Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до НАСК «Оранта», про стягнення страхового відшкодування у розмірі 46876,05 грн., пеню за прострочку виплати страхового відшкодування в розмірі 1977,78 грн., інфляційні збитки в розмірі 468,76 грн. та 3% річних в розмірі 292,81 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 29.11.2013 року сталась ДТП, в якій було пошкоджено належний йому автомобіль Пежо, д.н.з. [NUMBER]. Винним у ДТП визнано [PERSON], який керував автомобілем Мітсубісі [NUMBER]. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження на загальну суму 46876,05 грн.. Цивільно-правова відповідальність порушника застрахована Договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в НАСК «Оранта». Позивач неодноразово звертався до НАСК «Оранта» з проханням здійснити виплату страхового відшкодування, але досі перерахунок коштів не виконано. Крім того, позивач отримавши від НАСК «Оранта» лист зрозумів, що відповідач зменшити розмір відшкодування до 23 438,03, мотивуючи це тим, що позивач в свою чергу порушив правила дорожнього руху однак відносно нього не було складено протокол про адміністративне правопорушення. Такі всиновки відповідача позивач вважає необгрунтованими та в зв'язку з невиконанням відповідачем свого обов'язку щодо відшкодування шкоди звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги уточнив та просив стягнути з відповідача 46876,05 грн страхового відшкодування, 2 427,93 грн. інфляційних витрат, 604,89 грн. - 3% річних та 4578,44 грн. пені згідно з наданим розрахунком. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі його представника. Позовні вимоги визнав частково, посилаючись на те, що при розгляді адміністративної справи постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.04.2014 р. встановлено, порушення водієм [PERSON] п. 12.1 правил дорожнього руху та водієм [PERSON] п.п. «в» п. 15.10 правил дорожнього руху. Також в постанові зазначено, що порушення [PERSON] п.п. «в» п. 15.10 правил дорожнього руху безпосередньо пов'язана з наслідками дорожньо транспортної пригоди у вигляді пошкодження транспортних засобів. В зв'язку з цим страхове відшкодування можливо стягнути лише в розмірі половини нарахованої суми, а саме 23438,03 грн. Щодо стягнений інфляційних втрат та трьох відсотків річних., зауважив, що згідно ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним законом та регулює відносини у даній сфері, передбачено лише один вид неустойки за порушення грошового зобов'язання - пеню. Отже, вимоги щодо стягнення на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних є необгрунтованими та безпідставними., а враховуючи, що позивачем не надано належного розрахунку пені (розрахунку від суми 23 438. 03 гри.) вимоги щодо стягнення пені також є необгрунтованими. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 26.1 ст. 26 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судовим розглядом беззаперечно встановлено, що 29.11.2013 року по вул. В. Житомирська, навпроти будинку 25 в м. Києві, трапилась дорожньо-транспортна пригода, яку спричинив [PERSON], який керував автомобілем «Мітсубісі» реєстраційний номер [NUMBER]. та здійснив наїзд на транспортні засоби, припарковані на тротуарній частині. В результаті зіткнення постраждали автомобіль «Пежо» з реєстраційним номером [NUMBER], яким керував [PERSON], та автомобілем «Лексус 350» з реєстраційним номером [NUMBER], яким керував [PERSON]. Транспортні засоби внаслідок ДТП зазнали значних механічних пошкоджень. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.04.2014 року при розгляді даного адміністративного матеріалу було встановлено вину [PERSON] та закрто провадження в справі на підставі ст. 247 КУпАП в зв'язку з закінченням строку для притягнення до адміністративної відповідальності, встановленого ст. 38 КУпАП. Стосовно інших учасників ДТП адміністративні матеріали не складалися та справи не розглядалися, відповідно в їх діях не вбачалася винна причетність до ДТП. Натомість саме поведінка водія [PERSON] і призвела до зіткнення з транспортними засобами, які навіть на проїжджій частині не знаходилися. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована в Національній акціонерній страховій компанії «ОРАНТА» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5895982 зі строком дії з 20.10.2013 р. до 19.10.2014 р. включно. 10.12.2013 року [PERSON] було подано до асистуючої компанії ГО ТОВ «Гарант-АСІСТАНС», яка обслуговує документообіг НАСК «ОРАНТА», повний пакет документів, в тому числі й заяву про страхову виплату. Зазначені обставини визнані відповідачем в страховому акті № ОЦВ-13-15681/1 від 15.05.2014 року та листі ВАТ НАСК «ОРАНТА» № 09-02-09/10479 від 06.06.2014 року, адресованому Позивачу, що наявні в матеріалах справи. Відповідно до п.22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, виплачених у страховому полісі відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортпої пригоди життю, здоров 'ю, майну третьої особи. Згідно авто товарознавчого дослідження № [NUMBER]-16.12/5 матеріальний збиток, завданий автотранспортному засобу «Пежо» з реєстраційним номером [NUMBER], складає з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 46 876,05 гри., про що прямо зазначено в розрахунку страхового відшкодування від 15.05.2014 року, скріпленому печаткою ВАТ НАСК «ОРАНТА» та листі ВАТ НАСК «ОРАНТА» № 09-02-09/10479 від 06.06.2014 року, адресованому позивачу. Із заперечень відповідача вбачається, що ВАТ НАСК «ОРАНТА» з зазначеної сумі збитку визнає 23 438,03 (50% від 46 876,05 грн.) грн., посилаючись при цьому на статтю 36.3. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: «У разі якщо відиовідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб». Проте такий висновок Відповідача не відповідає обставинам справи та є безпідставним, оскільки сам заподіювач шкоди при розгляді справи в адміністративному порядку зазначив, що ДТП сталася саме через те, що він виїхав на тротуар, на якому стояв автомобіль позивача, що відображено в Постанові Шевченківського районного суду м.Києва від 04.04.2014 року. Крім того, відносно позивача по справі жоден адміністративний протокол за даною подією не складався, та до адміністративної відповідальності він не притягувався. Таким чином для застосування зазначеної норми ст. 36.3. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» необхідною умовою є винна поведінка учасників події, встановлена в передбаченому законом порядку, та обов'язкове встановлення причинно-наслідкового зв'язку між їхніми діями та наслідками події. З наведеного вбачається обов'язок ВАТ НАСК «ОРАНТА» відшкодувати позивачу саме матеріальний збиток, завданий автотранспортному засобу «Пежо» з реєстраційним номером [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в сумі 46 876,05 грн. Крім цього в зв'язку з тим, що на момент розгляду справи страхового відшкодування ВАТ НАСК «ОРАНТА» позивачу не сплатила, позивач вправі вимагати стягнення на його користь з відповідача втрати від інфляційних процесів в країні та 3% річних за неправомірне користування коштами, що мали бути виплаченими позивачу після спливу строку, визначеному п. 36.2 ст. 36 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Заяву про страхове відшкодування було подано позивачем та зареєстровано відповідачем 18.02.2014 року, таким чином граничний термін виплати страхового відшкодування відповідачем настав 18.05.2014 року. Саме з цього моменту Відповідач набув статус боржника по відношенню до позивача, який став кредитором, що випливає зі змісту ст. 509 Цивільного кодексу України, так як це зобов'язання відповідача сплатити гроші на користь позивача виникає з підстав, наведених в ст. 11 ЦКУ в силу закону, а саме, з вищенаведеної норми п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином не сплачуючи гроші у вигляді суми страхової виплати позивачу, відповідач порушує грошове зобов'язання. Відповідно до спи 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що страхова компанія прийняті на себе зобов'язання за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не виконала, тому наявні достатні підстави для стягнення з НАСК «Оранта» суми страхового відшкодування у розмірі 46876,05 грн, Щодо вимог позивача про сплату пені, 3% річних та інфляційних витрат, суд вважає за необхідне також задовольнити, виходячи з наступного. Ч.2 ст. 625 ЦКУ встановлює: «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.». При цьому пеня є самостійною санкцією до даних правовідносин та встановлюється п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка мас право на отримання такого відшкодування, сплачується итія з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України. яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Аналогічні положення щодо зобов'язання страховика сплатити неустойку в розмірі, установленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, містяться в ст. 992 ЦК України. Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконано. Оскільки на сьогоднішній день зобов'язання НАСК «Оранта» не виконало, то в зв'язку з цим вимоги позивача про стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних є обґрунтованими. Таку позицію сформував Верховний Суд України при розгляді справ про стягнення пені за полісом страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в своїй Постанові №6-49 цс 12 від 6 червня 2012 року., а саме те, що зобов'язання страховика про виплату страхувальнику виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч.2 ст.625 ЦК України, так і нормами ст.ст.549-550 ЦК України. Враховуючи те, що суд задовольняє позов, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з НАСК «Оранта» на користь позивача підлягає до стягнення 550,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved