Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства м. Чугуєва про зняття арешту з усього майна, належного їй на праві приватної власності, що накладений постановою державного виконавця ВДВС Чугуївського МРУЮ Харківської області від 29.04.2014 та постановою державного виконавця ВДВС Чугуївського МРУЮ Харківської області від 18.05.2013. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що правові підстави для обмеження її майнових прав на користування та розпорядження належним їй на праві приватної власності майном, станом на момент звернення до суду - відсутні, оскільки заборгованість за судовим наказом, на підставі якого державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно [PERSON], погашено. Сторони в судове засідання не з'явились, подавши заяви з проханням провести розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON], згідно свідоцтва про право власності від 30.11.2001, володіє на праві приватної власності ? частиною квартири за адресою: [ADDRESS], а також, квартирою [ADDRESS] (а.с. 7). Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 29.04.2014 на частку квартири позивача [ADDRESS] накладено арешт (а.с. 8). Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 18.05.2013 на квартиру позивача [ADDRESS] також накладено арешт (а.с. 9). Зазначене обмеження права володіння і користування часткою квартири вчинялось на користь Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства м. Чугуєва, якому Чугуївським міським судом Харківської області видано судовий наказ від 13.03.2013 № 636/892/13-ц про стягнення заборгованості з позивача. При цьому, вказана заборгованість була погашена перед кредитором у повному обсязі, що підтверджується довідкою КДРЕП м. Чугуєва від 14.06.2018 № 528 (а.с. 10). Разом з цим, Міжрайонний ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву ГТУЮ у Харківській області, розглянувши заяву позивача про скасування запису про обтяження квартир, повідомив, що зняти арешт не представляється можливим, оскільки виконавче провадження, у якому його було накладено, знищено (а.с. 11-12). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Частина 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" вказує, що арешт може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи, що виконавче провадження знищене, воно має статус завершеного, при цьому, накладений арешт на майно позивача не скасовано. Разом з цим, існування арешту та заборони на відчуження майна порушує конституційні права власника майна. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи, наведене є доведеним факт того, що виконавче провадження, яким накладено арешт на нерухоме майно позивача, є завершеним, наслідком чого є відсутність правової підстави для примусових дій державного виконавця, які полягають в арешті майна та відповідному обмеженні майнових прав позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved