Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди, пов»язаної з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 34569 гривень та судових витрат у справі. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між ПрАТ «СТ «Гарантія» та [PERSON] 21.11.2014 р. було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 5-76-555-1001-14, відповідно до якого зі змінами у доповненнями були застраховані майнові інтереси власника автомобіля [NUMBER]. 30.05.2015 р. в м.Києві на вул.Васильківській відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] Зазначена дорожньо-транспортна пригода трапилась з вини відповідача у справі. Позивач посилається на те, що дана дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, в зв»язку з чим СТ «Гарантія» на підставі умов Договору страхування провела розрахунок розміру рахунку-фактури та страхового акту № 227\\15 здійснило страхову виплату в розмірі 34569 на рахунок ФОП [PERSON] за проведення відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER]. Посилаючись на положення ст.ст. 993, 1187, 1188 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача, як з заподіювача шкоди, в порядку регресу витрати, понесені в зв»язку зі сплатою страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля «Тайота». В судове засідання представник позивача не з»явився, надіславши письмове клопотання про розгляд справи у відсутність представника Страхової компанії. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вважаючи його не обґрунтованим, та, посилаючись на те, що його цивільно-правова відповідальність на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, а тому належним відповідачем у даній справі є Страхова компанія «Україна», де була застрахована його цивільно-правова відповідальність. Суд, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПрАТ «СТ «Гарантія» та [PERSON] 21.11.2014 р. було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 5-76-555-1001-14, відповідно до якого зі змінами у доповненнями були застраховані майнові інтереси власника автомобіля [NUMBER]. 30.05.2015 р. в м.Києві на вул.Васильківській відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] Зазначена дорожньо-транспортна пригода трапилась з вини відповідача у справі відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 22.06.2015 р. Тобто, наявність вини [PERSON] у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди на підставі положень ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Як вбачається з матеріалів справи, власник автомобіля [NUMBER] через свого представника звернулась до СТ «Гарантія» з заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до Страхового акту № 227\\15 та рахунку -фактури № СЧ-0000356 від 02.06.2015 р. сума страхового відшкодування, яка підлягала виплаті власнику пошкодженого транспортного засобу «Тайота» становить 34569 гривні. Страхове відшкодування у зазначеному розмірі було сплачено на рахунок ФОП [PERSON] за проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Тайота» д.н. [NUMBER], що підтверджується платіжним доручення № 843. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз»яснень, що містяться в Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов»язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. Як встановлено судом цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ « СК «Україна». Однак, суд при вирішенні питання щодо наявності підстав для задоволення позову виходить з того, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Саме потерпілому належить право вибору способу здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або з пред»явлення вимоги до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність із вимогою про виплату страхового відшкодування. Зазначені правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України при розгляді справи № 6-2808 цс15 від 20.01.2016 р. і відповідно до положень ст..360-7 ЦПК України вони повинні враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Позивач набув право вимоги до заподіювача шкоди в порядку суброгації на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту, укладеного з власником пошкодженого транспортного засобу «Тайота». Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у справі, понесені при зверненні до суду.

Outcome: approved