Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Софіївської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, про визнання майна особистою власністю одного з подружжя, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй за життя домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . За життя 16 лютого 2015 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, що буде належати їй на день смерті, заповіла йому, [PERSON] Будучи спадкоємцем за заповітом після смерті матері він звернувся до державного нотаріуса Шостої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про спадщину після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , однак нотаріусом 11.09.2018 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадковий будинок був придбаний померлою за час перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано, а відтак повинна бути виділена шлюбна доля за ним та за померлою. Зазначає, що дійсно договір купівлі-продажу спірного домоволодіння був укладений 02.06.1981 року під час перебування [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , але будинок був придбаний за особисті кошти [PERSON] , які вона отримала від продажу іншого належного їй будинку в с . Іванівка Криворізького району Дніпропетровської області. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] носив формальний характер, супроводжувався постійними конфліктами, спільного бюджету вони не мали, спільного господарства не вели, офіційно шлюбні відносини між ними були припинені 10.03.1982 року. [PERSON] не був зареєстрований та не проживав у спірному домоволодінні, не надавав фінансової допомоги на придбання домоволодіння, витрат в утриманні, поліпшені та обслуговуванні не брав. [INFO] [PERSON] помер. Тому, позивач вважає, що спірне домоволодіння за життя належало його матері на праві особистої приватної власності. У зв`язку з чим просить суд встановити факт, що за життя [PERSON] , померлій [INFO] на праві особистої приватної власності належало домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] та визнати за ним право власності на зазначене домоволодіння, яке складається з: житлового будинку «А-1», загальною площею 43.1 кв.м, житловою площею 29,2 кв.м, літньої кухні «Б», вбиральні «В», літнього душу «Г», сараю-котельної «Д», сараю «Е», погрібу «Ж», огорожі № 1, воріт з хвірткою № 2, водо колонки «І», в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою судді від 18 березня 2019 року позовна заява прийнята судом до розгляду та за заявою позивача в порядку підготовки справи до судового розгляду з Криворізького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та з Шостої криворізької державної нотаріальної контори витребувані докази на підтвердження викладених в позові обставин (а.с. 49-50). 01 липня 2019 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 80). Позивач [PERSON] та його представник - [PERSON] в судове засідання не звилися від представника надійшла заява, в якій він просив справу розглядати за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечували (а.с. 83). Представники відповідача - Софіївської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилися, від них на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. (а.с. 82). Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засіданні осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування своїх вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних законних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 17) та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 84). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй за життя, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого секретарем Валівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області 02 червня 1981 року за реєстровим № 52, домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 10). Постановою Верховної Ради України від 19.05.2016 р. № 1377-VIII с. Валове Криворізького району Дніпропетровської області перейменовано в с. «Софіївка». Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ч.1, ч.2. ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). За життя [PERSON] на випадок смерті здійснила розпорядження своїм майном, згідно якого заповіла його своєму синові [PERSON] - позивачу по справі, що підтверджується копією заповіту від 16 лютого 2015 року, посвідченого секретарем Валівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Яворською Н.І. зареєстрованого в реєстрі за №25 (а.с. 13). При зверненні позивача до державного нотаріуса Шостої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , йому постановою від 11 вересня 2018 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадковий будинок був придбаний померлою за час перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано, а відтак повинна бути виділена шлюбна доля за ним та за померлою (а.с. 19). Як встановлено, [PERSON] та [PERSON] з 26.02.1979 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить лист Криворізького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області від 11.10.2018 року (а.с. 20), який розірвано 10 травня 1982 року, після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 11). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією актового запису про смерть № 07 з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с. 56-57). З інформації Шостої криворізької державної нотаріальної контори від 18 червня 2019 року, вбачається, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкова справа не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався (а.с. 71-76). Під час шлюбу [PERSON] 02 червня 1981 року придбала домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого секретарем Валівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області за реєстровим № 52 (а.с. 10). Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Згідно з п.23, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. За системним аналізом зазначених норм права правовий режим майна, придбаного за час шлюбу визначається не за його цільовим призначенням, а за джерелами придбання, крім речей особистого користування, та відповідно до часу його набуття. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбано. Як зазначив в позові позивач та ці доводи ніким та нічим не оспорюються, його мати дійсно під час перебування у шлюбі з [PERSON] придбала спірне домоволодіння, однак вона його придбала за свої особисті кошти, які отримала від продажу належного їй будинку в [ADDRESS] Криворізького району Дніпропетровської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку, посвідченого секретарем Валівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 30.12.2980 року (а.с.9). Позивач також зазначає, що шлюб його матері та [PERSON] носив формальний характер, супроводжувався постійними конфліктами, починаючи з 1981 року, вони разом не проживали, спільне господарство не вели та спільного бюджету не мали. [PERSON] не надавав фінансової допомоги [PERSON] на придбання спірного домоволодіння, у подальшому в ньому не проживав, витрати в утриманні та поліпшені житла не приймав. Факт того, що [PERSON] дійсно не мешкав та не був зареєстрований у домоволодінні [ADDRESS] з моменту його придбання [PERSON] , не приймав участі у ведені домашнього господарства та благоустрою будинку, підтверджується довідкою Софіївської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 13.06.2017 року (а.с. 18), а також, актом від 16 листопада 2018 року складним мешканцями с. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області, посвідченого головою Софіївської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 42) Таким чином, враховуючи, що спірне домоволодіння хоча і придбане за життя [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] , але останній ніякої фінансової допомоги на придбання домоволодіння не надавав, витрат на утримання, поліпшення та обслуговування не брав, крім того, навіть не був зареєстрований та не проживав у ньому, суд вважає за необхідне встановити факт, що за життя [PERSON] , померлій [INFO] на праві особистої приватної власності належало домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, належні спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинені внаслідок його смерті. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Також, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З таких обставин, оскільки позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку захистити свої спадкові права після смерті матері, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача як спадкоємця за заповітом та визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] .

Outcome: approved