Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визначення розміру частки співвласника у спільній сумісній власності на земельну ділянку. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно до складу якого входить земельна ділянка, площею 0,0990 га, кадастровий номер: 4810137200:15:020:0006, розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №740821, виданого на підставі рішення Миколаївської міської ради від 12.11.2009 року №40/30, яка перебуває у спільній сумісні власності у [PERSON] та [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори від 30.05.2019 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спадкового майна, яке складається з частки земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що нотаріус не може визначити склад спадкового майна. За такого, позивачі просять суд визначити, що розмір частки у спільній сумісній власності [PERSON] , померлого [INFO] , на земельну ділянку загальною площею 0,0990 га, кадастровий номер: 4810137200:15:020:0006, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ №740821 від 17.05.2010 року на ім`я [PERSON] та [PERSON] становить по 1/2 частки за кожним. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання не 26.11.2019 року. Представник позивачів до підготовчого судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи її відсутності та позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач до підготовчого судового засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги визнав у повному обсязі. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Обставини справи, встановлені судом. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є сином та донькою [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 24.11.2018 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 0,0990 га, кадастровий номер: 4810137200:15:020:0006, розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №740821, виданого на підставі рішення Миколаївської міської ради від 12.11.2009 року №40/30, яка перебуває у спільній сумісні власності у [PERSON] та [PERSON] . Позивачі звернулися до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право власності за законом після смерті батька [PERSON] . Постановами державного нотаріуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори від 30.05.2019 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спадкового майна, яке складається з частки земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що вище вказана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] , а тому неможливо визначити склад спадкового майна. Зміст ч. 1 ст. 368 ЦК України зазначає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, в даній статті встановлюється презумпція рівності часток співвласників. Крім того, згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. Згідно з ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Таким чином частки [PERSON] та [PERSON] є рівними та становлять по 1/2 за кожним. Відповідно до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Outcome: approved