Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом. Посилався на те, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві власності, відповідно до довідки ПП «Житлосервіс» №965 від 23.06.2014 року у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, у зв'язку з чим кредитною спілкою було надіслано відповідачам лист з вимогою про звільнення з спірною квартири та зняття з реєстрації за вказаною адресою. Вказував на те, що відповідачі вказану вимогу проігнорували та не усунули кредитній спілці перешкод у користування власністю. На підставі викладеного, посилаючись на норми матеріального права, зокрема на вимоги ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України, ст.ст. 317,391 ЦК України, відповідно до останньої редакції позовної заяви, просив виселити [PERSON] та [PERSON], із квартири за адресою [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Представник позивача в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання та реєстрації, про причини своєї неявки суд не повідомили та не подали відповідної заяви про відкладення розгляду справи. Так, згідно положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідка АДБ при УДМС України в Чернівецькій області відповідачі зареєстрований за адресою - [ADDRESS] та саме за цією адресою судом неодноразово надсилались судові повістки та матеріали позовної заяви з додатками. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 12.09.2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №120-Л від 12.09.2006 року, укладеного між позивачем та [PERSON], іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку іпотеко держателю кредитній спілці «Буковинський Альянс» квартиру [ADDRESS] (а/с 29). Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18.01.2012 року задоволено позов КС «Буковинський Альянс» до [PERSON] та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №120-Л від 12.09.2006 року та звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] через процедуру реалізації майна з прилюдних торгів (а/с 32). Як вбачається зі змісту ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом, аналогічна норма міститься в ст. 109 ЖК України. Судом встановлено, що відповідно до довідки ПП «Житлосервіс» від 23.06.2014 року у квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстровані відповідачі (а/с 7). Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п. 43 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Судом встановлено, що позивачем не одноразово на адресу відповідачів надсилались письмові вимоги про звільнення житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку, проте відповідачі належним чином на вказані вимоги не відреагували (а/с 10,34,35). Крім того, судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та копії свідоцтва про право власності, спірна квартира на праві власності належить позивачу на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки (а/с 5,6). Так, відповідно до ст. 45 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 1 ст. 391 цього ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, вимоги позивача щодо виселення відповідачів із спірного житлового приміщення є обґрунтованими та підлягають до задоволення. У відповідності до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації місця проживання неповнолітніх, які не мають батьків, та осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки і піклування. Таким чином, підставою для зняття з реєстрації осіб являється рішення суду, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. Крім того відповідачі підлягають зняттю з реєстрації за вказаною вище адресою, оскільки реєстрація відповідачів у спірному житловому приміщенні порушує права позивача на здійснення правомочності щодо володіння, користування та розпорядження своєю власністю, а також у зв'язку з тим, що відповідачі підлягають виселенню з спірної квартири, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття з їх з реєстраційного обліку. У відповідно ст. до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підстав вище викладеного та

Outcome: approved