Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до Франківської районної адміністрація Львівської міської ради та [PERSON] зміну договору житлового найму та укладення окремого договору найму. В обґрунтування позову зазначає, що він та його колишня дружина [PERSON] зареєстровані та проживають у [ADDRESS], яка не приватизована та належить до житлового фонду Львівської міської ради. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28.02.2013 р., залишеним у силі Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 05.03.2014 р. було встановлено порядок користування згаданою квартирою, згідно якого мені залишено у користуванні кімнату площею 12 кв.м, а відповідачці - кімнату площею 15,7 кв.м, решта приміщень квартири залишено у спільному користуванні. Так як відповідачка дозволу на укладення окремого договору житлового найму не дає, тому просить змінити договір житлового найму спірної квартири та зобов'язати Франківську районну адміністрацію укласти окремий договір найму житлової кімнати площею 12 кв. м у вказаній, а допоміжні приміщення залишити у спільному користуванні. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та дав пояснення аналогічні викладеному, просить позов задовольнити В судове засідання 03.06.2016 року представники відповідачки не з'явились, однак в попередніх судових засіданнях позов заперечили, покликаючись на те, що позивач у вказаній квартирі не проживає. Ствердили про існування 3-х судових рішень, які набрали законної сили, та згідно яких відповідачка тричі зверталась до суду про визнання [PERSON] таким, що втратив право на проживання, однак кожен раз у позові було відмовлено. Представник відповідача- Франківської районної адміністрації ЛМР повторно у судове засідання не з'явився, причин не явки не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про день, час і місце слухання справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про підставіть позовних вимог та їх задоволення. Згідно ст. 103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. У відповідності до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України" № 2 від 12 квітня 1985 року роз'яснено, що в силу ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. Згідно ч.2 ст.63 ЖК України не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Житловим законодавством встановлено мінімальний та максимальний розмір житлової площі у межах якої здійснюється надання житлових приміщень особам, що перебувають на квартирному обліку. Максимальний розмір жилої площі встановлений у ст. 47 ЖК України та визначається у розмірі 13,65 кв.м. на особу, мінімальний розмір жилої площі визначається на рівні середньої забезпеченості громадян жилою площею в відповідному населеному пункті, який у м.Львові становить 8,2 кв.м. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є колишнім подружжям, шлюб між ними розірвано ще у 2009 році. Сторони ствердили, що за час шлюбу відповідачці для проживання сім'ї було надано квартиру [ADDRESS]. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28.02.2013 р., залишеним у силі Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 05.03.2014 р. було встановлено порядок користування згаданою квартирою, згідно якого [PERSON] залишено у користуванні кімнату площею 12 кв.м, а відповідачці - кімнату площею 15,7 кв.м, решта приміщень квартири залишено у спільному користуванні. Вказаним судовим рішенням встановлено, що позивач та відповідачка дійсно проживають та зареєстровані у згаданій квартирі, яка складається з двох житлових кімнат площею 12 кв.м та 15,7 кв.м, коридора, кухні, санвузла і лоджії та визначено порядок користування квартирою у зв'язку з неприязними відносинами, які між ними склались, що унеможливлює дотримання загальноприйнятих умов найму житлового приміщення. Враховуючи те, що позивач зареєстрований у спірній квартирі, за рішенням суду встановлено окремий порядок користування приміщеннями квартири, яка складається з двох ізольованих кімнат та допоміжних приміщень, обоє мешканці квартири фактично займають ізольовані кімнати площами 12 кв.м та 15.7 кв.м відповідно, а тому вимоги позивача про зміну договору житлового найму не порушують житлових прав квартиронаймача та колишнього члена її сімї [PERSON] Таким чином суд дійшов висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved