а.с.11, 12). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Пунктом 4.5. кредитного договору та додатковим договором визначено штрафні санкції: за неналежне виконання грошових зобовязань, якщо прострочення виконання таких зобовязань сталося більше ніж на 7 календарних днів, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20% від суми неналежно виконаного грошового зобовязання, розрахований від суми невиконаних зобовязань, а саме неповерненого кредиту, несплачених відсотків, плати за обслуговування кредиту, строк виконання яких настав і які не були виконані станом на восьмий календарний день прострочення такого виконання. Позивачем станом на 04.05.2015 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №4/07/32-05/а від 10.08.2007 року, відповідно до якого нараховано заборгованість відповідача за кредитом в загальній сумі 2 265,85 дол. США, в тому числі: 1 771,54 дол. США заборгованість за кредитом, 494,31 дол. США - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, та 3 724 грн. 00 коп., в тому числі: 1 574 грн. 63 коп. комісія за розрахункове обслуговування, 2 149 грн. 37 коп. плата за пропуск платежів (а.с.11, 12). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачем не представлено суду. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету КМУ від 19.02.1993 року №15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Як вбачається із матеріалів справи, представником позивача надано суду копії банківської ліцензії, дозволу та додатку до дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями, а тому, стягнення заборгованості по кредитному договору №4/07/32-05/а від 10.08.2007 року в іноземній валюті буде відповідати вимогам ст. 533 ЦК України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №188 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський [PERSON]", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року №63 Про початок процедури ліквідації ПАТ ВіЕйБі Банк та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ ВіЕйБі Банк та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ ВіЕйБі Банк провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] (а.с.22). Відповідно до п.22 ч.1 ст. 5 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 року із змінами, внесеними згідно із Законом № 590-VII від 19.09.2013 від сплати судового збору звільняються Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 541,98 гривень судового збору (згідно п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із змінами, внесеними згідно із Законом № 590-VII від 19.09.2013 розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру з 23.10.2013 року становить1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати). На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 530, 611, 612, 546 ч.1, 548 ч.1, 1050 ч.2, 1054 ч.2, 1166, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 ч.3 ЦПК України,

Outcome: approved