Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя, на підставі договору купівлі-продажу будинку від 10.10.2006 р. зареєстрованого в БТІ 11.10.2016 р.. В даному будинку крім неї зареєстровані з [INFO]. її донька - відповідач [PERSON] та онук [PERSON], які мешкають фактично за іншою адресою. Відповідач не цікавиться житловою площею, не сплачує комунальні послуги. Вирішити питання щодо зняття з реєстрації відповідача [PERSON] та [PERSON] у добровільному порядку не виявилося можливим, оскільки останні відсутні за місцем реєстрації та мешкають за межами України. Просила визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в підготовче засідання надали заяву, в якій просили проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] яка дії в своїх інтересах та інтересах [PERSON] до судового засідання не з'явилася, проте звернувся до суду із нотаріально посвідченою письмовою заявою в якій позов визнала в повному обсязі, справу просила розглянути без її участі. Представник органу опіки та піклування [PERSON] надала письмову заяву в якій не заперечувала проти задоволення позову, справу просила розглянути без її участі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позову, вважає можливим згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України ухвалити рішення про задоволення позову у повному обсязі. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить будинок [ADDRESS] в м. Маріуполі на підставі договору купівлі - продажу від 10.10.2006 р. зареєстрованого в реєстрі за №3283 зареєстрованого в БТІ 11.10.2006 р. реєстраційний № 16278068 (а.с.4,5) Згідно інформації відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 03.08.2018 р. №0312-7846 у спірному будинку зареєстровано [PERSON] та [PERSON] з [INFO]. (а.с. 18). Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується дослідженим судом довідкою - актом КСН «Селище Моряків» від 02.07.2018 року з якої вбачається, що відповідач [PERSON] та [PERSON], лише зареєстровані за адресою: [ADDRESS], а фактично не проживають з червня 2014 року (а.с. 7). З нотаріально посвідченої заяви нотаріусом Петушинського нотаріального округу РФ 20.10.2018 р. вбачається, що [PERSON] яка дії в своїх інтересах та інтересах свої неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] повністю визнає позовні вимоги [PERSON] про визнання втративши право користування жилим приміщенням, справу просить розглянути без їх участі ( а.с. 40). Згідно довідки виданої начальником РЄГС в м. Петушки РФ від 18.10.2018 р. вбачається, що [PERSON] з 01.08.2017 р. по даний час працює в районній експлуатаційній газовій службі на посаді слюсаря по експлуатації та ремонту підземних газопроводів 3 розряду комплексної служби м. Покров ( а.с. 41). Згідно довідки директора середньої загальноосвітньої школи №2 м. Покров РФ [PERSON], [INFO] навчається в зазначеній школі ( а.с. 42).ї З акту обстеження умов проживання від 30.10.2018 р. наданого службою у справах дітей вбачається, що [PERSON] не мешкає за адресою вул.. Амурська, буд. 46 ( а.с. 45). Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на те, що позивач є власником будинку, тому він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його нерухомим майном - квартирою. Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 Цивільного кодексу України. Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Права власника жилого будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Саме така позиція викладена в п.3 інформаційного листа ВССУ від 28.01.2013р. №24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав". Відповідно до ст..156 ч.1 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім'ї без поважних причин понад рік, якщо не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. З огляду на наведене, виходячи з того, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у [ADDRESS] як член сім'ї позивача, та з червня 2014 року не проживають у спірному будинку без поважних причин тобто понад рік, домовленості про це з позивачем не має, та з урахуванням визнання позовних вимог, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved