Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних, та судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач є власником квартири №25 в будинку №7 в м. Світлодарськ Донецької області та споживачем комунальних послуг. ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської ТЕС є постачальником комунальних послуг у вигляді централізованого опалення, холодного та гарячого водопостачання, водовідведення для всіх споживачів м. Світлодарськ. Заборгованість за період з 01.09.2015 року по 01.08.2018року склала 3204,86грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість за комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції за період з 01.09.2015 року по 01.08.2018року в розмірі 191,24грн., та 3 % за період з 01.09.2018 року по 01.08.2018року в розмірі 90,19 грн., а також судові витрати. 09.01.2019 року ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідача на користь ПАТ«Центренерго» заборгованості за житлово-комунальні послуги. Оскільки відповідач [PERSON] зобов'язання щодо оплати наданих послуг не виконує, а позивач має право на отримання вказаної плати за житлово-комунальні послуги, ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго» змушене звернутись до суду з вказаним позовом про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 09.01.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] 07.02.2018 року подав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго» визнає частково. Вважає, що позовна заява підлягає задоволенню тільки в частині стягнення заборгованості в межах строку позовної давності. Просить відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комунальні послуги за період з 01.09.2015 року по 31.12.2015 рік, стягнення індексу інфляції та 3 % річних. Посилання позивача на те, що його підприємство несе збитки, вважає не доведеними юридично значимими доказами, оскільки ніяких дій щодо нанесення збитків позивачу відповідач не виконував. Крім того, просить суд звільнити або зменшити розмір сплати судового збору, посилаючись на ст.136 ЦПК України та п.1 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, оскільки, наразі він перебуває у скрутному матеріальному становищі та не має змоги сплатити розмір судового збору. Стягнення судового збору призведе к витратам більше 50 відсотків , місячного доходу, у звязку з цим в скрутному становищі опиниться і його син [INFO], який знаходиться на його утриманні. Розгляд справи просить проводити у його відсутність. З урахуванням ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного. У період\~з 01.09.2015\~року по\~01.08.2018\~року позивачем\~ПАТ «Центренерго»\~надавалися послуги\~з централізованого\~опалення,\~централізованого постачання\~холодної та\~гарячої води,\~централізованого водовідведення\~за особовим\~рахунком №\~07025.\~Однак,\~відповідач [PERSON] в порушення вимог п.п.3.5 ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, ст.162 ЖК України, кошти за надані послуги сплачував не в повному обсязі, у звязку з чим утворилася заборгованість. Із розрахунку заборгованості за особовим рахунком № 07025, за адресою: м.Світлодарськ, 7/25 вбачається, що заборгованість за період з 01.09.2015 року по 01.08.2018 року, становить 3204,86 грн. Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем відповідно до цієї норми закону за період з 01.09.2015 року по 01.08.2018року були нараховані наступні суми: інфляційні нарахування в розмірі 191,24грн., три проценти річних в розмірі 90,19грн. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.10.2018 року відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідача на користь ПАТ«Центренерго» заборгованості за житлово-комунальні послуги. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно\~ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2\~ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ч. 2\~ст. ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»\~регулює відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до\~ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»\~індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об'єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; Відповідно до ч. 1\~ст. 10 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»\~ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Статтею\~7,\~8 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»\~визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а обов'язком оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з\~ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачає, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється на договірних засадах. Пунктом 18\~постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630\~\~«Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Пунктами 20, 21 вказаних Правил передбачено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення з розрахунку за 1 кв. м (куб. м) опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством. Відповідно до п. 5 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст. 67 ЖК України\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем ПАТ «Центренерго» належним чином було виконано свої обов'язки з надання житлово-комунальних послуг.\~\~Відповідач скористався наданими послугами, однак не розрахувалась за їх споживання, а тому має сплатити заборгованість. Згідно відзиву на позовну заяву [PERSON] від 07.02.2019 року, відповідач не заперечував проти стягнення з нього суми заборгованості за прострочення за останні три роки, в межах строку позовної давності. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності судом враховано, що строк виконання кожного щомісячного зобов'язання відповідно до ч. 3\~ст. 254 ЦК України\~спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Згідно зі ст. ст.\~257,\~258 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~ст. 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності відповідно починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки плата за надані житлово-комунальні послуги вноситься щомісячно, то право позивача вважається порушеним з моменту неотримання чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідно до\~ст. 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З наданих позивачем ПАТ «Центренерго» розрахунків нарахувань та сплати за житлово-комунальні послуги відповідача [PERSON], вбачається, що останній вносив платежі: - у квітня 2016 року 188,41грн.; - у травні 2016 року - 146,02 грн.; - у червня 2016 року - 146,02 грн.; - у липні 2016 року - 183,07 грн.; - у серпні 2016 року 183,07 грн.; - у вересні 2016 року - 183,07 грн.; - у жовтні 2016 року 424,46 грн.; - у листопаді 2016 року - 730,73 грн.; - у грудні 2016 року 574,78 грн.; - у січні 2017 року 566,64 грн. - у лютому 2017 року 567,21 грн.; - у березні 2017 року 471,72 грн.; - у квітня 2017 року 434,58 грн.; - у травні 2017 року 168,17грн.; - у червня 2017 року - 168,17грн.; - у липні 2017 року - 168,17грн.; - у серпні 2017 року - 168,17 грн.; - у вересні 2017 року 168,17 грн.; - у жовтні 2017 року 300,16 грн., що свідчить про визнання ним боргу за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого перебіг позовної давності перервався. З часу внесення останнього платежу в жовтні 2017 року перебіг позовної давності почався заново і станом на 21.12.2019 року (дата подання позову до суду) трирічний строк позовної давності не закінчився, тому заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає. За таких обставин позовна заява про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2015 року до 01.08 2018 року, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованою і підлягає задоволенню. При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідача [PERSON], що позивач безпідставно просить стягнути 3% річних та втрати, повязані з інфляцією. Так, правова норма, визначена пунктом 10 частини третьої\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~про відповідальність боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у частині другій\~статті 625 ЦК України.\~Так,\~інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті і трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. Щодо доводів відповідача про зменшення або звільнення від сплати судового збору, суд зазначає наступне. Частиною 1\~ст. 133 ЦПК України\~визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. При зверненні до суду позивач сплатив 1762,00 грн. судового збору. Такий розмір судового збору, відповідно до частини 2\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір», є мінімально необхідною сумую коштів, котру юридична особа повинна сплатити за подання до суду позовної заяви майнового характеру. Підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, непрацездатність внаслідок інвалідності або тривалого хронічного захворювання, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). З доданих документів відповідачем не вбачається, підстав для зменшення або звільнення від сплати судового збору, а тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача судові витрати підлягають стягненню у відповідності до \~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. З огляду на викладене та

Outcome: approved