Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд звільнити з-під арешту нерухоме майно. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що 23.08.2005 року між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір № 819/3-28/5-191 за умовами якого, відповідач отримав кошти в сумі 24 000,00 дол. США. Також 23.08.2005 між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір № 819/6-28/5-231 відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов'язання, іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею, 44,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Через систематичне невиконання боржником умов кредитного договору Банк розпочав процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. 08.12.2017 року право власності на майно було зареєстроване за ПАТ «Укрсоцбанк». Однак позивачу стало відомо, що реалізувати власне майно на даний час неможливо оскільки 10.12.2010 р. Московським РВ ДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області в рамках виконавчого провадження № 22002248, винесено постанову про арешт майна відповідача та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все нерухоме майно. Внаслідок винесення вищезазначеної постанови про арешт, на думку позивача, порушено його права як власника відповідного майна. Відзив на позов відповідач у встановлений строк не надав. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 23.08.2005 року між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір № 819/3-28/5-191 за умовами якого, відповідач отримала грошові кошти у розмірі 24 000,00 дол. США. зі сплатою 13,0% річних на придбання нерухомого майна, двокімнатної квартири, загальною площею, 44,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (а.с.7-14) 23.08.2005 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 819/6-28/5-231 відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов'язання, іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею, 44,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS].(а.с.15-21) 08.12.2017 року право власності на майно зареєстровано за ПАТ «Укрсоцбанк», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.(а.с.26) Постановою Московського відділу ДВС ХМУЮ від 10.12.2010 року на нерухоме майно [PERSON] накладено арешт в рамках виконавчого провадження № 22002248, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с.27) Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999р., на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати". Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту. З матеріалів справи вбачається, що договір іпотеки був укладений 23.08.2005 року, а постанову про арешт майна боржника державним виконавцем винесенено 10.12.2010 року, а відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна були внесені 15.12.2010 року. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладенного,

Outcome: approved