Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 22 листопада 2018 року між ним та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . На момент укладання зазначеного договору у квартирі [ADDRESS] був зареєстрований відповідач. Також в Особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому на квартиру [ADDRESS] , зазначається, що [PERSON] з 27 листопада 2000 року є мешканцем вказаної квартири. Ані відповідач, ані інші продавці вказаної квартири його родичами не є і ніколи не були. Раніше з вказаними особами він знайомий не був. Пунктом 3.1. Договору купівлі-продажу від 22 листопада 2018 року встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають у Покупця відповідно до ст.334 Цивільного кодексу України з моменту державної реєстрації права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію, права власності №146465816 від 22 листопада 2018 року, державна реєстрація права власності за позивачем відбулася 22 листопада 2018 року. Таким чином, він набув право власності, яке включає в себе право володіння, користування та розпорядження вказаним майном, а відповідач вказані права втратив. Відповідач з 2009 року у вказаній квартирі не проживає, тому вважає, що є підстави для його виписки. Ухвалою від 29 серпня 2019 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився та про причини неявки суду не повідомив, хоча про місце і час слухання справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи - Адміністрація Дніпровського району Кам`янської міської ради, в судове засідання не з`явився, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 22 листопада 2018 року (а.с.8-9). Відповідач, який не є членом сім`ї позивача, зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] , однак з 2009 року не проживає у зазначеному житловому приміщенні, що підтверджується довідкою № 1/13832 від 24 червня 2019 року (а.с.13), актом про не проживання від 26 червня 2019 року (а.с.14). Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням позивача, суд визнає обґрунтованими, надані позивачем докази належними та допустимими, та існують підстави для задоволення позову. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у справі.

Outcome: approved