Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітніх дітей - їх вихованням та доглядом не займається, не піклується про них, не забезпечує матеріально, веде аморальний спосіб життя. Діти неодноразово вилучались із сім'ї у зв'язку з неналежним виконанням матір'ю батьківських обов'язків. Відповідач неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.184 КУпАП. Малолітні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах у зв'язку із батьківською бездоглядністю. В зв'язку із вказаними обставинами, орган опіки та піклування Кодимської РДА Одеської області прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей. Посилаючись на викладене, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В підготовчому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив справу призначити до судового розгляду та задовольнити позовні вимоги. В судове засідання 03.07.2018 року представник позивача не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача у зв'язку з неможливістю з'явитися в судове засідання через проведення профілактичних рейдів "Діти вулиці", позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні зазначила, що позовні вимоги не визнає та зобов'язалась надати докази, які підтверджують належне виконання нею батьківських обов'язків, однак більше до суду не з'явилась. В судове засідання 03.07.2018 року відповідач [PERSON] також не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить д наступних висновків. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно характеристики Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області № 1953 від 17.11.2017 року [PERSON] характеризується негативно. З актів обстеження житлово-побутових умов від 14.04.2016, 05.05.2016 року, 16.05.2016 року, 12.05.2017 року, 24.05.2017 року встановлено, що житлово-побутові умови проживання малолітніх дітей незадовільні, будинок потребує ремонту, недостатня кількість продуктів харчування, відсутні ліжка, в будинку брудно. Рішенням виконавчого комітету Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області від 24.05.2017 року малолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] тимчасово вилучено з сім'ї та влаштовано до центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Кодимської РДА, Відповідно до наказу служби у справах дітей Кодимської РДА №59-2015 від 22.06.2015 року малолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] взято на облік як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 05.02.2015 року у справі №503/2292/14 в задоволенні позову служби у справах дітей Кодимської РДА Одеської області до [PERSON] про позбавлення батьківських прав було відмовлено. Відповідача попереджено про ймовірність позбавлення її батьківських прав у разі невиконання нею й надалі батьківських обов'язків. Однак [PERSON] належних висновків не зробила, необхідних умов для проживання дітей не забезпечує, їх вихованням та розвитком не займається, за що неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності. Зазначене свідчить про її зневажливе ставлення до долі своїх дітей 27.12.2017 року Кодимською РДА, як органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані: піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дітей, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про її намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дітей. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Частиною 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаною Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифікованою постановою Верховної Ради УРСР 27 лютого 1991 року N 789-XII передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи встановлені у цій справі фактичні обставини, зміст рішень спеціальних органів, поведінку відповідача при здійсненні виховання дітей, суд вважає, що у цій справі доведено винну поведінку [PERSON], що виражається в ігноруванні попереджень щодо можливості позбавлення батьківських прав, у свідомому нехтуванні батьківських обов'язків, а саме незабезпечення необхідного харчування для дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, незабезпечення умов проживання для дітей, відсутність спілкування з дітьми, які знаходяться під вихованням держави в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення цього позову.

Outcome: approved