Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивачі в позовній заяві вказали, що вони є власниками квартири [ADDRESS]. В цій квартирі проживала та зареєстрована відповідачка по справі, яка є дочкою позивачки [PERSON] та матір'ю неповнолітньої [PERSON]. Більше року відповідачка не проживає у даній квартирі, однак не бажає добровільно знятися з реєстраційного обліку. Позивачі в позовній заяві просили позбавити відповідачку права користування квартирою №19 в будинку №14 по вул. Гастело у м. Жмеринка Вінницької області, оскільки позивач [PERSON] не в змозі подарувати свою частку квартирі онучці. Позивачі в судовому засіданні позов підтримали за викладених в позовній заяві обставин, просили його задоволити. Відповідачка ні в попереднє, ні в судове засідання не з'явилась, хоча була належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання. Суд відповідно до статтей 169, 224 ЦПК України виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Свідок [PERSON] суду показав, що він є сусідом сторін, проживає в будинку з 1994 року, відповідачку [PERSON] знає як дочку позивачки з її дитинства. Вона жила в даній квартирі, а після смерті батька в 2006 році вона покинула дане житло, декілька разів навідувалася, а приблизно років 4-5 він її взагалі не бачив, і де вона в даний час, він не знає. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою сторін, відповідачку знає як дочку позивачки. Відповідачку не бачила вже більше як 1,5 року. Заслухавши позивачів, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 2 червня 1995 року (а.с. 14) [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками по 1/3 частці кожен квартири [ADDRESS]. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 18 грудня 2007 року (а.с. 15, 16), [PERSON] успадкувала 1/3 частину квартири по вул. Гастело, 14/19 в м. Жмеринка Вінницької області після смерті [PERSON], який помер 22 червня 2006 року. [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на «Феоктистова». Від цього шлюбу народилася [PERSON], [INFO]. (а.с. 11) Згідно з договором дарування від 20 липня 2015 року (а.с. 17-18, 19), [PERSON] подарувала належну їй 1/3 частину квартири по вул. Гастело, 14/19 в м. Жмеринка Вінницької області [PERSON], [INFO]. 24 липня 2015 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на «Сегедіна». (а.с. 13) Згідно з лицьовим рахунком на квартиру [ADDRESS], квартиронаймач [PERSON], в спірному житлі зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], - дочка, та [PERSON], [INFO], - онука. (а.с. 20) З акту від 08 грудня 2016 року (а.с. 21) вбачається, що відповідачка [PERSON] зареєстрована в [INFO], але з 2006 року за даною адресою не проживає. Оцінюючи вищеперераховані докази відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд у відповідності із ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перераховані вище норми цивільного законодавства дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, то положення ст.7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно зі ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що позивачі є власниками спірної квартири, реєстрація відповідача в ньому перешкоджає реалізації права власності та розпорядження ним, то відповідача слід позбавити права користування спірним житлом. На підставі вищенаведеного суд вважає, що позов підставний і підлягаючий задоволенню.

Outcome: approved