Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивачі 06 квітня 2021 року звернулись до суду із даним позовом, в якому зазначили, що рішенням виконавчого комітету Ратнівської селищної ради №108 від 20.12.2019 «Про дозвіл на переведення житлового приміщення в нежитловий фонд гр. [PERSON] » надано дозвіл на переведення із житлового в нежитловий фонд житлової квартири [ADDRESS] , що розміщена на першому поверсі будинку й належить [PERSON] (дослівно з рішення) шляхом проведення реконструкції з метою розміщення магазину для здійснення підприємницької діяльності. Згоди на таку зміну призначення приміщення співвласники житлового будинку не давали. Зазначили, що проживають у квартирі [ADDRESS] , що є суміжною із квартирою [ADDRESS] , оскільки мають спільні огороджувальні конструктивні елементи, спільну мережу водопостачання, каналізації, вентиляції, газопостачання. Вважають оскаржуване рішення таким, що прийняте із порушенням вимог закону. Так, в процесі підготовки рішення відповідач не проводив обстеження квартири [ADDRESS] відповідною комісією для вирішення питання про придатність для проживання, доцільність і можливість використання в інших цілях вказаного жилого приміщення. Питання зміни цільового призначення приміщення відповідач із ними не обговорював, контроль за дотриманням прав власника суміжної квартири не здійснює, на їх звернення з приводу порушення третьою особою без самостійних вимог [PERSON] їх прав під час реконструкції не реагує. Без дозволу співвласників будинку [PERSON] в червні 2020 року змінила напрямок розташування зовнішньої розподільчої мережі газопроводу загального користування на фасаді будинку, розмістивши її безпосередньо під балконом їх квартири, під час встановлення приладу обліку електроенергії на зовнішній стіні будинку загального користування зрізала верхівки двох дерев вишні, в листопада 2020 року - знищила зелені насадження на прибудинковій території, демонтувала частину тротуарного підходу з бордюрами до будинку. Крім цього, без їх на те згоди в листопаді 2020 року збудувала прибудову до фасаду будинку, дах якої розміщений безпосередньо під балконом кімнати і вікном кухні їх квартири, не має нахилу, у зв`язку з чим через природні опади руйнується балконна плита, стіна квартири, утворилася пліснява. Внаслідок ліквідації у квартирі [ADDRESS] перегородок утворилися горизонтальні тріщини і зміщення в міжкімнатних перегородках квартири [ADDRESS] , а також тріщини на зовнішніх несучих стінах, внутрішній несучій стіні під`їзду №1. Крім цього, [PERSON] 26 лютого 2021 року влаштувала для відвантаження товарів вхід у майбутній магазин із тильної сторони будинку, тобто у двір, що має тупиковий заїзд. З цією метою ліквідувала підвіконний простір у зовнішній стіні, змінила місце розташування лавки. Внутрішня територія двору, яка є прибудинковою територією, не передбачає можливість її використання для доставки товару автотранспортом, що створюватиме додатковий шум у дворі будинку, перешкоджатиме заїзду автомобілів екстрених служб, унеможливить паркування автомобілів мешканців будинку. В оскарженому рішенні не зазначено спеціалізації магазину, що дає право його власнику розмістити всупереч вимогам «ДБН В.2.2.-15:2019 Житлові будинку. Основні положення» будь-який заклад. Вказали, що вони незгідні із облаштуванням будь-якого магазину в суміжній квартирі, оскільки це призведе до погіршення умов експлуатації і проживання в їхній квартирі. З цією метою звернулися письмово до відповідача щодо припинення реконструкції, однак відповідач повідомив, що за результатами перевірки селищною радою [PERSON] повідомила про здійснюваний нею косметичний ремонт квартири, таким чином відповідач ввів їх в оману, не довівши до відома про наявність оскаржуваного рішення. Натомість [PERSON] протягом літа - осені 2020 року проводила демонтаж усіх перегородок, підлоги, мереж водо-, газопостачання, каналізації. Зазначили, що на вимогу співвласників будинку припинити реконструкцію [PERSON] не реагує. Висловили побоювання, що такі дії третьої особи можуть призвести до збільшення руйнації будинку, отримання декларації про готовність об`єкта до експлуатації, виготовлення правовстановлюючих документів на нежитлове приміщення та відкриття магазину, що ускладнить у подальшому відновлення становище, яке існувало до початку реконструкції. Просять визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Ратнівської селищної ради №108 від 20.12.2019 «Про дозвіл на переведення житлового приміщення в нежитловий фонд гр. [PERSON] ». Ухвалою суду від 08.04.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі. Відповідач 07 травня 2021 року скерував до суду відзив на позов, який мотивований тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення виконавчий комітет Ратнівської селищної ради керувався нормами -ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.4 Правил користування приміщення житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572 про право власників, наймачів таких приміщень на переобладнання і перепланування, -ст.ст.100, 152 ЖК України про відсутність потреби в отриманні документів про право на виконання робіт із переобладнання та перепланування жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції, інженерні системи загального користування -п.1.4.5 наказу Державного комітету України з питань житлового-комунального господарства №76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» від 17.05.2005, згідно з яким для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник, наймач (орендар) приміщення за згодою їх власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подавати згоду власників на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності. Відтак, на думку відповідача, для прийняття рішення про переведення приватного житлового приміщення (квартири) в нежитлове чи переобладнання та перепланування квартири, що належить особі на праві приватної власності, не потрібна згода власників інших квартир у цьому будинку. З метою врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на виконання ст.21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» на місцевому рівні 29 березня 2019 року селищною радою проводилися громадські слухання детального плану територій частини житлового кварталу в межах користування земельною ділянкою для обслуговування багатоквартирного будинку [ADDRESS] , проте від жителів цього будинку жодних пропозицій чи зауважень не надходило. Оскаржуваним рішенням [PERSON] було зобов`язано здійснити благоустрій прибудинкової території, відповідальність за якість проектних рішень та дотримання вимог нормативних документів при розробці проектної документації покладалася на розробника такої документації, а за проведення робіт із переведення приміщення у нежитлове - на замовника, тобто [PERSON] . Вважає, що позивачі не наводять жодного доказу на підтвердження наявності причинного зв`язку між прийняттям оскаржуваного рішення і пошкодженням майна позивачів. Крім цього, ними ж не доведено виникнення пошкоджень стіни будинку внаслідок робіт із реконструкції квартири [ADDRESS] . Просить у задоволенні позову відмовити. На даний відзив позивачі 14 травня 2021 року скерували відповідь , в якому зазначили про безпідставність покликання відповідачем на підтвердження своїх доводів на ст.ст.100, 152 ЖК України, оскільки, на думку позивачів, вказані правові норми дають право на переобладнання чи перепланування жилого приміщення без втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи. Проте [PERSON] , отримавши дозвіл саме на реконструкцію, втрутилася в несучі конструкції, оскільки ліквідувала три підвіконні простори у зовнішніх несучих конструкція будинку і влаштувала входи на місці цих вікон, втрутилася в інженерні системи загального користування - зовнішню мережу газопостачання, спільні з позивачами внутрішні мережі водопостачання і водовідведення. Вважають, що оскільки за правилами ст.5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» зовнішні конструктивні елементи будинку (стіни, фасад, зовнішні і внутрішні мережі постачання) є спільною сумісною власністю власників квартир і нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, тому згідно із ст.ст.358, 369 ЦК України розпорядження таким майном здійснюється за згодою всіх співвласників. Крім цього, зазначили, що відповідачем винесено на громадське обговорення детальний план території частини житлового кварталу в межах користування земельною ділянкою для обслуговування багатоквартирного будинку [ADDRESS] , однак позивачами оскаржується рішення про надання [PERSON] дозволу на переведення житлового приміщення в нежитлове, що не було предметом громадських слухань і за правилами ст.21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не може бути їх предметом. Незважаючи на це, вказані слухання проведено із порушенням. Так, на офіційному веб-сайті Ратнівської селищної ради відсутні відомості про розміщення інформації замовника містобудівної документації, матеріали детального плану території. У протоколі проведення громадських слухань від 29.03.2019 відсутня інформація про обговорення питання про переведення жилого приміщення в нежиле, до нього всупереч п.8 Порядку проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, затвердженого постановою КМУ №555 від 25.05.2011, не додано матеріалів ауді-, відео фіксації слухань. Просять позов задовольнити. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали із підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив. [PERSON] , крім цього, пояснила, що збори співвласників з метою з`ясування питання про згоду на переведення жилого приміщення в нежиле не проводилися, особисто до неї з цього приводу ніхто не звертався, на засідання виконавчого комітету, її як власника суміжного житла, не запрошували. Власники суміжної квартири Олісейчики, які надали згоду на зміну призначення приміщення, у квартирі не проживають більше 15 років, тому таке рішення на їхні права не впливає. Зважаючи на вік житлового будинку (більше 50 років), створення в квартирі поверхом нижче магазину з урахуванням спільної вентиляційної та каналізаційної систем призведе до порушення їхніх прав на безпечне проживання. [PERSON] , крім цього, пояснив, що діє у даній справі як у власних інтересах, так і в інтересах дочки [PERSON] , оскільки вони є членами сім`ї власника житла - [PERSON] , відповідно, їх дружини і матері, проживають у квартирі, суміжній із квартирою [ADDRESS] , відтак оскаржуване рішення порушує їх права на безпечне користування і розпорядження своєю власністю, на безпечне довкілля, безпечне проживання. Доповнюючи доводи позову, зазначив, що протокол про проведення громадських слухань від 29 березня 2019 року містить недостовірні відомості про присутність на таких слуханнях працівників селищної ради [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказав, що участі в громадських слуханнях ні він, ні [PERSON] не брали, оскільки про їх проведення дізналися значно пізніше. Усупереч ст.ст.7, 10 ЖК України, ст.379 ЦК України, Положення про обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання відповідачем перед прийняттям оскаржуваного рішення не було проведено таке обстеження квартири [ADDRESS] . [PERSON] в процесі реконструкції квартири порушено санітарні й будівельні норми, правила благоустрою, про які зазначено в позовній заяві. Вважає, що належним способом захисту є виключно скасування оскарженого рішення. Представник позивача позов підтримала, пояснила, що оскаржуване рішення прийняте без згоди співвласників будинку; у відповідача відсутній документ на підтвердження непридатності квартири [ADDRESS] для проживання; переобладнання квартири призвело до порушень прав власників квартир будинку, оскільки порушено санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку; протокол проведення громадських слухань є фіктивним у зв`язку із відсутністю на слуханнях осіб, які в ньому вказані. Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що необхідність отримання виконкомом згоди власників суміжних квартир при ухваленні оскаржуваного рішення жодним нормативним актом не передбачена. Визначення у пункті 1.4.5 Наказу Державного комітету України з питань житлового-комунального господарства №76 можливості у разі необхідності додавання до заяви про зміну призначення приміщення згоди співвласників на переобладнання та перепланування приміщень вважає застосовним лише в разі створення власниками квартир об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, яке власниками квартир у будинку [ADDRESS] створено не було. На її думку, оскаржуване рішення є актом, який вже виконано, причинний зв`язок між прийняттям даного документа і пошкодженнями будинку, на які вказують позивачі та які належними доказами недоведені, відсутній, скасування рішення не відновить порушених прав позивачів. Просить у позові відмовити. Представник третьої особи заперечив проти задоволення позову. Пояснив, що під час прийняття рішення відповідач не міг знати про допущені, на думку позивача, [PERSON] порушення в процесі реконструкції квартири. Незручності для жителів будинку були тимчасовими, пов`язаними із підвезенням будівельних матеріалів через внутрішній двір будинку, які у зв`язку із завершенням реконструкції на даний час припинені. Необхідність отримання згоди власників квартир будинку жодним нормативним актом не передбачена. Вважає, що обраний позивачами спосіб захисту є неефективним. Просить у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи без самостійних вимог, показання свідків, дослідивши подані письмові докази, дійшов до такого висновку. Частинами першою та восьмою статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до частини п`ятої статті 319 Цивільного кодексу України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Статтею 320 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності. За правилами статті 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є, зокрема, квартира - є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Статтями 6, 7, 8 Житлового кодексу УРСР передбачено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється. Непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів. Переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу. Відповідно до статті 152 Житлового кодексу УРСР переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Статтею 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку. Зокрема, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню. Аналіз наведених вище правових норм дає змогу дійти висновку, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють безпосереднє управління лише житловим фондом, який віднесений до комунальної власності; в усіх інших випадках вони надають відповідні дозволи, здійснюючи при цьому контроль за дотриманням прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад вправі вирішувати питання переведення житлових приміщень (квартир), що належать на праві власності юридичним або фізичним особам, у нежитлові за умови, що проведені зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Судом установлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.10), а третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] - власником квартири [ADDRESS] у цьому ж будинку (а.с.115). При цьому, із пояснень учасників справи встановлено, що квартира [ADDRESS] - на друговому поверсі безпосередньо над квартирою [ADDRESS] , тобто є суміжними. Позивачі є батьками неповнолітньої на даний час дочки [PERSON] (а.с.8). Разом із дитиною позивачі проживають без реєстрації в квартирі [ADDRESS] (а.с.9). Рішенням виконавчого комітету Ратнівської селищної ради Волинської області від 20.12.2019 №108 (а.с.17) надано дозвіл [PERSON] на переведення із житлового в нежитловий фонд житлової квартири, розташованої в [ADDRESS] , загальною площею 70,6 кв.м, що знаходиться на першому поверсі та належить (дослівно) « [PERSON] » на праві власності шляхом проведення реконструкції та з метою розміщення магазину для здійснення підприємницької діяльності. Цим же рішенням зобов`язано [PERSON] здійснити благоустрій прибудинкової території будинку [ADDRESS] . Відповідальність за якість проектних рішень та дотримання вимог нормативних документів при розробці проектної документації на переведення житлового приміщення у категорію нежитлового покладено на розробника проектної документації, а відповідальність за проведення робіт по переведенню нежитлових приміщень у житлові - на замовника. Твердження позивачів про незаконність рішення з підстави надання дозволу [PERSON] , що є відмінною від [PERSON] особою, є безпідставними. Так, шляхом аналізу оскаржуваного рішення в цілому, а не лише його першого абзацу, беручи до уваги належність вказаного приміщення як до моменту його переведення в нежитлове, так і після цього [PERSON] (а.с.115), враховуючи подальшу поведінку позивачів, які третьою особою в даному спорі визначили [PERSON] , у заяві про забезпечення позову просили саме [PERSON] заборонити проводити реконструкцію, суд дійшов висновку, що зазначення в оскаржуваному рішенні про те, що квартира - предмет рішення належить (дослівно) « [PERSON] » є формальною неточністю й на законність оскаржуваного рішення не впливає. На підставі оскаржуваного рішення [PERSON] проведено реконструкцію житлового приміщення [ADDRESS] під магазин та здійснено державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно (а.с.115). За [PERSON] 04 травня 2020 року зареєстровано право забудови земельної ділянки (суперфіцій) площею 0,0031 га кадастровий номер 0724255000:01:004:0359 за адресою [ADDRESS] на строк 49 років (а.с.105-108). Статтею 5 Закону України «Про основи містобудування» передбачено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів об`єктів нерухомості, що оточують місце будівництва. Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку. За правилами ст.382 ЦК України, ч.2 ст.4 п.6 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно із ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Суд, аналізуючи вказані вище правові норми, враховуючи в силу ст.263 ЦПК України висновки Верховного Суду у постановах від 17.02.2021 у справі №165/403/16-а, від 06.02.2018 у справі №2а-4383/10/1412 та від 23.10.2018 у справі №728/2655/15-а, дійшов висновку, що для проведення перебудови та переобладнання житлових приміщень в нежитлові власники таких приміщень зобов`язані в обов`язковому порядку отримати згоду власників суміжних приміщень. Установлено, що згоду на переведення квартири з житлового фонду в нежитловий надала сім`я [PERSON] , як співвласників суміжної квартири [ADDRESS] , що стверджується нотаріально засвідченою заявою від 11.12.2019 (а.с.92). Позивачка [PERSON] , як власник суміжної квартири [ADDRESS] за вказаною адресою, згоди на зміну цільового призначення квартири [ADDRESS] не давала. Із пояснень останньої встановлено, що до неї за такою згодою взагалі ніхто не звертався. Свідок [PERSON] , матір позивачки [PERSON] , а також свідок [PERSON] , син власниці квартири [ADDRESS] , показали, що [PERSON] звертався до [PERSON] із проханням надати дозвіл на переведення жилого в нежиле приміщення, на що отримав відмову останньої. При цьому, [PERSON] в судовому засіданні показала, що таку відмову мотивувала порушенням її прав у зв`язку із розміщенням поверхом нижче магазину, зокрема права на безпечне проживання. Таким чином, судом установлено, що [PERSON] , маючи намір перевести квартиру з житлового фонду у нежитловий, згоди [PERSON] як власника суміжної квартири не отримувала. При цьому, непослідовною є позиція відповідача в частині прийняття оскаржуваного рішення за наявності згоди власників суміжної квартири на першому поверсі - сім`ї [PERSON] та відсутності згоди власника квартири [ADDRESS] - [PERSON] . Відповідач причин ненадання згоди [PERSON] не з`ясовував, відповідних документів у випадку невмотиваної відмови в наданні такої згоди не складав. Позивачі як на підставу позову покликаються на вчинені [PERSON] у ході реконструкції приміщення порушення, зокрема здійснення прибудови до фасаду будинку, дах якої розміщений безпосередньо під балконом кімнати і вікном кухні їх квартири, не має нахилу, що внаслідок природних опадів зумовило руйнування балконної плити, стіни квартири, утворення плісняви; виникнення внаслідок ліквідації у квартирі [ADDRESS] перегородок тріщин на зовнішніх несучих стінах, внутрішній несучій стіні під`їзду №1 та міжкімнатних перегородках квартири [ADDRESS] ; обрізання верхівок двох дерев вишні під час встановлення приладу обліку електроенергії; знищення зелених насаджень на прибудинковій території; демонтування частини тротуарного підходу з бордюрами до будинку. При цьому, установлено, що дії [PERSON] із реконструкції квартири, проведення якої, на думку позивачів, здійснено із порушенням будівельних норм і правил, правил добросусідства, вчинено після прийняття оскаржуваного рішення. Однак навіть за умови доведеності таких тверджень позивачів належними й допустимими доказами, зокрема висновками експертів (спеціалістів) у галузі будівництва, що позивачами зроблено не було, вказані обставини не входять, на думку суду, до предмета доказування в даному спорі. Дослідженню в межах цієї справи підлягає правомірність надання виконкомом Ратнівської селищної ради дозволу на переведення жилого приміщення у нежиле шляхом проведення реконструкції та з метою розміщення магазину для здійснення підприємницької діяльності. Проте, який саме вид підприємницької діяльності буде здійснюватися в даному приміщенні рішенням не передбачено. Свідок [PERSON] , син власниці квартири [ADDRESS] , показав, що в магазині буде проводитися торгівельна діяльність, однак якими саме товарами не конкретизував. Визначення виду діяльності має суттєве значення, зважаючи на передбачену п.5.40 ДБН 2.2-15:2019 заборону розміщення у житлових будинках певних спеціалізованих магазинів, зокрема будівельних, мастильних товарів, товарів побутової хімії тощо. Крім цього, із технічного паспорта (а.с.109-114) приміщення магазину, що на [ADDRESS] , вбачається, що приміщення 1 площею 21 кв.м фактично є прибудовою до приміщення реконструйованої квартири. Із цього ж документа вбачається, що приміщенням 4 є коридор, в якому передбачений вихід назовні. На час прийняття оспорюваного рішення відповідачу об`єктивно про можливі, названі позивачами, порушення у ході реконструкції квартири не могло бути відомо. Проте відповідач на той час, маючи в розпорядженні проектно-дозвільну документацію, був обізнаний про планування евакуаційного виходу з внутрішньої сторони двору житлового будинку. Із пояснень позивачів, представника третьої особи, показань свідків - мешканців будинку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та свідка [PERSON] - сина власниці квартир [ADDRESS] , вбачається, що евакуаційний вихід у майбутній магазин, який із показань свідка [PERSON] і представника третьої особи буде використовуватися для завезення товару, влаштовано із тильної сторони будинку, тобто у двір, що має тупиковий заїзд. При цьому, проїзд до приміщення №1 із внутрішнього двору є вузьким, односмуговим, вздовж усього будинку, у тому числі повз інший під`їзд та вікна інших квартир. Вказаний проїзд в місці його завершення розворотним майданчиком не обладнаний. Відтак існує ймовірність створення перешкод у заїзді автомобілів екстрених служб, автомобілів мешканців будинку, на що й покликаються позивачі в позовній заяві та що мало би бути обговорено при прийнятті оскаржуваного рішення. Безпідставними є покликання позивачів на прийняття відповідачем оскаржуваного рішення за відсутності акту обстеження квартири [ADDRESS] на підтвердження факту непридатності приміщення для проживання всупереч ст.7 Житлового кодексу України, Порядку обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР від 26 квітня 1984 р. N189, що стверджується показаннями свідка [PERSON] , майстра по будинкоуправлінню Ратнівського ВУЖКГ, оскільки така нормативна вимога встановлена згаданими правовими актами виключно щодо обстеження стану жилих будинків державного і громадського, а не приватного житлового фонду. Щодо тверджень позивачів про порушення відповідачем порядку проведення громадських слухань суд дійшов висновку про таке. Установлено, що у випуску місцевої газети «Ратнівщина» за 15 березня 2019 року опубліковано оголошення Ратнівської селищної ради про проведення громадських слухань детальних планів територій частин житлових кварталів в межах користування земельними ділянками для обслуговування багатоквартирних будинків по [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . Свідок [PERSON] показала, що була присутня на громадських слуханнях, у ході яких з участю землевпорядника [PERSON] обговорювалося питання, пов`язане із житловими будинками [ADDRESS] і [ADDRESS] на слуханнях не йшлося, [PERSON] лише повідомив про те, що в будинку буде розміщений магазин. Свідки [PERSON] , [PERSON] показали, що на громадських слуханнях як мешканці будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] , вносили свої пропозиції щодо плану території, обговорювали із землевпорядником [PERSON] . Таким чином, із показань вказаних свідків установлено, що фактично громадські слухання відбулися, кожен присутній за бажанням мав можливість висловити свої міркування з приводу предмета слухань. Такі ж обставини стверджені протоколом проведення громадських слухань від 29.03.2019 (а.с.59). Покликання позивачів на неопублікування оголошення про проведення слухань на офіційному веб-сайті селищної ради, а також стверджену свідками відсутність у ході їх проведення селищного голови [PERSON] , на думку суду, не є підставою для скасування оспорюваного рішення. Оскільки оголошення не містило підстав для розробки детальних планів територій в межах користування земельними ділянками, у тому числі будинку [ADDRESS] , тому неявку позивачів на такі громадські слухання суд не може розцінювати як згоду на переведення жилої квартири [ADDRESS] в нежитлове приміщення. Обраний позивачами спосіб захисту суд вважає належним, оскільки оспорюване рішення створює передумови і є підставою для проведення реконструкції житлового приміщення, що належить на праві приватної власності [PERSON] , та у подальшому переведення у нежиле приміщення. Таким чином, зважаючи на встановлення судом факту недотримання відповідачем положень законодавства при наданні дозволу на переведення жилого приміщення у нежиле, оскільки таке прийняте за відсутності згоди [PERSON] як власника суміжної квартири, суд дійшов висновку про задоволення позову. При цьому, на думку суду, скасування оскаржуваного рішення не позбавляє прав третьою особи звернутися до відповідача повторно із заявою про надання дозволу на переведення жилого приміщення в нежиле з урахуванням висловлених у даному рішенні мотивів суду. Задовольняючи позов, суд стягує із відповідача на користь позивачів сплачений ними судовий збір за подання позовної заяви.

Outcome: approved