Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до Артемівського районного суду м. Луганська із відповідним позовом до відповідачки, в обґрунтування якого зазначив, що 15 жовтня 2003 року між позивачем та відповідачкою була укладена угода «Про підготовку фахівців з вищою освітою» за рахунок державного замовлення. Відповідно до наказу ДЗ «Луганський державний медичний університет» відповідачку було зараховано на перший курс денного відділення медичного факультету за спеціальністю «Лікувальна справа». Відповідно до вказаної угоди, підписаної сторонами, відповідачка зобов'язалася оволодіти науковими знаннями та практичними навичками, що передбачені вимогами відповідних кваліфікаційних характеристик фахівця для професійної діяльності за спеціальністю та прибути після закінчення вищого навчального закладу освіти на місце направлення та відпрацювати не менше трьох років. Відповідно до наказу ДЗ «Луганський державний медичний університет» відповідачка не прибула до місця проходження інтернатури та працевлаштування та впродовж навчання відповідачки за спеціальністю за період з 2003 по 2009 роки вартість її навчання склала 32556,88 грн. Тому позивач просив суд стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь витрати на навчання в сумі 32556,88 грн. та витрати по судовому збору в сумі 325,57 грн. У судове засідання представник позивача - Бурсова Я.Г. не з'явилася та до початку розгляду справи на адресу суду від неї надійшла заява, в якої вона підтримала позовні вимоги ДЗ «Луганський державний медичний університет» та просила провести розгляд справи за її відсутністю. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце судового засідання була повідомлена належним чином, заперечень проти позову не надала та заяви про розгляд справи за її відсутністю до суду не надходило. Таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що відповідачка не з'явилася до суду без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів без участі відповідачки [PERSON] Судом ухвалено справу слухати заочно. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні було встановлено, що 15 жовтня 2003 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] була укладена угода «Про підготовку фахівців з вищою освітою» за рахунок державного замовлення, згідно з фотокопією типової угоди про підготовку фахівців з вищою освітою № б/н від 15 жовтня 2003 року /а. с. 4/, яка внаслідок укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON], відповідно до фотокопії наказу № 4л/36 від 08 лютого 2008 року про зміну прізвища у студентських документах /а. с. 5/. Відповідно до наказу ДЗ «Луганський державний медичний університет» відповідачку було зараховано на перший курс денного відділення медичного факультету за спеціальністю «Лікувальна справа». Відповідно до вказаної угоди, підписаної сторонами, [PERSON] зобов'язалася оволодіти науковими знаннями та практичними навичками, що передбачені вимогами відповідних кваліфікаційних характеристик фахівця для професійної діяльності за спеціальністю та прибути після закінчення вищого навчального закладу освіти на місце направлення та відпрацювати не менше трьох років. Тобто Угоду від 15 жовтня 2003 року було укладено відповідно до вимог Закону України «Про вищу освіту». Крім того, згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Однак, під час зустрічної перевірки, за результатами ревізії КРУ в Луганській області було встановлено, що [PERSON] не прибула до місця проходження інтернатури та працевлаштування, відповідно до фотокопії акту № 04-21/006 від 24 травня 2013 року ревізії фінансово - господарської діяльності Державного закладу «Луганський державний медичний університет» за період з 01.03.2011 року по 01.03.2013 року, складеного КРУ в Луганській області /а. с. 9 - 15/. Згідно з ст. 2 Указу Президента України від 23.01.1996р. №77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вітчизняних навчальних закладів» передбачено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Відповідно до п.1.1. 1.2 наказу МОЗ України №291 від 19.09.1996 року «Про затвердження Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти 3-4 рівня акредитації медичних факультетів університетів» спеціалізація (інтернатура) є обов'язковою формою після дипломної практичної підготовки випускників всіх факультетів медичних і фармацевтичних навчальних закладів, після закінчення якої їм присвоюється кваліфікація лікаря - спеціаліста певного фаху. Відповідно до частини 2 статті 52 Закону України "Про освіту" випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі п. 21 Наказу МОЗ України № 367 «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснюється за державним замовленням із студентами, прийнятими на навчання за держзамовленням» у разі, якщо випускник не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин не зазначених у п. п. 9, 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов'язаний відшкодувати у встановленому законом порядку повну вартість навчання до державного бюджету. Відповідно до п. 9 вищевказаного Порядку розірвати угоду випускник має право з таким причин: встановлення інвалідності 1 або 2 групи, внаслідок чого випускник не може стати до роботи за місцем призначення; встановлення інвалідності 1 або 2 групи у дружини (чоловіка) випускника, у одного з батьків (або осіб, які заміняють батьків) випускника); якщо випускник - вагітна жінка, мати або батько, які мають дитину у віці до трьох років або дитину, яка згідно з медичним висновком потребує догляду (до досягнення нею шестирічного віку); одинока мати або батько, які мають дитину до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; у разу проходження чоловіком (дружиною) військової служби (крім строкової), в тому числі за контрактом, на посадах рядового, сержантського й старшинського складу, прапорщиків, мічманів та офіцерів у Збройних Силах, національній гвардії, Прикордонних військах, Службі безпеки, а також інших військових формуваннях, створених відповідно до законодавства України, та служби в органах внутрішніх справ поза місцем розташування замовника; у разі вступу випускників вищих закладів освіти 1-2 рівнів акредитації до вищих закладів освіти 3-4 рівнів акредитації. У цих випадках за рішенням комісії з працевлаштування випускників видається довідка про надання можливості самостійного працевлаштування. Вищенаведені норми Указу Президента України від 23.01.1996р. № 77-96 передбачають відшкодування випускниками повної вартості навчання на користь Державного бюджету, згідно порядку визначеного законодавством, відповідно до статуту позивач по справі є державним закладом, фінансується за рахунок Державного бюджету України, діє на підставі статуту, згідно якого може від свого імені набувати майнових та особистих прав і мати обов'язки, має поточний рахунок в Державному казначействі України та підпорядковується Міністерству охорони здоров'я України. Згідно п.2 ст. 50 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України веде бухгалтерський облік всіх надходжень, що належать Державному бюджету України. Відповідно пп. 1 п. 1 ст. 29 Бюджетного кодексу України доходи Державного бюджету України включають плату за послуги, що надаються бюджетними установами, які утримуються за рахунок Державного бюджету України. Відповідачкою не представлено жодних доказів на підтвердження наявності причин, визначених у п. 9 Порядку, які б давали їй підстави для розірвання угоди про підготовку фахівця з вищою освітою від 01.09.2004 року. Таким, чином, відповідачкою [PERSON] порушені вимоги Указу президента України від -23.01.1996р. №77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» та наказу Міністерства охорони здоров'я від 25.12.1998 р. №367 «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснюється за державним замовленням із студентами, прийнятими на навчання за держзамовленням» а саме: не дотримавшись вимог Угоди від 15 жовтня 2003 року, без поважних причин не прибула до місця проходження інтернатури та працевлаштування. Впродовж навчання відповідачки за спеціальністю за період з 2003 по 2009 роки вартість її навчання склала 32556,88 грн. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Таким чином, з'ясувавши мету звернення позивача до суду, дослідивши юридичну природу виниклих правовідносин, всебічно і повно оцінивши надані докази та документи у їх сукупності, з врахуванням зазначених норм Конституції України та вимог законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги Державного закладу «Луганський державний медичний університет» знайшли своє об'єктивне підтвердження та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачки [PERSON] підлягають стягненню на користь ДЗ «Луганський державний медичний університет» понесені останнім витрати по оплаті судового збору у розмірі 325,57 грн., згідно з платіжним дорученням № 1200 від 02 серпня 2013 року /а. с. 1/. На підставі ст.ст. 15, 16, 526, 625, 629 ЦК України, Наказом МОЗ України № 367 від 25.12.1997 року, наказом МОЗ України № 291 від 19.09.1996 року, ст. ст. 3, 10, 11, 15, 60, 88, 109, 118-120, 212-215, 224 - 233 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved