Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS], що на момент смерті [INFO] належала на праві власності спадкодавцю [PERSON]. Зокрема, зазначивши в обґрунтуванні, що позивач є спадкоємцем за Законом після смерті її матері [PERSON], якій на на момент смерті [INFO] належала на праві власності квартира [ADDRESS] - спадщина, яку позивач прийняла фактично, а також подала заяву про прийняття вказаної спадщини у шестимісячний строк після відкриття спадщини у Шістнадцяту Київську державну нотаріальну контору. Проте, 13.09.2016 року державний нотаріус Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Дорофєєва Т.М. постановою відмовила позивачу у вчиненні вказаної нотаріальної дії, посилаючись на наявність заповіту [PERSON] від 28 листопада 2000 року на ім"я [PERSON], який не проживав разом з [PERSON] заяву про прийняття спадщини не подав, в тому числі, у вищевказаний шестимісячний строк. У письмовій заяві позивача вимоги позову підтримала, просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, в тому числі копію спадкової справи, враховуючи положення ч.2 ст.64 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст.1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Згідно з ст.1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.1 та ч.3 ст.1268 ЦК України: спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.1269 ЦК України: спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини; заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно з ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. N7 визначено наступне - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за Законом після смерті її матері [PERSON] (копії свідотцтва про народження позивача а.с.43, копії свідоцтв про шлюб та про смерть [PERSON] а.с.44, 45), якій на момент смерті [INFO] належала на праві власності квартира [ADDRESS] (копія свідоцтва про право власності а.с.48) - спадщина, яку позивач не відмовилась прийняти, подала заяву про прийняття вказаної спадщини (у шестимісячний строк після відкриття спадщини) у Шістнадцяту Київську державну нотаріальну контору (а.с.46). Проте, 30.09.2016 року державний нотаріус Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Дорофєєва Т.М. постановою відмовила позивачу у вчиненні вказаної нотаріальної дії, посилаючись на наявність заповіту [PERSON] від 28 листопада 2000 року на ім"я [PERSON], який не проживав разом з [PERSON] заяву про прийняття спадщини не подав, в тому числі, у вищевказаний шестимісячний строк (а.с.47, а також копія спадкової справи). Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved