Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, який в подальшому уточнила та просить суд визнати [PERSON] , [INFO] батьком, народженого [INFO] , [PERSON] та стягнути з нього на її користь, аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від заробітку(доходу) відповідача та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 гривень. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з початку 2011 року вона та відповідач перебували у фактичних шлюбних стосунках, проживали спільно та планували в подальшому створити сім`ю. В листопаді 2011 року [PERSON] завагітніла і вони почали спільно готуватись до народження дитини. Після народження [INFO] сина [PERSON] стосунки сторін погіршилися і з часом [PERSON] припинив приймати участь в утриманні їх спільної дитини та почав заперечувати факт батьківства. Оскільки на момент народження [PERSON] сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі, то запис про батька було зроблено, відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Просить позовні вимоги задовольнити, визнати відповідача батьком [PERSON] та стягнути на користь позивача, аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якій просить розглянути справу в його та позивача відсутність, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач на розгляд справи не з`явився надавши заяву про розгляд справи в його відсутність та відзив, відповідно до якого вимоги позову визнав, не заперечив своє батьківство та вимогу про стягнення з нього аліментів у зазначеному позивачем розмірі, просив не стягувати з нього судові витрати пов`язані з наданням позивачу правничої допомоги. Відповідно до ухвали суду від 11 жовтня 2019 року справа призначена в підготовче судове засідання. Враховуючи те, що відповідач не заперечував задоволення позовних вимог та розгляду справи у підготовчому судовому засіданні, суд приходить до висновку, що доречно застосувати ч. 3 ст. 200 ЦПК України в якій зазначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову із наступних підстав. Відповідно до ст.7 СК України, суд при розгляді справ про регулювання сімейних відносин повинен забезпечити можливість здійснення прав дитини, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні та максимально можливо враховувати інтереси дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Сімейного Кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК); З свідоцтва про народження дитини та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, що маються в матеріалах справи (а.с. 8,15), вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] , запис про батька зроблено на підставі ст. 135 СК України. Як вбачається з копії історії розвитку дитини - [PERSON] , відповіді на адвокатський запит КЛПЗ «Ніжинський міський пологовий будинок» стосовно запису в індивідуальній картці вагітної( [PERSON] ) батьком дитини записаний [PERSON] (а.с.11-12). В матеріалах справи маються копії фотокарток на яких зображені сторони в сімейній обстановці та разом з новонародженою дитиною(а.с.13-14). Таким чином матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] є батьком [PERSON] , даний факт визнається й відповідачем у поданій ним заяві. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Проаналізувавши наявні докази суд вважає з відповідача підлягає стягненню 1/4 частина його доходу на утримання дитини, з врахуванням доходів та витрат сторін, а також інтересів та потреб в матеріальному забезпеченні дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. В прядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України представником позивача було подано розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу, розмір якої становить 3000 гривень та складається з попередньої консультації, збору доказів, складання позовної заяви та інших процесуальних документів. Враховуючи, що судові витрати пов`язані з розглядом справи, є обґрунтованими, попередньо заявлений розмір судових витрат був значно зменшений, позивач, після надсилання відзиву відповідачем, зменшила позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд вважає, що заявлені витрати понесені позивачем на правничу допомогу є співмірними з предметом позову та підлягають стягненню на її користь з відповідача. Від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Виходячи з наведеного, оскільки на момент звернення до суду з позовом позивач була звільнена від сплати судового збору в частині однієї з вимог, то з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 768 гривні 40 копійок на користь позивача - за вимогу про визнання батьківства та 768 гривні 40 копійок у дохід держави - за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved