Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом до відповідачів Мигівської сільської ради, [PERSON] Посилається на те, що [INFO] померла її матір - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Вона, як спадкоємець за законом першої черги, фактично прийняла спадщину, оскільки на час смерті матері проживала у спадковому будинку без реєстрації, вступила в управління спадковим майном, здійснила поховання матері, справляла поминки, доглядала та на даний час доглядає за будинком. Вона звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про оформлення спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок та не подала доказів того, що вона прийняла спадщину, не підтверджений факт родинних відносин. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29.11.2013 року встановлено факт родинних відносин між нею - [PERSON], та померлою [INFO] [PERSON], як дочки та матері. Крім неї, спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] немає, а є спадкоємець за заповітом [PERSON], який спадщину не прийняв та на неї не претендує. Інших спадкоємців, та осіб які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні немає. Просить встановити факт прийняття нею спадщини, яка відкрилася після смерті [INFO] [PERSON], визнати за нею право власності на спадкове майно житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS], який належав [PERSON] Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному об'ємі і підтвердила обставини викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному об'ємі, пояснив, що на спадкове майно не претендує, спадщину не прийняв. Зазначав, що його мати [PERSON] прийняла спадщину, постійно проживає в спадковому будинку, доглядає за ним. До початку розгляду справи від представника відповідача Мигівської сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному об'ємі та просять справу розглядати без участі представника сільської ради. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що постійно проживає в с.Велике по сусідству з позивачкою [PERSON] Остання переїхала проживати до матері, доглядала за померлою, утримувала господарство та будинок у належному стані, після смерті матері здійснила поховання, справила поминки, по даний проживає у спадковому будинку, доглядає за ним, веде господарство. Суд, заслухавши пояснення позивачки, відповідача, свідка, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному об'ємі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] померла матір позивачки - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 22.12.2003 року Мигівською сільською радою. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29.11.2013 року встановлено факт родинних відносин між нею - [PERSON], та померлою [INFO] [PERSON], як дочки та матері. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS]. З копії технічного паспорту на будинок, вбачається, що житловий будинок в [ADDRESS], 1954 року побудови, вартістю 69253,00 грн., оформлений на ім'я [PERSON] З довідки виданої Мигівською сільською радою №621 від 14.10.2013 року вбачається, що згідно запису по господарської книги №26, особовий рахунок [NUMBER], сторінка №76 власником житлового будинку в [ADDRESS] був [PERSON]. За життя [PERSON] свідоцтва про право власності на житловий будинок не отримував. Після Смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступила його дружина [PERSON], а після її смерті в управління спадковим майном вступила [PERSON], яка доглядає за будинком та проживає в ньому без реєстрації постійного місця проживання. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є дочка - [PERSON] спадкоємець за законом, онук [PERSON] спадкоємець за заповітом. Даних про коло інших спадкоємців у виконкомі сільської ради немає. Відповідно до ст. 256 ч. 2 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом також встановлено, що крім позивачки, спадкоємців за законом немає, а є спадкоємець за заповітом [PERSON], який спадщину не прийняв та на неї не претендує. Інших спадкоємців, та осіб які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується копією спадкової справи №284/2013 року. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року п.1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Згідно ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) "Спадкування здійснюється за законом і за заповітом". Відповідно до ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час спірних правовідносин, встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) позивачка [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], оскільки вступила в управління спадковим майном, здійснила поховання матері, справляла поминки, доглядала та на даний час доглядає за будинком, вказане підтверджується поясненнями свідка [PERSON], довідкою Мигівської сільської ради №621 від 14.10.2013 року. В зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок та доказів прийняття позивачкою спадщини, останній було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №1190/02-31 від 24.10.2013 року. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, житловий будинок 1954 року побудови знаходяться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даними будинками на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинків для проживання ніким не оспорюється. Згідно вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [INFO] [PERSON], та визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved