Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свій позов мотивує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі 3 09.10.2010 року по 28.01.2013 року. В шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. Вказує, що з липня 2015 року відповідач взагалі не спілкується та не бачиться зі своїм сином, не приймає жодної участі у його вихованні та не підтримує з ним жодних стосунків, матеріально не допомагає дитині, не цікавиться його життям, побутом та духовним розвитком, тим самим ухиляється від обов'язків по вихованню дитини. На підставі наведеного, просить суд позбавити батьківських прав відповідача щодо малолітнього [PERSON], [INFO]. До початку судового засідання позивач подала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутності, проти постановлення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач повторно не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Луцької міської ради подав суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує. За погодженням позивача, представника третьої особи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до вимог частин 1 і 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не бере участі у вихованні сина. На виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції перебуває виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області, виданий 13.06.2012 року про стягнення аліментів з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх його видів доходів (заробітків) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову 27 березня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6). Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами загальна заборгованість станом на 12.01.2016 року - становила - 8774,39 грн. (а.с. 7). Із письмового висновку служби у справах дітей Луцької міської ради № 97 від 19.04.2017 року, випливає, що батько дитини з липня 2015 року [PERSON] самоусунувся від виховання та утримання [PERSON]. Він не цікавиться життям та здоров'ям дитини, не намагається з ним зустрітися, не вітає його зі святами днями народження, не надає матеріальну допомогу на придбання дитячого одягу, взуття, харчування, канцтоварів тощо. Батько жодного разу не відвідував дошкільний навчальний заклад, де син перебуває, не приходив на батьківські збори, родинні свята, не спілкувався з вихователями. Відповідно до інформації, наданої працівниками Луцького ВП ГУНП у Волинській області, [PERSON] повідомлений про візит працівників поліції, однак співпрацювати відмовляється. На запрошення до Служби у справах дітей відповідач не з'явився. А тому Служба у справах ітей вважає за доцільне просити суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] (а.с. 12). Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, а тому позовні вимоги, щодо позбавлення його батьківських прав є підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення. На підставі ст.ст.150, 164, 166, 167 СК України,

Outcome: approved