Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом, в якому зазначила, що згідно договору дарування від 17.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., вона набула у власність 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Згідно норм діючого на відповідний час законодавства, а також за умовами договору, позивач набула право власності на майно з моменту державної реєстрації договору. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Житомирської міської ради від 29.07.2021 року позивачу відмовлено у державній реєстрації прав на підставі п.6 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у зв`язку з існування арешту на майно. Позивач вказує на порушення її прав як власника та просить визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , зняти арешт з відповідного майна. В судове засідання позивачем подано заяву про можливість розгляду справи у її відсутності. Інші учасники про час та місце розгляду спавши повідомлялись належним чином. Судом встановлено наступні обставини. Між позивачем [PERSON] та [PERSON] 17.09.2007 року укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., за умовами якого [PERSON] як обдарована набула у власність 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Витягом з Державного реєстру правочинів підтверджено реєстрацію договору 17.09.2007 року. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Житомирської міської ради від 29.07.2021 року позивачу відмовлено у державній реєстрації прав на підставі п.6 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З дослідженої судом інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна слідує, що 06.02.2019 року за № 30166405 на підставі постанови Богунського відділу ДВС міста Житомира № 58250112 зареєстровано обтяження за видом «арешт нерухомого майна», належного [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статей\~15\~і\~16 ЦК України\~кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до частини другої\~статті 16 цього Кодексу\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За наслідком розгляду справи\~\~суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. \~ \~ \~ \~Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2 ст. 719 ЦК України). У відповідності до ст. 182 ЦК України в редакції, чинній на час укладення договору дарування, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. За положеннями ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції станом на час укладення договору, обов`язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно. Велика Палата Верховного Суду у справі №\~334/3161/17 прийшла до висновку про існування суперечностей регулюючого порядок реєстрації прав на нерухоме майно законодавства в період до 2013 року. У постанові зазначено: "-\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ в\~ЦК України\~містилися норми як про державну реєстрацію прав, так і правочинів (частина друга статті 182, статті 210, 657), -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ за\~Законом України № 1952-IV, який на вказану дату був чинний у редакції Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно ще не здійснювалася й почала проводитись лише з 01 січня 2013 року (1878-VI пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1878-VI). \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Істотно, що частиною третьою\~статті 3 Закону № 1952-IV\~(у редакції\~Закону № 1878-VI) передбачалося, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Причому таке конститутивне значення державної реєстрації для виникнення речових прав на нерухоме майно не може вважатись елементом порядку здійснення державної реєстрації прав, через ще юридична сила цієї норми\~закону\~не може бути паралізована посиланням на пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1878-VІ від 11 лютого 2010 року. \~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Водночас\~стаття 182 ЦК України\~у відповідній редакції не містила вказівки на такий конститутивний ефект державної реєстрації речових прав на нерухоме майно й допускала визначення\~законом\~лише порядку державної реєстрації, тобто виключно процедурних норм, до яких приписи частини третьої\~статті 3\~Закону № 1952-IV\~(у редакції\~Закону № 1878-VI)\~не належали. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Крім того, чинна станом на 21 лютого 2011 року редакція частини четвертої\~статті 334 ЦК України\~передбачала виникнення права власності у набувача майна за договором, який підлягав державній реєстрації, саме з моменту такої реєстрації договору. Прив`язка моменту виникнення прав на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, саме до моменту такої реєстрації прав була здійснена в редакції частини четвертої\~статті 334 ЦК України, яка набрала чинності з 01 січня 2013 року (підпункт 4 пункту 3 розділу І, пункт 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1878-VI). \~\~\~ \~ \~ \~ \~З огляду на викладені вище висновки Великої Палати Верховного Суду у цій постанові, зазначену суперечність слід вирішувати на користь пріоритетності норм\~ЦК України. \~\~\~ \~ \~ \~ \~Таким чином, до 01 січня 2013 року право власності у набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу виникало за правилами частини четвертої\~статті 334 ЦК України\~- з моменту державної реєстрації такого договору як правочину. \~\~ \~ \~ \~ \~Відтак особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності". З матеріалів справи слідує, що державним реєстратором заперечується можливість здійснення реєстрації речових прав на нерухоме майно (права власності) внаслідок відсутності реєстрації прав в порядку ст. 182 ЦК України після укладення договору дарування та наявністю зареєстрованих обтяжень нерухомого майна, належного відповідачу. Суд звертає увагу, що укладений договір дарування є нотаріально посвідченим. пройшов державну реєстрацію, а тому, з огляду на вищевикладені висновки, підстави виникнення права власності позивача слід визнати правомірними. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом враховано, що право власності позивача виникло до моменту обтяження спірного майна та накладення арешту на нього в забезпечення виконання зобов`язання, при цьому, за результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП виконавче провадження за номером 58250112, в межах якого накладався арешт, є завершеним. На думку суду, існування забезпечувальних обмежень за фактичної відсутності спірних правовідносин з іншими учасниками безпідставно порушує право на вільне володіння та розпорядження майном, обмежуючи право власності. За таких обставин, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved