Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу автомобіля CITROEN JUMPY, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], дійсним, визнання права власності на автомобіль марки CITROEN JUMPY, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], та зняття арешту з автомобіля. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.02.2011 року між ним та відповідачем [PERSON] було досягнуто всіх істотних умов купівлі-продажу автомобіля марки CITROEN JUMPY, 2005 року випуску, кузов [NUMBER]. З свого боку він виконав свої зобов'язання та сплатив 10500 доларів США, після чого [PERSON] 23.02.2011 року видав на його ім'я довіреність, надавши йому повноваження щодо повного розпорядження, користування та володіння транспортним засобом. Після посвідчення довіреності відповідач пообіцяв позивачу, що через деякий час вони звернуться до нотаріуса та оформлять договір купівлі-продажу автомобіля. Однак, на даний час відповідач ухиляється від укладання договору купівлі-продажу, не з'являється до нотаріуса, не відповідає на телефонні дзвінки та уникає зустрічі. Крім того, в січні 2015 року позивач дізнався, що постановою ВДВС Ковельського МУЮ Волинської області було накладено арешт на автомобіль CITROEN JUMPY, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], який позивач купив у відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився з поважних причин, подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час, день та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Представник ВДВС Ковельського МУЮ Волинської області в судове засідання не прибув, направив заперечення проти позову, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить автомобіль CITROEN JUMPY, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 6). В січні 2011 року [PERSON], маючи намір продати, а [PERSON] купити досягли істотних умов договору купівлі-продажу та визначили майно (товар), яке продавець зобов'язався передати у власність покупцеві - автомобіль CITROEN JUMPY, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] та ціну товару - 10500 доларів США. На підтвердження такої домовленості свідчить письмова розписка, виконана власноручно [PERSON] 19.02.2011 року та згідно якої останній продав [PERSON] належний йому автомобіль CITROEN JUMPY, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], за 10500 доларів США (а.с. 8). Окрім цього, 23.02.2011 року [PERSON] видано довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON], якою він уповноважив, зокрема, [PERSON] користуватися і розпоряджатися, з правом продажу, міни, здачі в оренду тощо, автомобілем CITROEN JUMPY, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] (а.с. 7). Однією з встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, правочини. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Виходячи зі змісту ст. 328 ЦК України діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд не може прийняти до уваги твердження представника відділу ДВС Ковельського МУЮ Волинської області про те, що даний договір не може бути визнаний дійсним, оскільки відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, мають вчинятися в письмовій формі, виходячи з нижчезазначеного. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України законодавчо визначено дві форми вчинення правочину: усно або в письмовій формі, та сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Факт дотримання вимоги щодо форми укладення договору, а саме: укладення договору купівлі-продажу автомобіля в письмовій формі між позивачем та відповідачем підтверджується, виходячи зі змісту ст. 207 ЦК України, письмовими доказами по справі: письмовою розпискою [PERSON] від 19.02.2011 року (а.с. 8); письмовою розпискою [PERSON] від 19.02.2011 року (а.с. 9). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму грошей. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 655 ЦК України, істотними умовами договору купівлі-продажу є предмет договору та ціна. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд не може прийняти до уваги посилання позивача на ч. 2 ст. 220 ЦК України щодо можливості визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним, оскільки відповідно до закону він не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, але в той же час, виходячи зі змісту ст. ст. 15, 16, 20 ЦК України, ст. ст. 3, 4 ЦПК України право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві, таким чином, суд приходить до висновку щодо можливості захисту прав позивача шляхом визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним. Згідно вимог передбачених статтями 237, 244, 245 ЦК довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана, або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. Автомобіль та правовстановлюючі документи на нього були передані позивачу продавцем і до сьогодні автомобіль перебуває у його володінні. Отже, позивач набув право власності на вказаний автомобіль на законних підставах, а не здійснення реєстрації транспортного засобу не може розцінюватися як порушення, яке вплинуло на законність підстав набуття права власності на автомобіль. Також судом встановлено, що на спірний автомобіль 26.06.2014 року ВДВС Ковельського МУЮ було накладено арешт у зв'язку з наявністю у [PERSON] заборгованості за кредитним договором, 03.12.2014 року було оголошено розшук та затримку майна автомобіля CITROEN JUMPY, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], що належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується письмовими доказами по справі, а саме: копією виконавчого листа, виданого 25.02.2014 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області (а.с. 32-33); постановою ВДВС Ковельського МУЮ про відкриття виконавчого провадження від 26.06.2014 року (а.с. 35); постановою ВДВС Ковельського МУЮ проарешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.06.2014 року (а.с. 36); постановою ВДВС Ковельського МУЮ про розшук майна боржника від 03.12.2014 року (а.с. 37). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи те, що право власності на автомобіль у [PERSON] припинилось ще в 2011 році на підставі договору купівлі - продажу, накладений на автомобіль державним виконавцем арешт в межах виконавчого провадження про стягнення боргу з його колишнього власника порушує права позивача як власника, які підлягають захисту шляхом визнання права власності на автомобіль за позивачем та зняття арешту з автомобіля.

Outcome: approved