Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Жидачівського районного суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що 14.04.2007 року зареєструвала із ним шлюб у відділі РАЦСу Жидачівського РУЮ Львівської області, від якого у них народився [INFO] син [PERSON], який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Одруження із відповідачем виявилось невдалим, оскільки у них різні погляди на життя та виховання дитини. З 20.09.2015 року сторони спільно не проживають та не ведуть спільного господарства. За цей час ніхто із них не робив спроб, щоб відновити сімейні стосунки. За вказаних обставин, позивачка вважає, що їх шлюб носить формальний характер, так як вона втратила до відповідача почуття любові та поваги. У судовому засіданні позивачка [PERSON] перед наданням строку для примирення підтримала позовні вимоги із підстав, зазначених у позові. У судове засідання позивачка 04.05.2016 року не з"явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Вказала, що примирення за час, що надавався судом, між ними не досягнуто. Відповідач перебуває у Польщі на заробітках, де в даний час і проживає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб [NUMBER], яке видано 14.04.2007 року відділом РАЦСу Жидачівського РУЮ Львівської області, вбачається, що цього дня зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Свідоцтвом про народження [NUMBER], яке видано 31.05.2007 року відділом РАЦСу Жидачівського РУЮ Львівської області стверджено, що у сторін у справі народився [INFO] син [PERSON]. Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, із вересня 2015 року не проживають спільно, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги та втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved