Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідачів аліменти на його утримання. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що відомості про батька в свідоцтві про народження [PERSON] записані відповідно до ст. 126 СК України, тобто за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають в шлюбі між собою. Батьки [PERSON], що є віповідачами по справі, злісно ухиляються від виконання обов'язків по вихованню та утримання сина, не піклуються його станом здоров'я, не створили належних умов для нормального проживання та розвитку дитини. Позивач також просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідачів аліменти на її утримання. При цьому зазначили, що батьки [PERSON], [INFO] також злісно ухиляються від виконання обов'язків по вихованню та утримання доньки, не піклуються її станом здоров'я, не створили належних умов для нормального проживання та розвитку дитини, на тривалий час залишали дитину без догляду, не надають будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини, зловживають спиртними напоями, мають антисанітарні умови проживання. Батько [PERSON] з часу народження дочки жодного разу її не бачив, фактично втратив родинні зв'язки. На підставі наказу № 44 від 21.09.2017 року служби у справах дітей Житомирської міської ради [PERSON], [INFO] була тимчасово влаштована у сім'ю бабусі [PERSON] за її заявою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Позовні вимоги щодо стягнення аліментів уточнив, та просив стягувати з всіх відповідачів аліменти на кожну дитину в розмірі по 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь установи або особи, яка буде здійснювати опіку над дитиною. Відповідач [PERSON] в позові просив відмовити, оскільки раніше його робота була пов'язана з тривалими періодами відряджень, що могло вплинути на хід виконання його батьківських обов'язків по вихованню сина [PERSON], [INFO]. Натомість, з вересня 2017 року влаштувався на постійну роботу в м. Житомирі, де позитивно характеризується, постійно піклується станом здоров'я та навчанням сина. Син постійно проживає з ним, знаходиться на його утриманні та вихованні. Мати [PERSON] самоусунулася від виховання та утримання сина, не піклується про його стан здоров'я та навчання. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про направлення поштового відправлення, причини неявки не повідомили. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення у відсутності відповідачів, що відповідає положенню ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Представник третьої особи - органу опіки та піклування [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів та щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на його утримання. В задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на його утримання просив відмовити за безпідставністю позовних вимог. Заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та відомості про них в свідоцтві про народження [PERSON] записані відповідно до ст. 126 СК України (а.с.9). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] та відомості про них в свідоцтві про народження [PERSON] записані відповідно до ст. 133 СК України (а.с.8). Вказані обставини підтверджені дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами по справі. Із пояснень допитаних в судовому засіданні учасників судового процесу та досліджених в судовому засіданні письмових доказів вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] злісно ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, що є підставою відповідно до ст. 164 СК України для позбавлення їх батьківських прав. Із повідомлення КУ «Центральної дитячої лікарні» № 475 від 13.09.2017 року встановлено, що 13.09.2017 року [PERSON], [INFO] поступила в інфекційне відділення № 2, оскільки залишена без батьківського піклування та доставлена у відділення каретою швидкої допомоги у супроводі поліції по акту (а.с.35) Відповідно до наказу № 44 від 21.09.2017 року служби у справах дітей Житомирської міської ради [PERSON], [INFO] тимчасово влаштована у сім'ю бабусі [PERSON] за її заявою.(а.с.35 зв, 36). Із долученої до матеріалів справи довідки № 01/02/2018 від 19.02.2018 року, виданої директором ТзОВ «Фрам» вбачається, що відповідач [PERSON] працює на даному підприємстві з 13.09.2017 року на посаді столяра, характеризується з позитивної сторони. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 5 ст. 19 Сімейного Кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 928 від 04.10.2017 року затверджений висновок, згідно якого виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки і піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] та позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO].(а.с. 6,7). Враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним чином не виконують своїх батьківських обов'язків відносно дітей, не надають матеріальної допомоги на їх утримання, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконував в достатній мірі покладені на нього Законом батьківські обов'язки. Однак, зважаючи на крайність заходу, пов'язаного з позбавленням особи батьківських обов'язків, а також на особу відповідача, який характеризується позитивно, постійно офіційно працює, враховуючи його бажання приймати участь у вихованні та утриманні дитини, а також поведінку відповідача протягом часу, коли справа розглядала судом, суд приходить до висновку про передчасність позитивного вирішення цього питання, у зв'язку з чим відмовляє позивачу у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно із ст.ст. 166, 191 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дітей, а тому суд стягує з відповідачів аліменти на утримання дітей з дня пред'явлення позову. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави по 320 грн. судового збору з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved