Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить визнати за нею право власності на 1/5 частину [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що спірна квартира була передана за розпорядженням органу приватизації від 16.02.94 р. № 43 (далі - розпорядження № 43) у приватну власність. На підставі розпорядження № 43 було видано свідоцтво про право власності на житло [NUMBER] від 16.02.94 р. (далі - свідоцтво [NUMBER]) на ім»я [PERSON]. Право власності останнього на спірну квартиру за свідоцтвом про право власності на житло [NUMBER] було зареєстровано у КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 26.02.94 р. за № 8 371. На момент приватизації у спірній квартирі проживали постійно та були прописаними і інші члени сім»ї, а саме: [PERSON], [PERSON], відповідач у справі, вона. У зв»язку з допущеною помилкою за заявою відповідача у справі за розпорядженням органу приватизації від 13.10.16 р. № 24 було внесено часткові зміни у розпорядження № 43 та було видано свідоцтво про право власності на житло б/н від 13.10.16 р. (далі - свідоцтво від 13.140.16 р.), у якому було зазначено всіх співвласників переданого у власність шляхом безоплатної передачі у 1994 р. житла (спірної квартири) - (5 осіб). [PERSON] помер [INFO] Спадщину, що відкрилась після смерті останнього, в рівних частках прийняли: [PERSON], [PERSON] у розмірі 1/5 частки спірної квартири, що складає по 3/10 частки кожному. Однак, останні правовстановлюючих документів не оформляли. 16.11.09 р. померла [PERSON]. Спадщину після смерті останньої у вигляді права на 3/10 частини спірної квартири успадковано [PERSON]. Однак, останній правовстановлюючих документів не оформляв. Таким чином, [PERSON], з врахуванням належному йому 1/5 частини спірної квартири за приватизацією, 3/5 частини спірної квартири в порядку спадкування належало 3/5 частин спірної квартири. 24.06.15 р. [PERSON] помер. Спадщину після смерті останнього успадковано відповідачем. Рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 19.12.16 р. у цивільній справі № 159/4 198/16 - ц провадження № 2/159/1 507/16 за позовом [PERSON] до [PERSON], виконкому Ковельської міськради, КП «ВОБТІ» про скасування держреєстрації права власності, визнання права власності на частку у нерухомому майні та визнання права власності на частку у нерухомому майні в порядку спадкування (далі - рішення суду від 19.12.6 р., позов було задоволено повністю. Тому просить позов задовольнити та визнати за нею право власності на 1/5 частину спірної квартири. Позивач та її представник - адвокат - в судове засідання не з»явились, хоча, кожна зокрема, належно оповіщені. Про причини неявки суду не повідомили. Попередньо представником позивача - адвокатом - подано до суду заяву з проханням справу розглядати у її відсутності, зазначено, що позов підтримує повністю, просить позов задовольнити. Відповідач - фізична особа - в судове засідання не з»явилась, хоча належно оповіщена. Про причини неявки суду не повідомили, попередньо подала до суду заяву з проханням справу розглядати у її відсутності, зазначивши, що позов визнає у повному обсязі. Письмового заперечення проти позову до суду не подала. Представник відповідача - юридичної особи - в судове засідання не з»явився, хоча відповідач - юридична особа - належно оповіщена. Про причини неявки свого представника суду не повідомила, попередньо подали до суду заяви з проханням справу розглядати у відсутності їх представників. Письмових заперечень проти позову до суду не подано. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з»явились. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до повного задоволення. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст. 58, 59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими. Згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як слідує з копії паспорта позивача серії [NUMBER], виданого 04.08.16 р. Дарницьким РВ ГУ ДМС України у м. Києві, вона є [INFO]., уродженкою м. Ковеля Волинської області; 18.07.09 р. зареєструвала шлюб з [PERSON]. Копією свідоцтва про народження області серії [NUMBER], виданого 03.06.85 р. відділом ЗАГСу Ковельського міськвиконкому Волинської, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно з копією свідоцтва про шлюб, виданого 18.07.09 р. відділом рацс Печерського РУЮ у м. Києві, після укладення шлюбу з [PERSON] дружині - [PERSON] присвоєно прізвище - «Тимченко». Таким чином, [PERSON] є батьком позивача. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 16.02.94 р. [NUMBER], виданого Ковельською дистанцією цивільних споруд Рівненського відділку Львівської залізниці, спірна квартира, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно з розпорядженням органу приватизації № 43 від 16.02.94 р., належить на праві спільної сумісної власності [PERSON]. Право власності останнього на спірну квартиру було зареєстровано у ВОБТІ на праві приватної власності на підставі вищезазначеного свідоцтва у реєстровій книзі за № 8 371 від 25.02.84 р.. [PERSON] помер [INFO] у м. Ковелі Волинської області, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] відділом рацс по м. Ковелю реєстраційної служби Ковельського МРУЮ Волинської області. 13.10.16 р. Рівненською дистанцією цивільних споруд Рівненського відділку Львівської залізниці як органом приватизації було прийнято розпорядження № 24 від 13.10.16 р., на підставі якого було внесено зміни у вказане вище розпорядження органу приватизації [NUMBER]; було видане свідоцтво про право власності на житло від 13.10.16 р., за яким сторін у розглядуваній справі та ряд інших фізичних осіб: [PERSON], [PERSON] як членів сім»ї [PERSON] було зазначено співвласниками спірної квартири. Таким чином, у сторін - фізичних осіб - виникла ситуація, коли вони як члени сім»ї [PERSON] на час приватизації спірної квартири, визначили останнього у процесі оформлення приватизації спірної квартири уповноваженим власником; використали своє право на приватизацію спірної квартири спільно у приватну, спільну сумісну власність у 1994 р.. Однак, свідоцтво про право власності на житло від 16.02.94 р. було видане на ім»я лише [PERSON] як власника, хоча і зазначено, що власність на квартиру є спільною сумісною. Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Відповідно до положень ст. 86 ЦК України (в ред. 1963 р.), що діяв на час приватизації квартири, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Ст. ст. 55, 57 Закону України «Про власність», що був чинним на час приватизації квартири, визначено, власник не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Якщо в результаті видання акта органом державного управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як слідує з положень ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Нею передбачено, що правочин не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (домов), кімнат у квартирах і одноквартирних домах, де проживають два або більш наймачів, та господарських споруд та приміщень, які відносяться до них, з державного житлового фонду на користь громадян України. Тобто, приватизація державного житлового фонду є правочином у розумінні норм цивільного права. Як вбачається зі змісту ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у її редакції, чинній за станом: на 16.02.94 р., приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в т. ч. тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації. Передача квартир у власність громадян оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру. Спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом або арбітражним судом відповідно до їх компетенції. Тобто, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та сторони у розглядуваній справі, спільно набули у власність спірну квартиру відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». У зв»язку із допущеними помилками, орган приватизації, прийнявши 13.10.16 р. розпорядження № 24 про внесення часткових змін у розпорядження органу приватизації [NUMBER], тим самим визнав, що первинна приватизація спірної квартири, а як наслідок - і оформлення, видача і подальша реєстрація права власності на об»єкт нерухомого майна - квартиру - у Волинському ОБТІ були проведені з порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»: право власності на квартиру усіх осіб, які стали співвласниками спірної квартири, у т. ч. - позивача у розглядуваній справі - зареєстрованим не було, що призвело до порушення їх прав. Як слідує з копії паспорта на спірну квартиру, що виготовлений 10.03.17 р. КП «Волинське облбюро техінвентаризації», спірна квартира не містить самочинного будівництва. Як слідує з копії рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 19.12.16 р. у цивільній справі № 159/4 198/16 - ц провадження 3 2/159/1 507/16 за позовом [PERSON] до [PERSON], виконкому Ковельської міськради Волинської області, КП «Волинське облбюро техінвентаризації» про скасування держреєстрації права власності, визнання права власності на частку у нерухомому майні та визнання права власності на частку у нерухомому майні в порядку спадкування, що набрало законної сили 10.01.17 р., з врахуванням, у т. ч., вищенаведених обставин, судом було скасовано держреєстрацію права власності на спірну квартиру в порядку приватизації за свідоцтвом про право власності на житло [NUMBER] [PERSON] та було визнано за [PERSON] як однією із співвласників спірної квартири в порядку приватизації право власності на 1/5 спірної квартири, поряд з іншою підставою для визнання за нею ж права власності на 3/5 часток спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. При цьому судом було встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] в рівних частках прийняли: син - [PERSON] та [PERSON] як пережиле подружжя. У зв»язку з цим частки [PERSON] та [PERSON] у справі власності на спірну квартиру склали - по 3/10. [PERSON] померла [INFO] що стверджується корпією свідоцтво про смерть серії [NUMBER], виданого відділом рацс по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської області 17.11.09 р.. Спадщину, що відкрилась після смерті останньої, у т. ч. - право власності на 3/10 частки спірної квартири, успадкував [PERSON]. На даний час [PERSON] є власницею 4/5 часток спірній квартирі, за позивачем у вказаній вище справі - залишено 1/5 ідеальної долі у спірній квартирі. Однак, суд приймає до уваги, що таке формулювання щодо залишення 1/5 ідеальної долі у спірній квартирі за [PERSON] не стверджує її права власності на 1/5 частку у спірній квартирі. Таким чином, судом встановлено, що позивач з 25.02.94 р. набула спірну квартиру у спільну сумісну власність із [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в порядку приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Помилка у оформленні свідоцтва про право власності на житло від 16.02.94 р. лише на ім»я [PERSON] була виправлена видачею свідоцтва про право власності на житло від 13.10.16 р. із зазначенням усіх п»яти співвласників спірної квартири: позивача, відповідача - фізичної особи, та [PERSON], [PERSON], [PERSON] - на той час - вже покійних. Однак, за свідоцтвом [NUMBER] вже була проведена держреєстрація спірної квартири лише на ім»я [PERSON]. Оформлення позивачем свого права власності на квартиру в порядку приватизації було унеможливлене наявністю вищезазначеної держреєстрації права власності на квартиру за [PERSON]. Після смерті [PERSON] у [INFO]., [PERSON] - у [INFO], [PERSON] - у [INFO]., з врахуванням використання спадкоємцями права на спадкування спадщини, що відкрилась після вказаних вище осіб як спадкоємців, рішенням суду від 19.12.16 р., що набрало чинності, визначено, що співвласниками спірної квартири є [PERSON] - відповідач у розглядуваній справі _- на 4/5 частки. Позивач же набула право власності на 1/5 частку у спірній квартирі в порядку приватизації. Реєстрація права власності на спірну квартиру в цілому, скасоване за рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 19.12.16 р. у вищевказаній цивільній справі № 159/4 198/16 - ц. Тому позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved