Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про відшкодування шкоди у зв?язку з дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу. Свої вимоги мотивував тим, що 06.10.2016 року в м. Києві сталася ДТП за участі автомобіля «ВАЗ 21011» д/н [NUMBER] під керуванням водія - відповідача у справі [PERSON] та автомобіля «Форд Фокус» д/н [NUMBER] власником якого є [PERSON] Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілої особи отримав механічні пошкодження, що підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Києва від 31.10.2016 року. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент вчинення ДТП не була застрахована, потерпіла особа звернулася до МТСБУ з повідомленням про настання ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі звіту №1338 про оцінку матеріального збитку спричиненого автомобілю потерпілої особи було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі. Відповідно до платіжного доручення від 10.02.2017 року позивачем було виплачено страхувальнику страхове відшкодування на суму 19 078 грн. 63 коп., а також понесено 675.00 грн. витрат за послуги виконані суб»єктом оціночної діяльності виконаних з метою встановлення розміру заподіяної шкоди, а всього загальний розмір витрат позивача з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 19 753.63 грн. Після виплати страхового відшкодування позивач отримав право вимоги до винуватця ДТП, тому і вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просив стягнути з відповідача на користь МТСБУ грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 19 753 грн. 63 коп. Ухвалою суду від 16.01.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. Разом з цим, учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі та направлено відповідачу копії позовної заяви з додатками та встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Позивач просив суд проводити судовий розгляд без його участі. Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 06.10.2016 року в м. Києві сталася ДТП за участі автомобіля «ВАЗ 21011» д/н [NUMBER] під керуванням водія - відповідача у справі [PERSON] та автомобіля «Форд Фокус» д/н [NUMBER] власником якого є [PERSON] Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілої особи отримав механічні пошкодження, що підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Києва від 31.10.2016 року. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент вчинення ДТП не була застрахована, потерпіла особа звернулася до МТСБУ з повідомленням про настання ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі звіту №1338 про оцінку матеріального збитку спричиненого автомобілю потерпілої особи було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі. Відповідно до платіжного доручення від 10.02.2017 року позивачем було виплачено страхувальнику страхове відшкодування на суму 19 078 грн. 63 коп., а також позивачем понесено витрати у розмірі 675.00 грн. за послуги виконані суб»єктом оціночної діяльності виконаних з метою встановлення розміру заподіяної шкоди, а всього загальний розмір витрат позивача з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 19 753.63 грн. Після виплати страхового відшкодування позивач отримав право вимоги до винуватця ДТП, тому і вимушений був звернутися до суду з даним позовом. Просив стягнути з відповідача на користь МТСБУ грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 19 753 грн. 63 коп. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно із ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. організації і громадяни, діяльність яких пов?язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов?язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Аналізуючи зазначені норми законодавства, роз»яснення, викладене в Постанові Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку про стягнення спричиненої матеріальної шкоди з відповідача, який на момент ДТП керував автомобілем та своїми діями завдав матеріальних збитків водію іншого автомобіля. Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Враховуючи все вищевикладене, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову та можливість його задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору в сумі 1 762.00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved