Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 21.11.2007 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4847. Також, [PERSON] була підписана заява № 4849 від 21.11.2007 року, згідно якої [PERSON] здійснив з нею повний розрахунок в сумі 402 100 гривень за придбання квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], та відповідач будь-яких претензій, які б стосувалися розрахунків за продану квартиру до [PERSON] не має. Дану заяву було посвідчено також приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] Після укладення вищевказаних угод відповідач 21.11.2007 року зареєстрував своє право власності в МКП БТІ м. Луганська. Відповідно до п. 8 договору купівлі-продажу квартири сторони домовились про те, що квартира буде повністю звільнена продавцем для вільного і безперешкодного користування нею покупцем (в тому числі будуть зняті з реєстрації усі особи, що в ній мешкали) до 15.12.2007 року. В зв'язку з тим, що відповідач не мав наміру у 2007 році вселятися до спірної квартири та позивачка була його знайомою, він за усною домовленістю дозволив їй проживати в ній за умови, що вона буде сплачувати самостійно витрати на житлово-комунальні послуги по квартирі, до моменту придбання позивачкою собі іншого житла, яке вона мала намір придбати якнайшвидше. Однак, до теперішнього часу позивачка спірну квартиру не звільнила та іншого житла собі не придбала. На усну вимогу відповідача виселитися з квартири та знятися з реєстраційного обліку позивачка йому відмовила. Тому, відповідач змушений був 17.12.2010 року звернутися до Ленінського районного суду м. Луганська з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, зняття з реєстрації та виселення з незаконно зайнятої квартири. 16.08.2013 року Ленінським районним судом м. Луганська було постановлено рішення, відповідно до якого усунено перешкоди у користуванні та розпорядженні [PERSON] квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення; зобов'язано відділ громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області зняти з реєстрації [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Однак, рішенням апеляційного суду Луганської області від 19.12.2013 року рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 16.08.2013 року було змінено, скасовано в частині зобов'язання відділу громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області зняти з реєстрації [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані за адресою: [ADDRESS], та в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] в частині зобов'язання відділу громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області зняти з реєстрації [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового і цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Однак, відповідачі не є родичами позивача, право власності у них на вищевказану квартиру відсутнє, позивач не давав згоди на реєстрацію та проживання відповідачів у вищевказаній квартирі, договору найму з ними не укладав. Таким чином, позивач вважає, що відповідачі з 15.12.2007 року (відповідно до п. 8 договору купівлі-продажу квартири) втратили право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS], та в судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову. Відповідно до положень ст.. 224 ЦПК України до суду надійшла заява представника позивача про заочний розгляд справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про місце, дату та час судового засідання були повідомлені належним чином шляхом направлення листа з повідомленням та SMS-повідомлення. Заяви про розгляд справи за їх відсутністю до суду не надходило. Представник третьої особи - Ленінського районного відділу Державної міграційної служби України в Луганській області, у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином шляхом направлення листа з повідомленням. Заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів без участі відповідачів та третьої особи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також містах Києві та Севастополі. Частиною 1 ст. 7 зазначеного Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставою для зняття їх з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Право власності, як це передбачено ст. 321 ЦК України, є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла, який проживає разом з ним, має право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ст. 406 ЦК України право користування чужим майном припиняється у разі припинення обставин, які були підставою для встановлення такого права. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 21.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 4847, [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. 21.11.2007 року відповідач зареєстрував своє право власності в МКП БТІ м. Луганська. (а.с.3,4) Відповідно до п. 8 договору купівлі-продажу квартири сторони домовились про те, що квартира буде повністю звільнена продавцем для вільного і безперешкодного користування нею покупцем (в тому числі будуть зняті з реєстрації усі особи, що в ній мешкали) до 15.12.2007 року. Згідно повідомлення адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Луганській області, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. (а.с.24,25) Відповідачі не є родичами позивача, право власності у них на вищевказану квартиру відсутнє, позивач не давав згоди на реєстрацію та проживання відповідачів у вищевказаній квартирі, договору найму з ними не укладав. Рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 16 серпня 2013 року (а.с.8-10), яке в даній частині набрало чинності згідно рішення апеляційного суду Луганської області від 19 грудня 2013 року (а.с.11-14), відповідачів зобов'язано усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні позивачем квартирою шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ч.3 ст.. 61 ЦПК України Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, відповідачі з 15.12.2007 року (відповідно до п. 8 договору купівлі-продажу квартири) втратили право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS], та суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved