Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 20.10.2017 року між ним та відповідачем було укладено договір міни земельних ділянок на зерно\~ пшениці, відповідно до умов якого [PERSON] зобовязався передати відповідачу 50 тон зерна пшениці, а [PERSON], в свою чергу, зобовязався передати йому у власність земельні ділянки площею 4,3657 га та 3,8618 га, які розташовані в межах Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після укладення договору позивачем було передано відповідачу майно, що підлягало обміну з його сторони, тобто 50 тон зерна пшениці, а відповідач передав йому оригінали державних актів на право власності на земельні ділянки та самі земельні ділянки, про що був складений акт приймання-передачі. Позивач стверджує, що він неодноразово звертався до\~ [PERSON] із пропозицією нотаріально посвідчити укладений між ними договір міни, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов\~ договору, навіть фактично виконали договір, однак, останній ухиляється від його нотаріального посвідчення, посилаючись на неможливість прибути до нотаріальної контори через брак часу та погіршення стану здоровя. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати дійсним договір міни земельних ділянок на 50 тон зерна пшениці від 20.10.2017 року, укладений між ним, [PERSON] та відповідачем [PERSON]; визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 4,3657 га, кадастровий номер 3220481300:01:001:0019, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку площею 3,8618 га, кадастровий номер 3220481300:01:001:0026, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Ухвалою суду від 11.05.2018 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі.. Відповідно до ч. 1, 4\~ ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, повно та всебічно зясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 20 жовтня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни земельних ділянок на 50 тон зерна\~ пшениці, що підтверджується відповідним договором (а.с. 9). Відповідно до п.1 Договору [PERSON] передав у власність [PERSON] 50 (пятдесят) тон зерна пшениці в обмін на земельні ділянки площею 4,3657 га, кадастровий номер 3220481300:01:001:0019 цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області та земельну ділянку 3,8618 га, кадастровий номер 3220481300:01:001:0026, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. А згідно п. 2 Договору [PERSON], передав [PERSON] у власність земельну ділянку площею 4,3657 га, кадастровий номер 3220481300:01:001:0019 цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, належну йому на праві власності на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №085798, виданого на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду у справі №2-7801 від 01.12.2008 року та земельну ділянку площею 3,8618 га, кадастровий номер 3220481300:01:001:0026, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, належну йому на праві власності на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №085799, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВКТ 512971 №2-2427 від 23.12.2008 року в обмін на 50 (пятдесят) тон зерна пшениці. Як вбачається із акту приймання-передачі майна до Договору міни від 20.10.2017 року, [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв 50 (пятдесят) тон зерна пшениці, та [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв земельні ділянки з оригіналами державних актів на право власності на зазначені земельні ділянки серії ЯЛ №085798 та серії ЯЛ №085799 (а.с.10). При вирішенні спору суд виходить із наступного. Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 3 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як\~ за\~ зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни України можуть набувати права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором міни. Ч. 1 ст. 90 Земельного Кодексу України передбачено, що до кола прав власників земельних ділянок входить продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її у спадщину. Громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, успадкування, укладання таких угод здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог ЗК України, як то передбачено ст. 131 ЗК України. Угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються, угоди повинні містити назву сторін; вид угоди; предмет угоди; документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку; відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки; відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням; зобов'язання сторін. Відповідно до ст. 132 ЗК України угоди про перехід права власності на земельні ділянки вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.1, 2, 4 ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вже зазначалось вище, договір міни, укладений між сторонами, фактично виконаний, що підтверджується актом приймання-передачі майна до Договору міни від 20.10.2017 року. Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 року у справі № 6-1288цс17. Судом також встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача із пропозицією нотаріально посвідчити укладений між ними договір міни, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору та\~ відбулось повне виконання договору, однак, відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, посилаючись на неможливість прибути до нотаріальної контори через брак часу та погіршення стану здоровя. Таким чином, з врахуванням наведеного, суд вважає, що право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб, а аналіз зібраних по справі доказів та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову шляхом визнання договору міни від 20.10.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі - укладеним та визнання за [PERSON] права власності на земельні ділянки площею 4,3657 га, кадастровий номер 3220481300:01:001:0019, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області та площею 3,8618 га, кадастровий номер 3220481300:01:001:0026, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved