Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача та зазначає , що відповідач є її донькою . [INFO] відповідач народилася сина [PERSON]. Від народження і до цього часу [PERSON] зареєстрований та мешкає разом з нею ( позивачем ) за адресою [ADDRESS]. В той же час , відповідач приблизно з початку 2017 р. за адресою місця проживання сина не мешкає , вихованням свого сина не займається , життям дитини не цікавиться , практично з ним не спілкується , коштів на утримання сина не надає. Зважаючи на викладені вище обставини вона змушена була звертатися до органів опіки та піклування з питанням про відібрання у відповідача дитини без позбавлення її батьківських прав . Вказане питання було розглянуте на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Петропавлівській РДА 09.02.2018 р. Врахувавши всі зазначені обставини на підставі пункту 1 ст. 19 , ст. 150 , 155 СК України орган опіки та піклування РДА вважає за доцільне відібрання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] без позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] строком на один рік . Просить суд відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та мешкає за адресою : [ADDRESS] у його матері - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована [ADDRESS] без позбавлення її батьківських прав строком на один рік та передати малолітнього [PERSON] бабі - [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою : [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 ( одна тисяча ) грн. , починаючи з моменту подачі цього позову і до досягнення дитиною повноліття . В ході судового розгляду справи по суті позивач позов підтримала в повному обсязі , дала пояснення щодо фактичних обставин справи і дані пояснення є аналогічними до вищезазначеного . Просить суд позов задовольнити.. Представник третьої особи також підтримує позов та просить його задовольнити . Відповідач у судове засідання двічі не з'явилася , про причину неявки суду не повідомила. Крім того, про дату та час розгляну справи раніше належним чином була повідомлена ( судовими повістками) . В зв"язку з цим , суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення . Позивач та представник третьої особи не заперечують проти такого варіанту вирішення справи . Вислухавши позивача , представника третьої особи , вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено , що відповідач дійсно є матір"ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копії свідоцтв про народження , серії [NUMBER] , виданого виконкомом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області . Довідкою - характеристикою Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 07.02.2018 р. ( вих. № 240 ) дається негативна характеристики щодо відповідача , а саме зазначається , що вона не займається вихованням дитини , не цікавиться проблемами сина , не приймає участі в наданні матеріальної допомоги для придбання продуктів харчування та одягу . В актах обстеження матеріально-побутових умов складених депутатом Миколаївської сільської ради вказується , що матеріально-побутові умови проживання дитини та позивача задовільні . В будинку є ванна кімната з гарячою та холодною водою. Хлопець має окрему кімнату для навчання . Відповідач за вказаною адресою не проживає більше 5 місяців . Син відповідача за місце навчання характеризується виключно позитивно. Відповідно до ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Як передбачає ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод проголошено, що кожен має право на повагу до свого сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійсненні цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення сім`ї небезпечної для дитини обстановки: її життю, здоров'ю. Підставами для відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки, незалежно від суб'єктивних причин такого положення, вини батьків. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У частині 2 пункту 16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про переконливість наданих позивачем доказів та необхідність відібрання у відповідача малолітнього сина [PERSON] у зв'язку з ухиленням її , як матері від виконання обов'язків по їх належному вихованню, догляду та не створенню належних побутових умов, що наразі, буде відповідати інтересам дитини. Водночас, згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно ч. 4 ст.170 СК України при задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст. 183 СК України). З урахуванням зазначених норм, відповідач зобов'язана утримувати свою дитину незалежно від факту її відібрання та сплачувати визначені судом аліменти. В зв'язку із цим, задоволенню підлягає і вимога позивача про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина . В зв'язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 704.80 грн., від сплати яких позивач була звільнена при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved