Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

\~\~\~Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому зазначила, що 25 липня 2009 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2015 року було розірвано. Під час перебування у шлюбі з [PERSON] 18 липня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу частки квартири ними було спільно придбано 2/3 частини квартири за адресою: 69005, [ADDRESS]. Право власності на квартиру було зареєстровано на відповідача. Крім того, перебуваючи у шлюбі за спільні кошти було придбано холодильник LG вартістю 4700 гривень, мяку меблі вартістю 5500 гривень та ліжко з матрацом вартістю 5530 гривень, що загальною вартістю складає 15\~730 гривень. Після розірвання шлюбу угоди про добровільний поділ манна, що є спільною власністю подружжя, між ними не досягнуто, Відповідач звернення позивача ігнорує, на телефонні дзвінки не відповідає. У звязку з вищевикладеним позивач просить: - визнати 2/3 частини квартири [ADDRESS], холодильник І.О вартістю 4700 гривень, мяку меблі вартістю 5500 гривень, ліжко з матрацом вартістю 5530 гривень обєктами спільної сумісної власності [PERSON]М, [PERSON]; - визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична. буд. 56. кв. 37. - стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за половину вартості спільного нажитого рухомого майна - холодильника LG, мякої меблі, ліжка з матрацом в розмірі 7865 гривень та понесені судові витрати. В судове засідання позивач не зявилася, представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. В судове засідання відповідач не зявився, причини неявки суду не повідомив заперечень не надав. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно\~\~ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.\~\~ Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні їм правовідносини. 25 липня 2009 року між сторонами був зареєстровано шлюб, про що Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 25 липня 2009 року зроблено актовий запис за № 516. Під час перебування у шлюбі 18 липня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу частки квартири [PERSON], [PERSON] було спільно придбано 2/3 частини квартири за адресою: 69005, [ADDRESS]. Право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Крім того, перебуваючи у шлюбі за спільні кошти сторонами було придбано холодильник „LG вартістю 4700 гривень, мяку меблі вартістю 5500 гривень та ліжко з матрацом вартістю 5530 гривень, що загальною вартістю складає 15\~730 гривень. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм па праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що с обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При ньому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 ПК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Субєктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, гак і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11. сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд мас керуватися „обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність га обґрунтованість укладених правочинів спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій. що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сімї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Судом встановлено, що домовленості між сторонами щодо поділу спільного майна подружжя не досягнуто, а тому суд вважає, що доводи позивача є обґрунтованими, знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі в межах позовних вимог.\~\~ Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved