Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач звернулась до Орджонікідзевського міського суду із даним позовом та просить суд усунути перешкоди у здійсненні права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а саме житловим будинком [ADDRESS] , які чинять її [PERSON] та [PERSON] , шляхом визнання їх таким, що втратили право користування її будинком. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним, що 27.11.2019 року позивач на підставі договору купівлі-продажу купила у [PERSON] житловий будинок зі спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Продавець [PERSON] забрала з будинку всі свої речі, передала позивачу ключі від будинку, та обіцяла знятись з реєстрації сама і зняти з реєстрації своїх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які мають своє житло у зв`язку з чим тривалий час не проживали в її будинку і своїх речей не зберігали. В подальшому [PERSON] виконала свою обіцянку і знялась з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , а відповідачі до теперішнього часу зареєстровані в будинку, який належить позивачу. У зв`язку з чим позивач була змушена звернутись до суду із даним позовом. Позивач в судове засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду були повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили. Клопотання та заяв не надали. У судове засідання з`явилась свідок [PERSON] та пояснила, що позивача вона знає, оскільки позивач придбала будинок її сестри. Відповідачі є її племінниками. Вони колись проживали у будинку по [ADDRESS] , але коли її сестра [PERSON] продала у 2019 році будок у [ADDRESS] , то фактично відповідачі на той час вже не проживали у будинку, оскільки поїхали кудись на заробітки, вони обидва одружені та мають сім`ї. Щоб племінники сплачували за комунальні послуги позивачу або кому-небудь іншому вона не чула. У судове засідання з`явилась свідок [PERSON] та пояснила, що з позивачем вона познайомилась, коли позивач придбала за довіреністю у неї будинок [PERSON] .. Відповідачів [PERSON] та [PERSON] вона теж знає, вони ходили разом до однієї церкви. Вона знає, що відповідачі вже більше як два роки поїхали кудись на заробітки. Хлопців вона знає років десять, [PERSON] жив окремо, з дружиною і дітьми, а [PERSON] після армії пожив кілька місяців та виїхав з будинку по [ADDRESS] . На момент продажу будинку хлопці вже не проживали. [PERSON] проживала, але поїхала на заробітки, залишивши довіреність на її ім`я. Хлопці за комунальні послуги позивачу не сплачували. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 27.11.2020 року [PERSON] , що діяла по довіреності від імені [PERSON] передала у власність (продала), а [PERSON] прийняла у власність 5/9 часток житлового будинку глинобитного, обкладеного цеглою, розміром житлової площі всього будинку 42,0 кв.м, загальної площі всього будинку 81,1 кв.м. (а.с.7-8). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 27.11.2019 приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Бойко Л.П. на підставі договору купівлі-продажу було зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на 5/9 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої [PERSON] вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані усього чотири особи, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Згідно Акту проживання наданий квартальною [PERSON] від 22.09.2020 року, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] не проживають (а.с.11). Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 ст. 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. У випадку припинення права власності особи на житлове приміщення, припиняється і право користування (проживання) у цьому приміщенні членів його сім`ї. З припиненням права власності особи на житлове приміщення втрачається й право користування цим жилим приміщенням у членів його сім`ї. Судом встановлено, що відповідачі не є членами сім`ї позивача, не є співвласниками будинку, вказані особи не ведуть спільне господарство. Між сторонами не було укладено угоди про безоплатне користування жилим приміщенням, також не був укладений і договір найму житлового приміщення. Таким чином, суд доходить до висновку, що відповідачі втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Водночас, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, як і не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Пунктом 26 вказаних Правил визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved