Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про поділ майна, що є спільною частковою власністю, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 06 серпня 2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Рішенням Лисичанського міського суду від 10 травня 2011 року шлюб було розірвано. За час шлюбу був придбаний будинок [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу, посвідчений 27.12.2007 року приватним нотаріусом Лисичанського нотаріального округу, реєстр № 6520, відповідно до якого будинок належить позивачу та відповідачу у рівних частках. Бажав отримати компенсацію вартості його частки будинку [ADDRESS]. Тому просив поділити житловий будинок [ADDRESS], та залишити у його у натурі відповідачці [PERSON]Також просив стягнути з відповідачки на його користь вартість ? частки будинку [ADDRESS], витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. У своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у позовній заяві, про що надав суду відповідні докази. Не наполягав на стягненні з відповідачки судових витрат, але у подальшому змінив думку та просив стягнути з неї всі судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі та пояснила, що під час шлюбу сторонами був придбаний будинок [ADDRESS], в рівних частках. Після розлучення позивач не має можливості проживати в спірному будинку, до того ж будинок поділити в натурі не можливо. Позивачці пропонувалось укласти мирову угоду відповідно до якої пропонувалося сплатити позивачу 80тис. грн., вартість його частки, але умови угоди відповідачкою не були прийняті. Тому просила стягнути з відповідача вартість ? частки будинку [ADDRESS], в розмірі 115 869 грн., витрати по судово-будівельній експертизі в розмірі 1762 грн. 56 коп. та судові витрати. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, про що надала письмове заперечення, в обґрунтування якого посилалась на те, що по - перше, позивач не вірно визначив право на набуте майно, як спільну часткову власність. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.12.2007 року, вона з позивачем купили житловий будинок у рівних частинах кожний, без визначення часток кожного з них. До того ж після розірвання шлюбу вона за власні кошти збудувала на подвір'ї спортивний дитячий майданчик, для господарських потреб збудувала погріб та фундамент під сарай, також утеплила кухню. Та вважає, що на підставі ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Тому просила суд не включати до розподілу господарські споруди, які були побудовані нею за час окремого проживання з позивачем. По - друге, позивач не зазначив, що за час шлюбу вони мають спільних чотирьох дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Утриманням дітей займається вона. Позивач аліменти виплачує не в повному обсязі та несвоєчасно, в зв'язку з чим у позивача виникла заборгованість по сплаті аліментів. На підставі ст.ст. 70, 71 СК України просила суд при прийнятті рішення по суті врахувати її інтереси, інтереси неповнолітніх дітей. До того ж не заперечувала, що позивачу належить ?? частини будинку. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволенні позову заперечував, та пояснив, що поділ спірного майна є недоцільним та безпідставним, оскільки сторони мають вже по ? частина будинку. До того ж відповідач не заперечувала визнання за позивачем ? частини будинку. Під час окремого проживання сторін, відповідач добудувала споруди за власні кошти. До того ж відповідач має на утриманні четверо дітей, позивач не сплачує аліменти в повному обсязі, тому утворилася заборгованість по аліментам. Відповідач не має змоги виплачувати позивачу суму компенсації за ? частину будинку. Тому просив зменшити розмір виплат. В судовому засіданні прокурор просила суд зменшити позивачу розмір виплати за вартість ? частки будинку [ADDRESS], з урахуванням того, що діти проживають з відповідачкою та знаходяться на її утриманні. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, прокурора, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до положень ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно з приписами ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У судовому засіданні встановлено, що згідно з договором купівлі - продажу житлового будинку, від 27.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON], встановлено, що [PERSON] та [PERSON] придбали в рівних частинах кожний житловий будинок з господарськими спорудами будинок [ADDRESS] (а.с. 21). Як вбачається з копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] власниками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 34-36). Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 10 травня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.6). Відповідно до довідки про належність нерухомого майна № 3 від 31.01.2013 року, станом на 01.01.2013 року право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] - в рівних частках кожному та його вартість станом на 03.01.2013 року складає 114 787 грн.(а.с.27). Згідно висновку судово-будівельної експертизи встановлено, що ринкова вартість домоволодіння [ADDRESS] станом на 01.06.2013 року складає 231 738 грн. При розділі в натурі житлового будинку з прибудовою на дві рівні частини в частках на ? і ?, на кожну частку припадає 32,15 кв.м. загальної корисної площі. Площі 32,15 кв.м. достатньо для організації окремої однокімнатної квартири відповідно до вимог п. 2.24 державних будівельних норм України ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення". однак об'ємно - планувальні та конструктивні рішення житлового будинку з прибудовою, не дозволяють провести його розділ в натурі на дві частини без планування, яка може негативно відіб'ється на технічному стані будови в цілому і нанести нерозмірної шкоди його господарського призначення, а також перетворюючи в результаті ??перепланування, житлові приміщення в нежитлові (а.с.55-75). Таким чином, судом встановлено, що спірний будинок [ADDRESS], є спільною частковою власністю сторін, рівність часток кожного були визначенні в договорі купівлі - продажу житлового будинку від 27.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Лисичанського міського нотаріального округу. Враховуючи те, що згідно з висновком судово-будівельної експертизи, житловий будинок [ADDRESS] не можливо поділити в натурі, та наявності згоди [PERSON] на матеріальну компенсацію вартості його частки, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд вважає, що прийнятті рішення про залишення будинку у власності відповідачки, з якою проживають її малолітні діти, суд не порушує прав дітей та не позбавляє їх права на житло. Крім того, при вирішенні питання про призначення судово-будівельної експертизи ні відповідачки, ні її представник не ставили питання експерту про проведення оцінки вартості робіт при будівництві дитячої площадки, будівлі погребу, фундаменту та утеплення будинку, в яких позивач не брав участі. Тому суд позбавлений можливості у теперішній час вирішувати питання про виключення з вартості будинку робіт, які були виконані вже без участі позивача, на чому полягає відповідачка та її представник. Відповідно до ч.3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Суд вважає, що в даній справі у суду відсутні підстави для збільшення частки майна на користь відповідачки, оскільки нею не надано суду доказів, що розмір аліментів ( 1600грн. зі слів позивача щомісячно) недостатній для забезпечення фізичного , духовного розвитку та лікуванні малолітніх дітей, який проживають з нею. Посилання на заборгованість по аліментах за період з 01.08.2009 року по 01.09.2012 року в сумі 3451грн. 66коп. , міститься лише в письмових запереченнях відповідачки на позов, інші докази відсутні. Виходячи з вищезазначеного суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторона понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 356, 357, 358, 364 ЦК України,

Outcome: approved