Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Ухвалою суду від 08.02.2017 року позовні вимоги роз"єднано в окремі провадження. Позовні вимоги про розірвання шлюбу позивач мотивувала тим, що з 09.12.2015 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки між ними відсутнє порозуміння та повага. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, не хоче розуміти сутність сімейних проблем та піклуватись про побудову сімейних відносин, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На даний час відповідач проживає в м.Львів. Вважає подальше спільне життя, як подружжя, неможливим, тому просить шлюб розірвати. Спору щодо визначення місця проживання дитини не порушено. Позивач письмово повідомила про можливість розгляду справи у її відсутність. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав зустрічну позовну заяву про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини в якій зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. Ухвалою суду від 08.02.2017 року зустрічний позов [PERSON] об"єднано в одне провадження з позовними вимогами позивача про стягнення аліментів. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 09.12.2015 року, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 609. Від подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає підтримувати подружніх стосунків. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. \~\~\~\~\~\~ Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити\~\~шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. При цьому судом не вирішується питання про визначення місця проживання неповнолітньої дитини сторін, оскільки дане питання сторонами не порушувалось. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved