Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач звернулась до Орджонікідзевського міського суду із вищевказаним позовом та просить суд визначити місце проживання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] разом із позивачем за місцем її постійного проживання. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним, що позивач з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 23.09.2016 року, який 15.05.2018 року за рішенням Орджонікідзевського міського суду шлюб був розірваний, прізвище було змінено на дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу позивач із відповідачем мають сина: [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та фактично проживає разом із позивачем. Відповідач сплачує аліменти на утримання сина. За час сумісного проживання у позивача із відповідачем не склалися гармонійні сімейні стосунки, між ними часто виникало непорозуміння, сварки, конфлікти на побутовому ґрунті. При вирішенні питання про розірвання шлюбу місце проживання дитини не було визначено. Після розірвання шлюбу позивач не чинила відповідачу ніяких перешкод в спілкуванні з сином та в його вихованні. Проте, з дня народження дитини між позивачем та відповідачем постійно виникали конфлікти з приводу місця проживання малолітньої дитини, участі у вихованні та спілкуванні, у зв`язку з чим позивач була змушена звернутись до суду із даним позовом. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, проте надали письмову заяву згідно якої, просять суд розглянути справу без їх участі та задовольнити позов, оскільки відповідач не заперечує проти позову. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте надав письмову заяву згідно якої, просить суд розглянути справу без його участі, позов визнає у повному обсязі, з наслідками визнання ознайомлений. Заяв та клопотань по справі немає. Представник Покровської міської ради Дніпропетровської області у судове засідання не з`явилась, проте надала письмову заяву згідно якої, просить суд розглянути справу без їх участі, у разі винесення рішення по справі покладаються на розсуд суду. Представник органу опіки та піклування Покровської сільської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та клопотань не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків щодо фактичних обставин. Як встановлено із матеріалів справи, 23.09.2016 року між [PERSON] та [PERSON] . Орджонікідзевським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис № 120 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). У шлюбі у позивача із відповідача народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с.8). 15.05.2018 року рішенням Орджонікідзевського міського суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та змінено прізвище позивачу з « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] » (а.с.9). Згідно довідки про склад сім`ї за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Згідно акту обстеження умов проживання від 11.02.2021 року, за адресою: [ADDRESS] , приватний будинок, складається з 3 кімнат: дві спальні , гостьова, коридор, кухня, ванна кімната. Умови проживання: електропостачання, водопостачання, газопостачання наявні; в будинку чисто, спальні місця, постіль, наявні; дитина забезпечена їжею, сезонним одягом, іграшками. Для всебічного розвитку дитини створено всі умови. За даною адресою проживають: мати - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, [PERSON] має право приватної власності на 1/5 спільної частки квартини, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно довідки наданої начальником відділу кадрів та навчання АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» [PERSON] , [PERSON] працює в АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» інспектором бюро перепусток і документування інформації Служби охорони. Дата прийняття: 23.05.2015 р. (а.с.15). Згідно наданої характеристики начальником аналітичного відділу [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , має повну вищу освіту за спеціальністю «Технічна електрохімія», кваліфікація «Інженер-технолог» ДВНЗ «Український державний хіміко-технологічний університет». Працює на комбінаті: - з 23.06.2015 р. по 20.12.2019 р. спеціалістом з найму робочої сили сектору по роботі з персоналом відділу кадрів та навчання; -з 21.12.2019 р. переведена інспектором бюро перепусток і документування інформації служби охорони; -з 01.12.2020 р. виконання обов`язків на посаді економіста аналітичного відділу. За час своєї трудової діяльності [PERSON] проявила себе як старанний працівник, відповідально ставиться до виконання своїх трудових обов`язків, вміє виконувати доручені завдання у встановлені терміни, дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку. За характером спокійна та врівноважена, при будь-яких обставинах ввічлива, готова до мирного вирішення будь-яких суперечок, у трудовому колективі з усіма має рівні, дружні відносини. Станом на 01.04.2021 р. зарекомендувала себе як сумлінний працівник, з боку керівництва нарікань і зауважень не мала. До дисциплінарної відповідальності не притягувалася (а.с.16). Згідно довідки про заробітну плату і доходи з 01.11.2020 р. по 30.04.2021 р., загальний сума доходів [PERSON] складає 37024 грн. 55 коп. (а.с.17). Відповідно довідки наданої директором КЗ «НВК №2» Г.М.Чергинець, [PERSON] , [INFO] , є вихованцем групи №5 дошкільного підрозділу комунального закладу «Навчально-виховний комплекс №2 (середня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад) м. Покров Дніпропетровської області». Батько вихованця, [PERSON] , не бере активної участі у навчанні та вихованні дитини, батьківські збори не відвідує. Зв`язок з вихователем не підтримує, не цікавиться успіхами дитини у дошкільному закладі (а.с.18). Встановивши фактичні обставини, суд керується наступним. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч.1 ст. 18, ч.1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При цьому, у рішенні від 16 липня 2015 року справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. У постанові Верховного Суду від 30.03.2021 р. у справі 542/1428/18 зроблено висновок про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Зазначена позиція висловлена, зокрема у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 р. у справі №716/591/19 Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) (далі - Конвенція) згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Outcome: approved