Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Посилається на те, що вони з відповідачем проживали у зареєстрованому шлюбі, який між ними укладено 02.08.2001 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Хустського РУЮ у Закарпатській області за актовим записом № 115. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 10.11.2011 року шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітніх дітей сторін залишено на вихованні та утриманні біля позивачки. Позивачка самостійно не може утримувати дітей. Відповідач матеріальної допомоги на дітей в добровільному порядку не надає, тому позивачка змушена звернутися до суду. Просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивачка [PERSON] подала заяву, в якій просила суд справу слухати у режимі відео конференції у зв'язку з неможливістю її явки в судове засідання оскільки вона проживає в Полтавській області та має на утриманні трьох малолітніх дітей. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади України. Відзиву на позов відповідачем не подавалось. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення, відновлення провадження, тощо) судом не проводилось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що сторони уклали шлюб 02.08.2001 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Хустського районного управління юстиції в З/о за а/з № 115 ( а.с. 5). Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6,7) Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 10.11.2011 року шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітніх дітей сторін залишено на утриманні біля позивачки. Відповідач зобов'язання по утриманню неповнолітніх дітей належно не виконує. В позовній заяві позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку але зазначає, що про місце роботи відповідача їй не відомо. До матеріалів справи не додано доказів про місце роботи відповідача, а тому на думку суду питання про розмір аліментів, що повинні стягуватися з відповідача слід вирішувати на підстав ст. 184 СК України, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 3,27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обов'язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до Закону України від 17.05.2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів": п. 2 статті 182 СК України було викладено у наступній редакції «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач не надає коштів на утримання дітей, враховуючи матеріальне становище дітей, які потребують значних коштів на забезпечення їх всім необхідним та для належного їх розвитку, відсутність відомостей про реальні доходи відповідача, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в сумі по 1200 (одна тисяча двісті) гривень щомісячно, до досягнення дітьми повнолітнього віку. Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору. У зв'язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 704, 80 гривень. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved