Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, яким просить встановити факт спільного проживання з померлою [PERSON] з 01 квітня 2008 року по день смерті за адресою: [ADDRESS], визнати її спадкоємицею четвертої черги після померлої [PERSON] та визнати за нею право власності на житловий будинок літ. А-1 загальною площею 33,30 кв.м., житловою площею 16,50 кв.м. сарай літ. Б, погріб літ. Ж, огорожу №1, розташовані за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вищевказаний будинок належить на праві власності [PERSON], яка померла [INFO] у віці 89 років. Спадкоємців 1,2 та 3 черги у померлої немає, оскільки дітей вона не мала, а її чоловік - [PERSON] помер раніше [INFO]. Разом з тим, померла була дружиною рідного дядька позивача, а тому остання не є сторонньою людиною для [PERSON]. Позивач проживала з [PERSON] з квітня 2008 року по день її смерті однією родиною, турбувалася про неї та доглядала її, оскільки остання хворіла та потребувала стороннього догляду, а після її смерті позивач поховала [PERSON] та продовжила користуватися спірним будинком, земельною ділянкою та речами, які були в будинку, а протягом шести місяців після смерті спадкодавця звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Таким чином позивач вважає себе спадкоємицею четвертої черги, однак не оформити свої спадкові права на спірний будинок, оскільки не встановлений факт спільного проживання позивача і померлої понад 5 років до часу відкриття спадщини. Крім того у позивача відсутні правовстановлюючі документи на зазначений будинок. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснила про обставини, викладені вище. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №19 від 26 січня 2015 року, право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований в цілому за [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району 10 вересня 1998 року за р№2-2449 та свідоцтва про право власності, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району 10 вересня 1998 року за р№2-2447. Згідно матеріалів поточної інвентаризації станом на 22 січня 2014 року за вищевказаною адресою розташовано: житловий будинок літ. А-1, 1954 року побудови, загальною площею 33,30 кв.м. та житловою площею 16,50 кв.м., сарай літ. Б, погріб літ. Ж, огорожа №1, що також підтверджується технічним паспортом на зазначений будинок, виданий у 1998 році. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Виконавчим комітетом Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області 13 жовтня 2014 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що чоловік померлої - [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Малороганською сільською радою Харківського райвиконкому 05 січня 1998 року). Як вбачається з відповіді Першої державної нотаріальної контори №1615/02.14 від 10 червня 2015 року, єдиною, хто звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON], яка на день смерті проживала: за адресою: [ADDRESS] звернулася позивач по справі - [PERSON], заяв від інших спадкоємців до державної нотаріальної контори не надходили, свідоцтва про право на спадщину держнотконтора не видавала. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Цивільним Кодексом передбачена черговість спадкоємців за законом, відповідно до якої у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України), у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України), у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України), у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України), у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування (ст. 1265 ЦК України). Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 ,,Про судову практику у справах про спадкування" правило частини п'ятої ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного Кодексу не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов"язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій ст. 1259 ЦК України. Відповідно до ст. 1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше, як п'ять років до часу відкриття спадщини. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], який є двоюрідним братом позивача та [PERSON], яка є подругою останньої підтвердили факт сумісного проживання позивача разом з померлою [INFO] [PERSON] з квітня 2008 року по день смерті останньої, а також те, що позивач була єдиною особою, яка проживала з померлою за адресою: [ADDRESS] більше п'яти років, вела з нею спільне господарства, а також здійснювала догляд по день її смерті. Крім того, як вбачається з акту від 09 лютого 2015 року, складеного депутатом Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області [PERSON], [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON] ([PERSON] потребувала стороннього догляду, що підтверджується довідкою Мереф'янської центральної районної лікарні №01-10/103 від 03 лютого 2015 року) та проживала з нею за адресою: [ADDRESS], починаючи з квітня 2008 року по день смерті [PERSON] - [INFO], а також поховала останню. Таким чином суд вважає встановленим той факт, що [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON] з квітня 2008 року по день смерті останньої за адресою: [ADDRESS], тобто більше п'яти років, вели сумісне господарство, позивач здійснювала догляд за [PERSON] до дня її смерті, у зв'язку з чимє спадкоємицею четвертої черги спадкоємців за законом. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідач [PERSON], який є також спадкоємцем після смерті [PERSON], не претендує на спадщину, про що свідчить його заява про визнання позовних вимог, а також ту зв'язку з відсутністю інших спадкоємців 1,2 та 3 черги, єдиною спадкоємицею, яка у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем мешкання померлої, є позивач по справі. Як вбачається з листа Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №26/02-14 від 12 січня 2015 року, позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що не встановлений факт спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем не менше п'яти років до часу відкриття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті [PERSON], вчинила всі необхідні дії, спрямовані на прийняття спадщини, у встановлений ст. 1270 ЦК України строк звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини, та, враховуючи, що судом встановлений факт спільного проживання спадкодавця зі спадкоємцем більше п'яти років, суд задовольняє позовні вимоги позивача в частині визнання за нею права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Outcome: approved