Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, зазначивши, що він є власником квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрована колишній власник [PERSON] , 1982 р.н., та члени її сім`ї: чоловік [PERSON] , 1979 р.н., дочка - [PERSON] 1999 р.н., дочка - [PERSON] , 2003\~р.н.. Понад десять років відповідачі в квартирі не проживають, не несуть витрат на її утримання. Вказує, що їх реєстрація перешкоджає позивачу на власний розсуд користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, 12.10.2021 подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачі про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином за місцем реєстрації та шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади, натомість до суду не з`явилися, причини неявки не повідомили, відзиву не надали. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд справи. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу від 28.04.2021 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.7- 9) За вказаною адресою зареєстровані колишній власник [PERSON] , 1982 р.н., її чоловік [PERSON] , 1979 р.н., дочка - [PERSON] 1999 р.н., дочка - [PERSON] , 2003\~р.н., що вбачається з довідки МК ВЖРЕП №7 м.Бердичева за №980 від 05.05.2021. (а.с.12) [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] 1999 р.н., [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] фактично не проживають понад десять років. Ці обставини підтверджені актом МК ВЖРЕП №7 м.Бердичева від 18.05.2021 та довідками відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Бердичівської міської ради та ніким не оспорюються. (а.с. 15, 32-35) В письмових поясненнях свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зазначили, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] фактично не проживають понад десять років, оскільки тривалий час проживають на території Російської Федерації. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 16 листопада 2016 року, справа №6-709цс16: «Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік». Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла. Як встановлено судом, факт реєстрації місця проживання відповідачів спричиняє позивачу перешкоди у користуванні його власністю, а відтак, суд вважає за можливе ухвалити рішення про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: approved