Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати договір надання поворотної фінансової допомоги, укладений між нею та відповідачем, в рахунок погашення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги передати у її власність предмет застави по договору застави. Позовні вимоги мотивовані тим, що боржник за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 20 червня 2018 року ППФ «Мека» не виконав у встановлені договором строки взяті на себе зобов`язання за договором, в забезпечення виконання яких між нею та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу від 6 липня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу. Внаслідок істотного порушення умов договору вона позбавляється того, на що розраховувала при укладенні договору, а тому просить договір про надання поворотної фінансової допомоги розірвати. У боржника перед нею утворилася заборгованість, яку вона просить погасити шляхом визнання за нею права власності на предмет застави. Ухвалою суду від 10 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. 12 березня 2020 року представником позивача подано заяву про зміну предмета позову в порядку ч.3 ст.49 ЦПК України, в якій позивач просить розірвати договір №200618/1 надання поворотної фінансової допомоги від 20 червня 2018 року, укладений між нею та відповідачем, в рахунок погашення заборгованості за договором в розмірі 465000 грн визнати за нею право власності на предмет застави згідно договору застави від 6 липня 2018 року. 23 березня 2020 року представник відповідача - керівник ППФ «Мека» Соколенко І.В. подав суду заяву в порядку ч.1 ст.206 ЦПК України про визнання позовних вимог в повному обсязі та ознайомлення з наслідками такого визнання. В підготовче засідання представник відповідача не з`явився. Від представника відповідача - адвоката Станкевича В.О. надійшла заява про проведення засідання без його участі, заяву керівника підприємства про визнання позову підтримує та не заперечує проти ухвалення рішення без його участі. За приписами ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем в порядку, встановленому ст.206 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що 20 червня 2018 року між сторонами укладено договір №200618/1 надання поворотної фінансової допомоги, за умовами якого позивач (позикодавець) зобов`язується надати відповідачу (позичальнику) на строк 5 років поворотну фінансову допомогу в розмірі 465000 грн на безпроцентній основі. Сторони у п.3.1 договору дійшли згоди, що поворотна фінансова допомога у розмірі, передбаченому п.2.1 договору, повинна бути надана позичальнику у повному обсязі протягом 10 банківських днів з дати укладення договору. Позивач свої зобов`язання за договором виконала належним чином шляхом внесення на рахунок відповідача 20 червня 2018 року та 21 червня 2018 року внесла коштів в розмірі 295000 грн та 170000 грн відповідно, що підтверджується квитанціями №1266-5353-8955-0459 та №1267-4382-8464-9213. Згідно п.5.1 та п.5.2 вказаного договору повернення грошових коштів позикодавцю проводиться частинами, але не менше ніж по 20000 грн один раз у три місяці, шляхом їх перерахунку на особовий рахунок позикодавця до 10 числа місяця, наступного за звітним місяцем. Додатком до договору №200618/1 від 20 червня 2018 року встановлено графік повернення поворотної фінансової допомоги. Всупереч умовам договору відповідачем станом на грудень 2019 року не здійснено жодного платежу в рахунок повернення фінансової допомоги. 2 грудня 2019 року позивач направила відповідачу лист претензію-вимогу, в якому просила негайно перерахувати на її рахунок суму заборгованості за договором в розмірі 116250 грн. В листі-відповіді від 4 грудня 2019 року відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем та повідомив про неможливість виконання вимоги щодо перерахунку суми заборгованості в зв`язку зі складним фінансовим становищем ППФ «Мека» та відсутністю коштів. Відповідно до ст.525, 526, абз.1 ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання\~є його невиконання або виконання з порушенням\~ умов, визначених\~ змістом зобов`язання\~ (неналежне\~ виконання).\~ У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася (ч.2 ст.1050 ЦК України). За положеннями ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Сторони у п.11.5 укладеного між ними договору надання поворотної фінансової допомоги дійшли згоди, що усі правовідносини, що виникають у зв`язку з виконанням умов цього договору і не врегульовані ним, регламентуються нормами чинного в Україні законодавства. З матеріалів справи встановлено і не оспорюється відповідачем факт неналежного виконання позичальником - ППФ «Мека» своїх зобов`язань за договором надання поворотної фінансової допомоги, а саме порушення умов договору про щомісячне часткове повернення коштів, отриманих в якості безвідсоткової фінансової допомоги. За таких обставин, суд вважає, що порушення відповідачем умов договору щодо повернення позики є істотним порушенням умов договору, оскільки позивач позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Внаслідок того, що позичальник належним чином не виконує умови договору надання поворотної фінансової допомоги, це є підставою для розірвання такого правочину та стягнення заборгованості за договором. Відповідно до ч.1 ст.546, ст.572 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч.1, 2 ст.4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. 6 липня 2018 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором №200618/1 надання поворотної фінансової допомоги від 20 червня 2018 року між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Дядковою О.М., зареєстрований в реєстрі за №740. Відповідно до п.2.3.3 вказаного договору застави в разі невиконання або неналежного виконання заставодавцем забезпеченого заставою зобов`язання згідно договору №200618/1 надання поворотної фінансової допомоги від 20 червня 2018 року заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави, вчинити виконавчий напис нотаріуса, отримати предмет застави у власність у встановленому законом порядку або задовольнити свої вимоги в повному обсязі в інший спосіб, який не суперечить законодавству. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 20 Закону України «Про заставу» встановлено право заставодержателя на звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч.6 ст.20 Закону України «Про заставу»). Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, визначений Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Частиною першою статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжував має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачене законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 4 частини другої статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається, в тому числі, спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст.26 цього Закону. Одним із способів, про які зазначено в п.4 ч.2 ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», є відповідно до п.1 ч.1 ст.26 вказаного Закону передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання. З огляду на положення п.4 ч.2 ст.25 та п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та умови договору застави, враховуючи те, що обтяжувач при зверненні до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави на власний розсуд обирає спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а суд у разі задоволення такого позову має право визначити в якості способу реалізації предмету забезпечувального обтяження передачу рухомого майна у власність, у обтяжувача існує можливість набуття права власності на предмет застави - рухоме майно на підставі рішення суду. Позивач 6 липня 2018 року здійснив реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №Р27810 від 15 березня 2020 року. Відомості про інших обтяжувачів рухомого майна, яке є предметом укладеного між сторонами договору застави, відсутні. Оскільки відповідачем не були виконані зобов`язання за договором надання поворотної фінансової допомоги, позивач, як заставодержатель, набула право звернення стягнення на предмет застави за договором застави транспортного засобу, укладеним між нею та ППФ «Мека». Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а отже, позовні вимоги підлягають до задоволення. За правилами ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Відтак, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, в сумі 2745 грн 40 коп підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, інша половина судового збору в сумі 2745 грн 40 коп. підлягає стягненю на користь позивача з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved