Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу нежитлової будівлі магазину дійсним,вказуючи,що 14.12.1999 р. між сторонами було укладено договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку [ADDRESS]. Даний договір було укладено в Універсальній товарній біржі «Південь » за реєстровим №1-505. Право власності позивача було зареєстроване в БТІ 21.12.1999р. за реєстровим №1224 та записано до реєстрової книги №30. Умови договору сторонами були виконані в повній мірі. В судове засідання позивач не з'явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність та підтримання позовних вимог. Представник відповідача в судове засіданняне з'явився, про розгляд справи повідомлявся вчасно та належним, до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та визнання позовних вимог. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору від 14.12.1999р., копію технічного паспорту, інформацію з Державного реєстру речових прав №137919919, довідку КП «Баштанське РБТІ» від 17.09.2018р.) суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 14.12.1999 сторони уклали договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку №2 по вул. Августини Півень в м.Баштанка, проте нотаріально його не посвідчили. Посвідчити його на даний час не являється можливим. Дійсність укладеного договору підтверджується наданими доказами. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 14.12.1999 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсно обґрунтованими, а вимогу такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved