Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив в ході розгляду справи та просив визнати незаконним наказ ДП «Херсонський морський торговельний порт» №431-к від 09.12.2016 року про звільнення з посади в.о. заступника директора з безпеки за ч. 2 ст. 41 КЗпП України (у зв'язку з втратою довіри); стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Ухвалою суду від 26.04.2017р. вимоги в частині скасування наказу ДП «Херсонський морський торговельний порт» №431-к від 09.12.2016р. та поновлення на роботі були залишені без розгляду за заявою представника позивача. В обґрунтування позову зазначив, що з 09.02.2016 року працював на ДП «Херсонський морський торгівельний порт». Наказом №48-к від 09.02.2016 р. прийнятий радником директора підприємства, з 25.08.2016 р. згідно наказу №284-к переведений на посаду начальника служби безпеки, 01.09.2016 р. наказом №296-к переведений на посаду виконуючого обов'язки заступника директора з безпеки. 12.12.2016 р. у відділі кадрів підприємства був ознайомлений з наказом №431-к від 09.12.2016 р., відповідно до якого був звільнений з посади в.о. заступника директора з безпеки за п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довіри. Вважає, що зазначений наказ є незаконним, оскільки не обслуговував безпосередньо товарні цінності і не може відноситись до кола осіб, яких можна звільнити із зазначеної підстави, крім того, звільнення проводилось без згоди профспілкової організації, членом якої він є. Представником відповідача подані письмові заперечення на позов, відповідно до яких ДП «Херсонський морський торгівельний порт» вважає позовну заяву безпідставною, та такою, що не може бути задоволена. Вважають, що права позивача жодним чином не порушені, оскільки 29.12.2016 р. наказом в.о. директора ДП «ХМТП» №467-к скасовано наказ від 09.12.2016 р. №431-к «Про припинення трудового договору» з позивачем, трудовий договір є діючим, тому відсутні підстави для визнання наказу незаконним. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечувала, підтримала позицію відповідача. Суд, заслухав пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що за відомостями трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER], останній прийнятий на ДП «Херсонський морський торгівельний порт» 10.02.2016 р. наказом №48-к від 09.02.2016 р. на посаду радника директора. Пізніше, наказом №284-к від 25.08.2016 р. переведений на посаду начальника служби безпеки підприємства. Наказом №296-к від 01.09.2016 р. [PERSON] переведено на посаду в.о. заступника директора з безпеки ДП «Херсонський морський торгівельний порт» тимчасово до погодження з Міністерством Інфраструктури України з 01 вересня 2016 р. За відомостями трудової книжки [PERSON], 09.12.2016 р. зроблений запис про звільнення з підприємства на підставі ч. 2 ст. 41 КЗпП України (у зв'язку з втратою довіри) на підставі наказу №431-к від 09.12.2016 р. Відповідно до листа Міністерства Інфраструктури України №12068/10/10-16 від 08.12.2016 р., Міністерство розглянуло матеріали, надіслані листом ДП «Херсонський морський торгівельний порт» від 25.10.2016 р. №04-40/65, та не заперечує щодо призначення [PERSON] на посаду заступника директора ДП «Херсонський морський торгівельний порт» з безпеки. Згідно наказу № 467-к від 29.12.2016 р. «Про скасування наказу від 09.12.2016 р. №431-к «Про припинення трудового договору з [PERSON]», останній наказ скасовано. Пунктом 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Поняття вини сторони трудових правовідносин можна визначити як психічне ставлення до вчинюваної протиправної дії чи бездіяльності, яка полягає у невиконанні чи неналежному виконанні своїх трудових обов'язків, та її наслідків, виражене у формі умислу чи необережності. В усіх випадках наявності вини спільним і обов'язковим її елементом є усвідомлення особою протиправності свого діяння. Як роз'яснено в абз. 2 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992р. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна зробити висновок, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт і такі особи можуть бути звільнені з роботи з підстав втрати довіри, якщо вчинені ними умисні або з необережності дії дають роботодавцю підстави для втрати до них довіри і, зокрема, це може бути порушення таким працівником правил проведення операцій із матеріальними цінностями, а не сам факт недостачі останніх. З письмових пояснень ДП «Херсонський морський торгівельний порт» вбачається, що [PERSON], який займав посади начальника служби безпеки та в.о. заступника директора з безпеки, діяв без посадової інструкції; до дисциплінарної відповідальності з 10.02.2016 р. по день звільнення не притягувався; службова перевірка (розслідування) за фактом вчинення [PERSON] винних дій, які надають підстави для втрати до нього довір'я, не здійснювалась; згода профкому на його звільнення з посади у зв'язку з втратою довір' я (п. 2 ст. 41 КЗпП України) ДП «ХМТП» не отримувалась. Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно винесено наказ про звільнення [PERSON], оскільки встановлено судом, що службова перевірка (розслідування) за фактом вчинення [PERSON] винних дій, які надають підстави для втрати до нього довір'я не здійснювалась, в судовому засіданні представником відповідача зазначене не доведено, а тому суд вважає, що позов в частині визнання незаконним наказу підлягає задоволенню. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. Відповідно до положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, винні та протиправні дії роботодавця, порушення законних трудових прав [PERSON], та як наслідок перенесення хвилювання позивачем, відшукання додаткових можливостей для організації свого життя, те, що в трудовій книжці запис про звільнення у звзяку із втратою довіри є, і при наступному працевлаштуванні позивача може стати перешкодою, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача грошової компенсації на відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Суд також вважає за необхідне стягнути з ДП «Херсонський морський торгівельний порт» в дохід держави судовий збір у розмірі 1929,20 грн. за вимогою немайнового характеру та за майновою вимогою про стягнення моральної шкоди.

Outcome: approved