Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до Дружківської територіальної громади в особі Дружківської міської ради, який згодом було доповнено, в якому просить визнати причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною та визначити їй додатковий строк - три місяці для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її дідуся [PERSON]. В обґрунтування позову зазначила, що вона є онукою [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилось майно на праві приватної власності у вигляді квартири, що розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Космонавтів, б. 2, кв. 103, яка належала померлому на праві приватної власності. Був пропущений строк для прийняття спадщини. В якості поважності пропуску строку для прийняття спадщини позивач зазначила, що вона нічого не знала про заповіт складений її бабусею, [PERSON], на користь її батька, [PERSON], оскільки останній не вступав у права власності за складеним заповітом. Також вважала, що якщо вона є донькою свого померлого батька та онукою померлих бабуся та дідуся, то спадщина і так належить їй, оскільки вона є єдиною спадкоємицею. Відмовлятись від прийняття спадщини не має наміру, вважаючи, що прийняла спадщину виїхала на довгострокове перебування до Російської Федерації, у звязку з чим просила визнати поважними ці обставини. Позивач та його представник в судове засідання зявилися, підтримали вимоги викладені у позовній заяві та просили позов задовольнити, проти розгляду справи без присутності відповідача не заперечували. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи повідомлялися належним чином, подав до суду заяву, в якій просить слухати справу без його участі /а.с. 37/. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача за наявних доказів по справі. Заслухавши доводи позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з народження мала прізвище «Морозова», 02.08.2006 року зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила своє прізвище з «Морозова» на «Овчинникова» /а.с. 12/. Також встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження IV HO №280419 /а.с. 10/. В свою чергу, її батько [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження ЯЛ № 328118 /а.с. 11/. Отже, [PERSON] є онукою [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що 16 лютого 2010 року померла [PERSON], свідоцтво про смерть серії І-НО № 447483 від 17.02.2010 року /а.с. 4/. Вона заповідала належну їй на праві приватної власності двокімнатну квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] своєму сину [PERSON]. Заповіт було посвідчено нотаріусом Дружківської нотаріальної контори 24.01.1995 р. та зареєстрований в реєстрі за № 2-295 /а.с. 8/. [PERSON], батько позивачки, помер 25 червня 2013 року (свідоцтво про смерть серії І-НО № 705701 від 29.06.2013 року). [PERSON], дід позивачки, помер 13 травня 2015 року, тобто після свого сина [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 904014, виданого 14.05.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 447 /а.с. 5,6/. Встановлено, що [PERSON] не заявляв свої права як спадкоємця за заповітом, оскільки згідно довідки Дружківської державної нотаріальної контори № 19/01-16 від 19.01.2017 року, після смерті [PERSON], померлої 16 лютого 2010 року, заяви про прийняття або відмову від спадщини не надходили, спадкова справа на заводилась та свідоцтво про право на спадщину не видавалось /а.с. 45/. Відповідно [PERSON] не реалізував свого права на спадщину, як спадкоємець за заповітом, не прийняв спадщину у вигляді двокімнатної квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Космонавтів, б. 2, кв. 103. Факт неприйняття спадщини за заповітом у вигляді двокімнатної квартири [PERSON] підтверджується додатково тим, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа та видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2016 року за №№ 2536, 2537, на імя його дружини [PERSON] та його дочки [PERSON]. Однак серед майна спадкодавця, на яке відкрилась спадщина і яке було прийнято спадкоємцями, двокімнатна квартира, що розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Космонавтів, б. 2, кв. 103 не значиться /а.с. 60-88/. Відповідно, факт неприйняття спадщини за заповітом, у вигляді двокімнатної квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Космонавтів, б. 2, кв. 103, [PERSON] доведено. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 ЦК України. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, спадкоємцями І-ї черги за законом, після смерті [PERSON], власниці двокімнатної квартири, є її чоловік [PERSON] та її син [PERSON]. Як встановлено судом, спадкоємець за законом [PERSON], не приймав спадщину у вигляді двокімнатної квартири, а також частки у праві приватної власності на неї. Відповідно, єдиним спадкоємцем, хто міг прийняти спадщину, що відкрилась після [PERSON], є її чоловік [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] на день її смерті, про це свідчить довідка про склад сімї зареєстрованих у житловому будинку осіб за адресою м. Дружківка, вул. Космонавтів, б. 2, кв. 103, яка надана КП «Комсервіс» № 41/01 від 31.01.2017 р. /а.с. 92/. Як вбачається з довідки, вищезазначені особи разом проживали у двокімнатній квартирі, розташованої за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Космонавтів, б. 2, кв. 103, з 05.05.1976 року по день смерті кожного з них. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина 5 цієї статті, закріплює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, [PERSON] фактично прийняв спадщину у вигляді двокімнатної квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Космонавтів, б. 2, кв. 103, що залишилась після смерті його дружини [PERSON]. Він постійно в ній проживав до моменту своєї смерті, користувався нею, дбав про неї, ніс тягар утримання. Після смерті [PERSON] залишилась квартира, що розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Космонавтів, б. 2, кв. 103, яка належала померлому на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 01 грудня 1994 року. Позивачка дізналась, що пропустила строк на прийняття спадщини, оскільки звернувшись до Дружківської державної нотаріальної контори з метою оформлення права на спадщину, вона отримала відмову. Дружківська державна нотаріальна контора надала відмову не у письмовому вигляді, а лише усно. В якості поважності пропуску строку для прийняття спадщини позивач зазначила, що вважала, що якщо є донькою свого померлого батька та онукою померлих бабуся та дідуся, то спадщина і так належить їй, оскільки вона є єдиною спадкоємицею. Відмовлятись від прийняття спадщини не має наміру, вважаючи, що прийняла спадщину виїхала на довгострокове перебування до Російської Федерації, у звязку з чим просила визнати поважними зазначені обставини. На підтвердження того, що довгий час перебуває в Російській Федерації і не мала можливості оформити належним чином спадщину посилається на видану довіреність на представника [PERSON], яка була засвідчена нотаріусом Словянського нотаріального округу Краснодарського краю Російської Федерації 02 грудня 2016 року, та адресну довідку видану відділом МВС РФ по Славянському району № 62/702 від 17.02.2017 року, в якій міститься інформація, що [PERSON], 11.06.1979 р.н, в період з 22.10.2014 року по теперішній час зареєстрована за адресою: Краснодарський край, Славянський р-н, м. Славянськ-на-Кубані, вул. Перемоги, б. 47 /а.с. 98/. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Окремо ст. 1266 ЦК України закріплює право онуків спадкодавця спадкувати спадщину, яка належала б за законом їхнім матері, батьку, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що у встановлений закон шестимісячний строк [PERSON] заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не подала, вважаючи, що вона як онука є спадкоємцем і спадщина належить їй за законом. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до\~ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець,який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця,який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини,суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Виходячи з наведеного, з урахуванням того, що через те, що позивачка виїхала на довгострокове перебування до Російської Федерації не мала змоги вчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини, суд вважає за можливе визнати поважною причину пропуску позивачем терміну для прийняття спадщини та визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю у три місяці. Враховуючи вищевикладене, на підставі досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позивач пропустила встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, а тому такий строк підлягає поновленню. На підставі викладеного,

Outcome: approved