Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в якому просив зняти арешт зі всього майна, що належить йому. В обґрунтуванні своїх позовних вимог зазначив, що 19 квітня 2012 року Заводським ВДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 32224745 про примусове виконання виконавчого листа № 20473/2011, що виданий 17.10.2011 Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 228\~348,49 грн. 19 квітня 2012 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить позивачу. 15 лютого 2013 року виконавче провадження було закінчено в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення. Однак, в постанові про закінчення виконавчого провадження від 15.02.2013 про зняття арешту з майна позивача не зазначено, що порушує його законні права та інтереси, а тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. Від представника відповідача надійшли пояснення по справі, відповідно до яких зазначає, що у Заводському відділі державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області здійснювалося виконавче провадження № 32224745 з примусового виконання виконавчого листа № 2-473 за 2011 р., виданого Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" заборгованість за кредитним договором на загальну суму 228348,49 грн. Виконавче провадження здійснювалося у відношенні [PERSON] . В рамках виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 15 лютого 2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду. Оскільки виконавчий збір та витрати виконавчого провадження на момент закінчення виконавчого провадження не стягнуто, підстави для зняття арешту з майна боржника у державного виконавця відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Від представника відповідача надійшли пояснення, відповідно до яких, зокрема, просить розглядати справу за наявними матеріалами. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2011 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення з них заборгованості за кредитним договором задоволені частково. З [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто заборгованість за кредитним договором на загальну суму 228\~348,49 грн.( а. с. 5). 17 листопада 2011 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист № 2-473/2022 у зазначеній справі. 19 квітня 2012 року державним виконавцем Заводського ВДВС ММУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа ( а. с. 6). 19 квітня 2012 року головним державним виконавцем Заводського ВДВС ММУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою постановлено накласти арешт на все майно. Що належить боржнику [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ( а. с. 7). 15 лютого 2013 року головним державним виконавцем Заводського ВДВС ММУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, в зв`язку з фактичним виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом ( а. с. 8). Як зазначає позивач, в постанові про закінчення виконавчого провадження від 15.02.2013 про зняття арешту з майна позивача не зазначено, що порушує його законні права та інтереси. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Підсумовуючи вказану правову норму, суд дійшов висновку, що законодавець пов`язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке було накладено арешт. Статтею 41 Конституції України, передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. За змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. В силу ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Статтею 42 частиною 4 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення. Відповідач зазначає, що підстав для зняття арешту у державного виконавця немає, оскільки на момент закінчення виконавчого провадження з боржника не стягнуто виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. Однак суд вважає таке твердження безпідставним, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності несплати витрат виконавчого провадження та виконавчого збору, так само як й постанови про примусове стягнення зазначених витрат. До того ж, як й зазначає сам відповідач у своїх поясненнях виконавче провадження знищено згідно з п. 1-2 розділу 11 «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» у зв`язку з закінченням терміну його зберігання. Таким чином, відповідач не довів правомірної необхідності збереження заходів забезпечення виконавчого провадження, що полягають у арешті майна [PERSON] .. Посилання державного виконавця на те що з позовом звернувся [PERSON] , а виконавче провадження відкрито відносно боржника [PERSON] , суд не бере до уваги, оскільки з матеріалів вбачається, що має місце помилка в написанні імені, так як всі інші дані, а саме дата народження та РНОКПП боржника є ідентичними. Також згідно витягу з Державного реєстру речових прав саме на нерухоме майно [PERSON] накладено арешт згідно постанови державного виконавця від 19.04.2012 року по виконавчому провадженню №32224745. Підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved