Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що на підставі обмінного ордеру від 22.09.1989 року її колишньому чоловіку [PERSON], була надана житлова площа в розмірі 13/20 частин у квартирі [ADDRESS]. На зазначеній житловій площі, в якості членів сімї наймача, були зареєстровані: вона та їх донька [PERSON]. Інші 7/20 частин у квартирі [ADDRESS] були надані іншій особі. Зазначена квартира була комунальною. На підставі договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2001 року, укладеного між колишнім чоловіком позивачки [PERSON] та [PERSON], ними, у період шлюбу, було придбано 7/20 частин у квартирі [ADDRESS]. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2016 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. У рішенні про розірвання шлюбу зазначено, що шлюбні відносини між подружжям припинились з червня 2013 року. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2016 про розподіл майна подружжя за позивачкою визнано право власності на 7/20 частин квартири [ADDRESS] Станом на момент звернення до суду зареєстровані особи тільки у неприватизованій частині, а у належній позивачці частині зареєстровані особи відсутні. Після припинення шлюбних відносин між позивачкою та відповідачем, що сталося в 2013 році, відповідач зібрав свої речі і в спірній квартирі не проживає, грошових коштів на оплату квартири і комунальних послуг та інших платежів не виділяє, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Позивачка та донька зі своєї сторони перешкод у користуванні житлом відповідачу не чинили. Тобто відповідач виключно за власним бажанням змінив місце свого проживання та на власний розсуд забрав речі, які вважав за необхідне. Отримати субсидію позивачка не може, оскільки для цього необхідно надати відомості про доходи відповідача, які їй не відомі. Через тривалу відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання, просила суд визнати відповідача, зареєстрованого на 13/20 частин у квартирі [ADDRESS], таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Ухвалою від 03.07.2018 року було відкрито провадження по справі і визначена форма розгляду справи: за правилами спрощеного провадження, з повідомленням та викликом сторін. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов і просив задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом завчасно, конверт із судовою повісткою повернувся до суду у звязку з закінченням терміну зберігання. Одночасно інформація про дату та час судового була розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України. Представник третьої особи - Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що проти позову не заперечує, самостійних вимог не заявляє. Третя особа - [PERSON], надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, проти задоволення позову не заперечує. Свідок [PERSON], суду пояснила, що вони є сусідами з більше двадцяти років. Двері їх квартир розташовані навпроти і вони мають спільний вхід до «тамбуру» в підїзді. Після припинення шлюбних відносин між позивачкою та відповідачем, що сталося в 2013 році, відповідач зібрав свої речі і в спірній квартирі не проживає. Підтвердила той факт, що вона не бачила відповідача за місцем реєстрації майже 5 років. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] суду пояснила, що доводиться двоюрідною сестрою матері позивачки [PERSON], яка проживає у зазначеній квартирі разом зі своєю донькою та онукою. [PERSON] до своєї сестри приїздить приблизно 3 рази на тиждень. Підтвердила той факт, що відповідач не проживає за місцем реєстрації з 2013 року, після припинення шлюбних відносин з [PERSON] він зібрав сої речі і виїхав на інше місце проживання, тому ніяких речей у спірній квартирі немає. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі обмінного ордеру № 6767 виданого на підставі рішення виконавчого комітету Запорізького міської Ради народних депутатів від 22.09.1989 року відповідачу [PERSON], була надана житлова площа в розмірі 13/20 части у квартирі [ADDRESS]. На зазначеній житловій площі, в якості членів сімї наймача, в листопаді 1989 року була зареєстрована позивачка [PERSON]. Спільна донька [PERSON], [INFO], одразу після народження також була зареєстрована за вказаною адресою. Інші 7/20 частин у квартирі [ADDRESS] були надані іншій особі. Зазначена квартира була комунальною. На підставі договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2001 року, укладеного між відповідачем [PERSON] та [PERSON], у період шлюбу з [PERSON] було придбано 7/20 частин квартири [ADDRESS]. Даний договір був зареєстрований приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за № 1864. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2016 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2016 у цивільній справі № 337/3073/16-ц про поділ майна подружжя, за позивачкою визнано право власності на 7/20 частин квартири [ADDRESS]. Зареєстровані особи тільки у неприватизованій частині, а у належній позивачці частині зареєстровані особи відсутні, що підтверджується інформаційною довідкою від 15.06.2018 року, яка видана ТОВ «Місто для людей». Після припинення шлюбних відносин між позивачкою та відповідачем, що сталося в 2013 році, відповідач зібрав свої речі і в спірній квартирі не проживає, грошових коштів на оплату квартири і комунальних послуг та інших платежів не виділяє, що ставить її у скрутне матеріальне становище. У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР,\~стаття 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, наймач має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. В нашому випадку, оскільки частка квартири, на якій зареєстровані мешканці, є неприватизованою, застосуванню підлягають ст.ст. 71, 72 ЖК України. Згідно статті 71 ЖК України, особа визнається такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо більш як 6ть місяців не проживає по місцю реєстрації, без поважної причини. Згідно ч. 1 ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Системний аналіз положень ст.ст.71,\~72 ЖК\~свідчить, що підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність такої особи понад встановлені строки без поважних причин, що узгоджується із роз'ясненнями викладеними у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України". З урахуванням цього, приймаючи, не проживання відповідача у квартирі більше 6 місяців (майже 5 років на момент звернення позивачки до суду) без поважної причини, є усі правові підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Закон № 1382-1У є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно статті 7. Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом не встановлено поважності причин не проживання відповідача у квартирі, а також не встановлено фактів чинення перешкод з боку позивача, або інших осіб у користуванні відповідачем квартирою. Судом встановлено, що відповідач правом власності в спірному приміщенні не володіє, за місцем реєстрації не мешкає, тому доводи позивача суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що не суперечать представленим по справі доказам, а вимоги позивача про визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі, законні обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved