Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі продажу квартири від 22.08.2018 року вона є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Колишнім власником будинку була [PERSON] , яка при укладанні вказаного договору зобов`язалася знятися з реєстрації у квартирі до 22.09.2018 року, однак до цього часу цього не зробила. На телефонні дзвінки відповідач не відповідає та уникає зустрічей, спілкування. На підставі викладеного, позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме спірною квартирою. Провадження у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Зважаючи на те, що кореспонденція направлена відповідачу повернулася без вручення, судом було здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження без виклику сторін до спрощеного з викликом. Виклик відповідача здійснювався шляхом розміщення оголошення. Сторонам було надано час для подання заяв по суті. Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, про час, місце та дату судового засідання були повідомлені належним чином, про причини не явки не повідомили. Відповідачем відзиву не надано. Представник третьої особи надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала та просила вирішити справу відповідно до чинного законодавства. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Неявка сторін та ненадання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу від 22.08.2018 року є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-10). Згідно довідки КП "ЖУК" року(а.с.12), відповідач [PERSON] зареєстрована за вище вказаною адресою. Згідно умов Договору купівлі- продажу від 22.08.2018 року, продавець [PERSON] зобов`язалася знятися з реєстраційного обліку у відчужуваній квартирі до 22.09.2018 року, але до цього часу свого зобов`язання не виконала. Факт не проживання колишніх власників [PERSON] та [PERSON] за спірною адресою підтверджується актом від 16.11.2020 року, в яких зазначено, що вони приблизно з серпня 2018 року в квартирі не мешкають (а.с.13). Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідач в даному випадку своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності позивачем. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи достовірно встановлено, що [PERSON] за місцем своєї реєстрації не проживає понад 2 роки, зобов`язання за договором щодо зняття з реєстрації не виконала.

Outcome: approved