Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з відповідачем зареєстрували шлюб 21.06.2011 р. в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №90. Від сумісного проживання мають малолітню дочку- [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини фактично припинені, спільного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть, разом не проживають. Шлюб існує лише формально. Вважає, що сім`я розпалась остаточно, спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Дочка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. За вказаних підстав звертається в суд з даним позовом. В підготовче засідання позивач не з`явилась, проте в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Після розірвання шлюбу просить її іменувати прізвищем « [PERSON] ». Відповідач у підготовче засідання також не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 21.06.2011 р. в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №90. Стаття 4 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки укласти шлюбні відносини та створити сім`ю. Згідно ст.110 СК України подружжя має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу в разі незгоди подальшого збереження шлюбних відносин. Спільне сімейне життя сторін не склалося. Шлюбні відносини фактично припинені, спільного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть, разом не проживають. Шлюб існує лише формально. Вважають, що сім`я розпалась остаточно, спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно і її подальше збереження буде суперечити інтересам сторін. Окрім того, відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу позивача надалі іменувати прізвищем - « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 10.05.2016 року Калинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] . Дочка проживає разом з позивачем та усі обов`язки по вихованню та утриманню дитини вона несе сама. Факт проживання дитини з матір`ю та перебування на її утриманні підтверджується довідкою №358 від 05.04.2021 року Калинівської міської ради Вінницької області. Статтею 48 Конституції України передбачено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) здійснюється за рішення суду, але за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Матеріалами справи встановлено, що позивачем заявлено клопотання про відшкодування судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано:ордер серія ВН №158125 від 10.03.2021 року; свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №409; квитанцію №б/н від 10.03.2021 року; акт виконаних робіт; договір про надання правової допомоги від 10.03.2021 року. Згідно акту виконаних робіт адвокатом Чубенко С.В. була надана наступна правнича допомога: вивчення матеріалів справи, консультація-1 год.; підготовка позовної заяви-1 год., всього-2 год. При цьому позивачем надано докази саме фактичного понесення витрат на правничу допомогу (за угодою сторін згідно п.3.5 Договору) в розмірі 1300 грн згідно квитанції №б/н від 10.03.2021 року. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі і під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обгрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2010, № 33210/07 і 41866/08) та "Гуриненко проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, № 37246/04). Виходячи з наведеного, а також враховуючи той факт, що відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, витрати позивача на професійну правничу допомогу підтвердженні доказами, зокрема відповідною квитанцією, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1300 (одна тисяча триста) грн. Враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ч.ч.1,6 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн та в дохід держави 908,00 грн. судових витрат по сплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів від сплати якого позивач була звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved