Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року у неї з [PERSON] (далі Відповідач) народилась дитина - [PERSON], про що виконкомом Бучанської міської ради Київської області в Книзі реєстрації народжень було зроблено відповідний актовий запис. Позивач та Відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебували. Через деякий час після народження сина між сторонами стали виникати протиріччя з питань утримання та виховання спільної дитини. Син сторін залишився проживати з матір'ю, усі питання забезпечення дитини усім необхідним вирішуються матір'ю одноособово. 28 листопада 2014 року Позивач зареєструвала шлюб з [PERSON]. [PERSON] займається вихованням дитини, забезпечує хлопчика всім необхідним для його проживання, лікування, навчання та розвитку. Відповідач не займається вихованням дитини, не надає належного матеріального утримання, не цікавиться життям, розвитком та успіхами свого сина, не спілкується з ним. Таким чином, позивач вважає, що Відповідач має фактичну можливість належним чином виконувати свої батьківські обов'язки, але не вчиняє цього протягом майже восьми років. У зв'язку з вищевикладеним просила суд позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи була належним чином повідомлена. До суду від представника позивача надійшла заяви про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься нотаріальна заява-згода про розгляд справи без його участі, проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] не заперечує. Третя особа Служба у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради Київської області в судове засідання свого представника не направила, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлялися належним чином. До суду надійшла заява про слухання справи без їхньої участі, позов підтримують та просять задовольнити. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [INFO] року у сторін народилась дитина - [PERSON], про що виконкомом Бучанської міської ради Київської області в Книзі реєстрації народжень було зроблено відповідний актовий запис за номером 33 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Позивач та Відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебували. Через деякий час після народження сина між сторонами стали виникати протиріччя з питань утримання та виховання спільної дитини, виявилось, що Позивач і Відповідач мають різні погляди на сімейне життя, що унеможливлює спільне проживання та виховання дитини. Син сторін залишився проживати з матір'ю, усі питання забезпечення дитини усім необхідним вирішуються матір'ю одноособово. Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання Бучанської міської ради від 02.11.2018 року № 2301/10119, [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає разом з матір'ю за адресою [ADDRESS]. 28 листопада 2014 року Позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], [INFO], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бучанського міського управління юстиції у Київській області було складено відповідний актовий запис за номером 268 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Після укладення шлюбу Позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Після укладення вказаного шлюбу Позивач з сином та чоловіком почали проживати разом однією сім'єю. [PERSON] займається вихованням дитини, забезпечує хлопчика всім необхідним для його проживання, лікування, навчання та розвитку. Так, [PERSON] відвідує заняття в школі, займається футболом, є активним учасником скаутівського руху, сім'я постійно проводить дозвілля разом - виїжджають в гори, здійснюють велосипедні прогулянки, проводять багато часу на прйроді. Між отчимом та [PERSON] склались дуже довірительні теплі сімейні відносини. Крім того, зближенню сприяло також народження у Позивача з [PERSON] дочки, поява у сім'ї молодшої сестрички також призвела до того, що хлопчик почав усвідомлювати своєю справжньою сім'єю матір з отчимом та молодшою сестрою. Свого біологічного батька [PERSON] навіть не згадує, у зв'язку з тим, що останній припинив приймати участь у вихованні дитини та спілкуватись з ним задовго до укладення шлюбу Позивача з [PERSON] Відповідач не займається вихованням дитини, не надає належного матеріального утримання, не цікавиться життям, розвитком та успіхами свого сина, не спілкується з ним. Згідно висновку органу опіки та піклування Бучанської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно його малолітнього сина, [PERSON] від 15.11.2018 р. № П-9452, вбачається доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] Відповідач не забезпечує належним вихованням та батьківською увагою і турботою спільну дитину, не приділяє йому необхідної уваги. Натомість мати дитини, Позивач, має власний дохід, окреме житло, у якому відведено окрему кімнату для дитини, де знаходиться усе необхідне, що потрібно для дітей відповідного віку. Позивач забезпечує відвідування сином освітнього закладу за місцем їх проживання, до лікаря - при потребі, на різні гуртки, а також на прогулянки на свіжому повітрі. Таким чином, мати дитини та його вітчим піклуються про нього та несуть за нього повну відповідальність. Позивач, також, забезпечує повний та необхідний дитині медичний супровід у медичному закладі, веде амбулаторну картку дитини, на регулярній основі проводить його планові медичні та профілактичні огляди. Витрати на лікування сина у разі його хвороби несе Позивач за власний рахунок. Також, у витратах на проживання, навчання та лікування Єшра бере участь його вітчим, [PERSON] має достатній рівень доходу для належного утримання своєї сім'ї, для створення комфортних умов проживання, проведення дозвілля, що підтверджується доданими до даної позовної заяви документами. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування та ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 5 Сімейного кодексу України передбачено, держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки судом беззаперечно встановлено, що Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню сина, своєю поведінкою та діями довів, що насправді не зацікавлений долею дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, суд позбавляє Відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі, ст. ст. 84, 150, 155, 157, 164 -165, 180-182 СК України, п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав",

Outcome: approved