Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Нижньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння в частині визнання права власності на ? частину домоволодіння за [PERSON] та про визнання права власності на ? частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом внаслідок смерті [PERSON], який помер [INFO] року. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] і [PERSON] постійно проживали [ADDRESS] [PERSON] померла [INFO] року. За життя вона заповідального розпорядження не складала. Разом з [PERSON] проживав її чоловік [PERSON], який прийняв спадщину. У 2002 році [PERSON] у виконавчому комітеті Нижньолипицької сільської ради оформив свідоцтво про право власності на домоволодіння, яке було зареєстровано 25 березня 2002 року в Івано-Франківському ОБТІ. Згідно свідоцтва про право власності на домоволодіння власниками зазначені [PERSON] і [PERSON] в рівних долях, тобто по ? частині. Однак свідоцтво про право власності на домоволодіння на ім'я [PERSON] було видано після смерті [PERSON] [PERSON] за життя склав заповідальне розпорядження відповідно до якого все належне йому майно заповів позивачу. [PERSON] [INFO] року помер. Державним нотаріусом Рогатинської районної державної нотаріальної контори позивачу відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину на ? частину домоволодіння по [ADDRESS] з тих ідстав, що свідоцтво про право власності на домоволодіння на ім'я [PERSON] видано після її смерті. Просив позов задовольнити. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке видане 25 березня 2002 року в частині оформлення права власності на ? частину домоволодіння за [PERSON], яка померла [INFO] року. Визнати за позивачем право власності на ? частину домоволодіння по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом внаслідок смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Просив позов задовольнити, справу слухати за його відсутності про що направив на адресу суду письмове клопотання. Сільський голова Нижньолипицької сільської ради позовні вимоги визнав повністю, не заперечував щодо задоволення позову, направив на адресу суду письмове клопотання про слухання справи у відсутності представника відповідача. Відповідно до вимог ст.27 ЦПК України, участь у судових засіданнях - це право, а не обов'язок сторін по справі. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року в с.Нижня Липиця Рогатинського району Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим 01 жовтня 1998 року виконавчим комітетом Нижньолипицької сільської ради. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення ст.ст.17,18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 р.). Згідно роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Спадщина внаслідок смерті [PERSON] відкрилась до 01 січня 2004 року. Статтею 524 ЦК УРСР було передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що чоловік спадкодавця [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті дружини [PERSON], таким чином прийняв спадщину, однак свідоцтва про право на спадщину за законом не одержав. Ринкова вартість домоволодіння по [ADDRESS] без врахування вартості земельної ділянки станом на 15 березня 2016 року становить 69 479 грн., що підтверджується висновком про вартість об'єкта оцінки. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане 25 березня 2002 року виконавчим комітетом Нижньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, домоволодіння [ADDRESS] належить в рівних долях на праві приватної власності [PERSON] і [PERSON] в рівних долях. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Нижньолипицької сільської ради №15 від 12 лютого 2002 року. Відповідно до довідки №63, виданої 25 лютого 2016 року Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації. станом на 25 березня 20042року (момент здійснення реєстрації права власності) до складу домоволодіння входили - житловий будинок загальною площею 67,4 м2, житловою 23,4 м2, комора загальною площею 13,9 м2, стодола загальною площею 13,4 м2, стайня загальною площею 21,6 м2, вбиральня загальною площею 1,2 м2, огорожа загальною площею 47,9 м2, огорожа загальною площею 5,6 м2, ворота загальною площею 6,3 м2, огорожа загальною площею 33, 5 м2, криниця 15 м/п. На момент здійснення обстеження 25.02.2016 року встановлено, що технічні характеристики об'єкта не змінилися. Згідно архівних даних 25 березня 2002 року за [PERSON] і [PERSON] було зареєстровано право власності в рівних долях на домоволодіння по [ADDRESS]. Підстава для реєстрації права власності - свідоцтво про право власності, видане 25 березня 2002 року виконавчим комітетом Нижньолипицької сільської ради на підставі рішення від 12 лютого 2002 року №15. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 25 березня 2002 року, реєстровий запис №112, книга №2. Переходів права власності на даний об'єкт в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не реєструвалося. 08 лютого 2000 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений Жирою Н., секретарем виконавчого комітету Нижньолипицької сільської ради за реєстровим номером №3 відповідно до якого [PERSON] все належне йому майно заповів [PERSON]. Заповіт не змінений і не відмінений. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим [INFO] року виконавчим комітетом Нижньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області. Державним нотаріусом Рогатинської районної державної нотаріальної контори 19 березня 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину домоволодіння в [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючого документа на домоволодіння, оскільки свідоцтво на право власності [PERSON] видано після її смерті. Крім того, у постанові зазначено, що станом на 19 березня 2016 року із заявами про прийняття спадщини, заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилося після смерті [PERSON], [PERSON] інші спадкоємці, крім [PERSON] до Рогатинськоїь районної державної нотаріальної контори не зверталися і свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Стаття 1 протоколу до Конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод" 1950 року (ратифікована Законом України від 17.07.1997 року) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно дост.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.392 ЦК України спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні відповідні правовстановлюючі документи. За змістом ст. 25 ЦК України, здатність фізичної особи мати цивільні права та нести цивільні обов'язки є правоздатністю. Зміст правоздатності складає сукупність тих цивільних прав та обов'язків, які можуть мати фізичні особи. Цивільна правоздатність є невіддільною від самого існування людини, виникає в момент народження і припиняється зі смертю. Судом встановлено, що право власності на нерухоме майно, державна реєстрація права власності проведена після смерті [PERSON], а тому позов про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно підлягає до задоволення. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] [PERSON] прийняв спадщину, втупив у володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою №44, виданою 12 лютого 2016 року виконавчим комітетом Нижньолипицької сільської ради. У довідці зазначено, що на день смерті [PERSON] у житловому будинку проживав племінник [PERSON] Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. За приписами ст. ст.59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. За ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - домоволодіння [ADDRESS] яке видане 25 березня 2002 року виконавчим комітетом Нижньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області в частині визнання права власності на ? частину домоволодіння за [PERSON], яка померла [INFO] року слід визнати недійсним та визнати за [PERSON], [INFO], уродженцем та жителем с.Нижня Липиця Рогатинського району Івано-Франківської області, ідентифікаційний номер [NUMBER] - право власності на ? частину домоволодіння вартістю 34 740 грн. - ? частину житлового будинку загальною площею 67,4 м2, житловою 23,4 м2, ? частину комори загальною площею 13,9 м2, ? частину стодоли загальною площею 13,4 м2, ? частину стайні загальною площею 21,6 м2, ? частину вбиральні загальною площею 1,2 м2, ? частину огорожі загальною площею 47,9 м2, ? частину огорожі загальною площею 5,6 м2, ? частину воріт загальною площею 6,3 м2, ? частину огорожі загальною площею 33, 5 м2, ? частину криниці 15 м/п, що розташовані по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року.

Outcome: approved