Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок. В позовній заяві він вказав, що рішенням виконавчого комітету Покровської районної ради народних депутатів за № 301 від 09 грудня 1987 року «Про визнання права власності на житлові будинки в [ADDRESS]» за позивачем визнано право власності на житловий будинок, будинок, з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: бувша [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення, 09 грудня 1987 року позивачу було видано Свідоцтво за [NUMBER], «про право власності на житловий будинок», а також 24 березня 1988 року Синельниківським бюро технічної інвентаризації здійснена реєстрація за позивачем права власності на вказаний житловий будинок в реєстрову книгу за № 1-53. Однак, на даний час Свідоцтво за [NUMBER], «про право власності на житловий будинок», яке було видано на підставі рішення існуючого на той час виконавчого комітету Покровської районної ради народних депутатів мною втрачено. Відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-ІУ (з послідуючими змінами та доповненнями): державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відсутність в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю, запису про реєстрацію виданого позивачу на підставі розпорядження голови Покровської районної державної адміністрації за № 237-р-05 від 21 вересня 2005 року державного акту на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER], є перешкодою в державній реєстрації права власності. Згідно до вимог ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Враховуючи зміни на даний час існуючого законодавства, щодо підстав процедури та порядку, видачі правоустановчих документів про право власності на нерухоме майно, а також і позбавлення на даний час органів місцевого самоврядування повноважень в оформленні права власності на нерухоме майно, а тим самим відсутності можливості поновлення втраченого Свідоцтва за [NUMBER], «про право власності на житловий будинок», в тому числі також і отримання дублікату, а тим самим отримання вказаного правоустановчого документу, позивач не має можливості у передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» надати всіх необхідних документів для здійснення державної реєстрації права власності на житловий будинок, з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: бувша [ADDRESS]. В зв'язку з чим, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться на території Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, а саме в [ADDRESS] Справу розглянуто відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивача, представника відповідача та третьої особи, які надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Позивач позов підтримав в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, представник третьої особи просять рішення винести на розсуд суду. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії архівного витягу № 57 від 08.02.2016 року про визнання права власності на житлові будинки в [ADDRESS], визнано право власності за громадянами с. Романки (а.с.4). Відповідно до копії архівного витягу № 58 від 08.02.2016 року, громадянин [PERSON] проживає в с. Романки Покровського району Дніпропетровської області (а.с.5). Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житловий будинок [NUMBER] від 24.03.1988 року Синельниківським бюро технічної інвентаризації здійснена реєстрація за [PERSON] права власності на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] в реєстрову книгу за № 1-53 (а.с.6). Згідно копії оголошення в газеті «Покровський край», втрачено свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], видане 09.12.1987 року на підставі рішення виконкому Покровської районної ради за № 301 на ім'я [PERSON] (а.с.7). Відповідно до копії листа селищного голови Покровської селищної ради, [PERSON] було відмовлено у видачі дублікату свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS], експлікація будівель, що належать [PERSON] складається з: житлового будинку, загальною площею 116,00 кв.м., відповідно до технічного паспорта на житловий будинок - позначений як А-1; літньої кухні, загальною площею 19,2 кв.м., відповідно до технічного паспорта на житловий будинок - позначена як Б-1; сарай, загальною площею 30,4 кв.м., відповідно до технічного паспорта на житловий будинок - позначений як В-1; сарай, загальною площею 15,0 кв.м., відповідно до технічного паспорта на житловий будинок - позначений як Г-1; погріб, загальною площею 9,0 кв.м., відповідно до технічного паспорта на житловий будинок - позначений якД-1; баня, загальною площею 13,3 кв.м., відповідно до технічного паспорта на житловий будинок - позначена як Е-1; гараж, загальною площею 22,2 кв.м., відповідно до технічного паспорта на житловий будинок - позначений як К-1; сарай, загальною площею 16,8 кв.м., відповідно до технічного паспорта на житловий будинок - позначений як 3-1; убиральня, загальною площею 1,4 кв.м., відповідно до технічного паспорта на житловий будинок - позначена якД-1;- огорожа, загальним об'ємом 89,0 кв.м., відповідно до технічного паспорта на житловий будинок - позначена як №1,3,4; колодязь, загальним об'ємом -10,0 п/м., відповідно до технічного паспорта на житловий будинок - позначений як № 2; басейн, загальним об'ємом 1,0 куб.м., відповідно до технічного паспорта на житловий будинок - позначений як № 5; вимощення, загальною площею 70,0 кв.м., відповідно до технічного паспорта на житловий будинок - позначений як № 1. Роки забудови вказаного будинку із усіма господарчими спорудами: 1981-1991 р. (а.с. 9-11). Відповідно до ст. З ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у порядку, передбаченому законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-ІУ (з послідуючими змінами та доповненнями): державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно до вимог ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. З Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Так, судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України (ВСУ) від 24.06.2015 № 6-318цс15, висловлено правову позицію, зокрема: «За правилами статті 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України». Дана позиція було уточнена Судовою палатою у цивільних справах ВСУ в іншій постанові від 07.10.2015 по справі № 1622цс15: «Відповідно до частини п'ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності ...» Таким чином, суд вважає, що дана позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved