Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вимогою про позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнення відповідача, на користь дитини, аліменти на її утримання, в розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивується тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та її утримання. В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа надала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] , та заявили про розгляд справи без їх участі. Суд дослідив надані докази і наведені доводи та дійшов висновку, що позов є доведеним і підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 22.10.2012 року (19). Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради, як органом опіки та піклування, надано висновок від 18.10.2018 року, про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] , з підстав ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а саме, не приймає участі в житті дитини, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться долею дитини, її здоров`ям (а.с.32). Заявою, посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Димерлій О. М. від 08.08.2018 року (Р-784), Тунч Газі не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] (а.с.36). У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства", зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 2 ст.59 Закону України «Про освіту» на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є позбавлення батьківських прав того з батьків, хто неналежно виконує свої батьківські обов`язки. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З аналізу змісту норми закону (п.2 ч.1 ст.164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько (мати) не просто не виконує свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст.150 СК України. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надав такі роз`яснення: позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Право позивача звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав передбачено ст.165 СК України. Щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Згідно ч.4 ст.170 Сімейного Кодексу України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. На підставі положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України. Згідно ч.3 ст.181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одночасно, стаття 183 СК України зазначає - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи викладене та виходячи з того, що обов`язок по утриманню дитини покладено на обох батьків, суд вважає можливим визначити аліменти, які підлягають стягненню з відповідача, в розмірі 2000 гривень, щомісячно. Судові витрати розподіляються відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved