Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, мотивуючи тим, що між нею та відповідачем в 2009 році було укладено договір оренди землі (земельної ділянки кадастровий номер 3524983100:02:000:0132, площею 7,20 га, яка належить позивачеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії РІ №316615, виданого 18.08.2002 року) строком на 5 років - до 2015 року. Після його закінчення зазначений договір позивачем не продовжувався та не поновлювався, а в 2015 році позивач звернулася до відповідача з питанням повернення земельної ділянки, однак дізналася, що існує додаткова угода до договору оренди землі від 28.11.2013 року, відповідно до умов якої вона нібито подовжила дію договору оренди землі від 20.11.2009 року на 10 років, угода зареєстрована реєстраційною службою Петрівського районного управління юстиції Кіровоградської області 14.10.2014 року, номер запису про інше речове право: 7384767, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 16582785 від 18.10.2014 року. Однак, позивач вказує на те, що не укладала додаткової угоди до вищевказаного договору оренди з відповідачем в 2013 році та не підписувала додаткову угоду, тому змушена звернутися до суду з позовом про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною та про повернення земельної ділянки. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. Представник відповідача - сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма Маріампольська» Петрівського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява в якій він просив в задоволені позову відмовити та розглянути справу за його відсутності. Суд заслухавши сторони, дослідивши документи справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 7,20 га, кадастровий номер 3524983100:02:000:0132, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Луганської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, що підтверджуться копією державного акту на право приватної власності на землю серії РІ №316615, виданого 18.08.2002 року (а. с.7). Зазначена земельна ділянка перебувала в оренді у СВК «Агрофірма Маріампольська» на підставі договору оренди землі від 20.11.2009 року, укладеного між сторонами строком на 5 років, що підтверджується копією договору оренди землі, зареєстрованого Кіровоградською регіональною філією ДП "Центр ДЗК про Держкомземі України" 30.09.2010 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 28534273 від 23.10.2014 року (а. с.8-10). Після закінчення зазначеного договору позивачем не продовжувався та не поновлювався, а в 2015 році позивач звернулася до відповідача з питанням повернення земельної ділянки, однак дізналася, що існує додаткова угода до договору оренди землі від 28.11.2013 року, відповідно до умов якої вона нібито подовжила дію договору оренди землі від 20.11.2009 року на 10 років, що підтверджується копією додаткової угоди до договору оренди землі від 28.11.2013 року, яка зареєстрована реєстраційною службою Петрівського районного управління юстиції Кіровоградської області 14.10.2014 року, номер запису про інше речове право: 7384767, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 16582785 від 18.10.2014 року (а. с.11). Однак, позивач вказує на те, що не укладала додаткової угоди до вищевказаного договору оренди з відповідачем в 2013 році та не підписувала додаткову угоду. Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У відповідності з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Відповідно до ст.18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. На підставі ст. 203 ЦК України визначено,що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з ч.1 ст. 236 ЦК України,нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. В ході судового розгляду справи за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 17.12.2018 року, було призначено та проведено судово - почеркознавчу експертизу. Згідно з висновком вказаної судово - почеркознавчої експертизи №20 від 22.04.2019 року, досліджуваний підпис, розташований в графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ» в додатковій угоді до договору оренди землі від 28.11.20013 року, укладеній між [PERSON] та СВК «Агрофірма Маріампольська» в особі директора Міщаніна К.В., вшитій в реєстраційну справу №7384767 щодо земельної ділянки 3524983100:02:000:0132, виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням підпису[PERSON] . Тобто, підписання договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним, що передбачено ст.ст. 203, 215 ЦПК України. Крім цього, відповідно до абзацу 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав», ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав зареєстрованих відповідно до законодавства. Отже, суд при задоволенні позову про визнання недійсним договору оренди землі, з метою забезпечення можливості належного виконання судового рішення, у рішенні має зазначити про припинення права оренди земельної ділянки згідно спірного договору. Оскільки зазначена норма набрала чинності після подання позовної заяви, а також вона не є окремою позовною вимогою у справі, зазначення у рішенні «про припинення права оренди» не потребує змін позовних вимог, а є лише належним виконанням чинного законодавства. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивач довела те, що вона не підписувала договора оренди земельних ділянок з відповідачем і останній безпідставно та самовільно використовував земельні ділянки позивача. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. У відповідності до ч. ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. В зв`язку з цим з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати на проведення експертизи в сумі 2250 гривень 24 копійки, які підтверджуються рахунком - фактурою від 25.03.2019 року та сплачений позивачем судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок, що підтверджується квитанцією від 10.08.2018 року. Вказані правовідносини регулюються ст. ст. 203, 207, 208, 215, 216, 236, 638 ЦК України, ст. ст. 12, 676, 78, 81, 133, 141 ЦПК України, Законом України «Про оренду землі» та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав».

Outcome: approved