Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , покликаючись на те, що він та [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] , в якій зареєстрований також відповідач. Проте відповідач не проживає у вказаній квартирі з дня народження та не сплачує комунальні послуги. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про час та місце розгляду справи, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись до суду 22 січня 2020 року, 19 лютого 2020 року, а також шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України, тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у його відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів. Треті особи у судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] , що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописку ЛКП «Сяйво» №459 від 21 жовтня 2019 року. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Крім того, відповідно до ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним систематично не вносять квартирної плати і плати за комунальні послуги. Суд також враховує думку Верховного суду України, викладену у п. 10 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 № 2, згідно якої у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що є сусідкою позивача [PERSON] . Проживає поряд із квартирою [ADDRESS] з 1957 року. Відповідач [PERSON] у даній квартирі ніколи не проживав, він проживав із свою матір`ю за іншою адресою. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що він є сусідом позивача та проживає поряд із ним з 1961 року. Відповідач [PERSON] ніколи не проживав у квартирі [ADDRESS] , він його ніколи не зустрічав. Оцінюючи покази свідка, суд надає їм віри оскільки вони знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами. Як встановлено в судовому засіданні в квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] , який без поважних на те причин, не проживає у квартирі, за квартиру та комунальні послуги не оплачує, що стверджується актом ЛКП «Сяйво» №439 від 21 жовтня 2019 року, а тому відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати у справі відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved