Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, який мотивує тим, що він є власником земельної ділянки, на якій перебуває металевий контейнер попереднього користувача. Оскільки це перешкоджає йому в користуванні своєю земельною ділянкою, просить суд усунути перешкоди у користування ним, [PERSON], земельною ділянкою, площею 0,0022 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] кадастровий № [NUMBER] шляхом зобов'язання відповідача демонтувати розташований на земельній ділянці металевий контейнер. В судове засідання позивач не з'явися, його представник [PERSON] заявлений позов підтримав та пояснив суду, що відповідно до наданих суду документів відповідачу [PERSON] було надано в користування зовсім іншу ділянку, а саме ділянку [NUMBER], проте металевий контейнер(гараж) відповідачки розташований на земельній ділянці [NUMBER] яка була передана у власність позивачу. Дана обставина перешкоджає позивачу у здійсненні прав власника, просить задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, представник відповідача [PERSON] проти заявленого позову заперечила та пояснила, що при виділенні земельної ділянки представник відповідного органу місцевого самоврядування вказав відповідачу місце будівництва гаража, тому вважає вимоги позивача безпідставними. Заслухавши пояснення представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає позов заявлений мотивованим та таким, що підлягає до задоволення. В судовому засіданні було встановлено, що 05 травня 2017 року Баришівською селищною радою Київської області було прийнято Рішення № 401- 19-07 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" та передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0022 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] кадастровий № 3220255101:01:017:0041. 29 травня 2017 року приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], було зареєстровано право власності [PERSON] на вищевказану земельну ділянку. Відповідачу [PERSON] рішенням Баришівської селищної ради Київської області № 105 від 30.09.1999 року було виділено земельну ділянку для будівництва гаража. Оцінюючи дане рішення, суд зазначає, що відповідно до абзацу 2 вказаного рішення зазначено «Згідно ст.67 ЗКУ виділити гр. [PERSON], жительці [ADDRESS], земельну ділянку розміром 24 кв. м. в [ADDRESS] / двір будинку/ і дозволити побудувати гараж, погодивши з районним відділом містобудування, архітектури та комунального господарства». Таким чином в зазначеному рішенні не вказане точне місце розташування земельної ділянки, та мається вказівка, про погодження місця розташування гаражу з районним відділом містобудування, архітектури та комунального господарства. Відповідно до ч.1 ст.67 ЗК України в редакції 1990 року громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. В рішенні Баришівської селищної ради Київської області № 105 від 30.09.1999 року не зазначено на яких правових підставах передається відповідачу земельна ділянку( у власність чи користування). Оскільки в рішенні відсутні відомості про передачу земельної ділянки у власність, суд приходить до переконання, що вказана земельна ділянка була виділена відповідачу в користування. Відповідно до діючого на той час законодавства виділення земельних ділянок в користування проходило в декілька етапів, а саме: ст. 19 ЗК України в редакції 1990 року, що діяв на час виділення ділянки відповідачу, передбачала, що надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок. Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні пояснила суду, що місце установки гаражу відповідачу було вказано представником землевпорядної організації, проте жодних документів про передачу земельної ділянки в користування, виділення її в натурі на місцевості чи виготовлення проектної документації відповідач та його представник суду не надали. Представник відповідача надала суду копію опорного плану від 03.11.1999 року з якого вбачається, що відповідачу була виділена одна з трьох земельних ділянок розташованих навпроти [ADDRESS] Відповідно до розпорядження Баришівської селищної ради Київської області №08-01-09 від 03.02.2016 року [ADDRESS] було перейменовано у [ADDRESS] З планів наданих сторонам вбачається, що навпроти б.16 по вул. Богдана Хмельницького(бувша Комсомольська) в смт. Баришівка розташовано 4 гаражі- 3 в ряд та ще 1 окремо. Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 19.09.2018 року складеного постійною комісією по врегулюванню земельних спорів вбачається, що відповідачу [PERSON] рішенням Баришівської селищної ради Київської області № 105 від 30.09.1999 року було виділено земельну ділянку [NUMBER]( дана обставина відповідає опорному плану від 03.11.1999 року) позивачу [PERSON] рішенням Баришівської селищної ради Київської області № 401- 19-07 від 05 травня 2017 року було виділено земельна ділянка по [ADDRESS] в смт. Баришівка. Комісією встановлено що металевий контейнер(гараж) відповідача [PERSON] розташований на земельній ділянці [NUMBER] яка передана у власність позивачу. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положення статті 321 Цивільного кодексу України передбачають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок законності набуття права власності встановлений статтею 328 Цивільного кодексу України, в якій вказано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Порядок захисту права власності встановлений статтею 392 Цивільного кодексу України в якій вказано, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивач у встановленому законом порядку, отримав право власності на земельну ділянку. Оскільки на вказаній земельній ділянці перебуває майно відповідача, що порушує законні права позивача, та позивач не має можливості іншим способом захистити своє право, тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір в сумі 704 грн.80 коп. підлягає стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved