Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на частину квартири як частку у спільній власності подружжя. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що з 02.06.1977 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], шлюб 24.03.1992 року було розірвано відділом ЗАГС Амур-Нижньодніпровського райвиконкому, актовий запис № 172. Від зазначеного шлюбу у позивача та [PERSON] є діти [PERSON] (відповідач по справі) та син [PERSON] ( третя особа). 10.06.2017 року [PERSON] помер. Позивач зазначає, що до смерті [PERSON], хоча вони були офіційно розлучені, однак вже багато років жили однією сімєю. Спадкоємцями майна [PERSON] за законом є [PERSON] та [PERSON] Позивачка зазначає про те, що після смерті [PERSON] з приводу права власності на розмір часток у спірній квартирі між нею та спадкоємицею [PERSON] виник спір. Так, позивач зазначає, що квартира [ADDRESS] була придбана нею та її чоловіком [PERSON], але вартість квартири була сплачена як за рахунок спільних коштів, так і за рахунок її, особистих, тому розмір часток був різним: 27% належала чоловіку, 73% належали позивачу. Це співвідношення часток у праві власності на квартиру не було зафіксовано ніяким чином, бо це було вирішено за домовленістю між нею та чоловіком, у звязку з чим всіма визнавалося та ніхто не заперечував проти цього співвідношення. Так, у 1980 році [PERSON] був прийнятий у члени ЖБК-291, а у середині 1981 року на підставі ордеру одержали спірну квартиру вартістю 4900 крб. та вселились у неї. За рахунок власних коштів позивача 2265 крб., які надала її мати [PERSON], як сплату половини вартості житла з боку дружини, 23.04.1980 року позивач зробила перший внесок за квартиру на вказану суму, що підтверджується квитанцією № 991829, виданою ощадною касою № 7896/04 Підгороднянського відділення Ощадбанку СРСР. Залишок вартості квартири у сумі 2635 крб. вони з чоловіком сплатили у період шлюбу за рахунок спільних коштів, останній внесок був зроблений у 1991 році, що підтверджується довідкою ЖБК-291. А усього сплачена повна вартість квартири 4900 крб. Таким чином, позивач вважає, що вартість квартири сплачена: за рахунок її особистих коштів сплачено 2265 крб., що становить 46 % вартості квартири, а за рахунок спільних сімейних коштів 2635 крб., що становить 54 % вартості квартири. Так, на її думку вона стала власником 27 відсотків квартири як частки спільного майна подружжя, а 46 відсотків квартири належать їй як придбані за особисті кошти у розмірі 2265 крб., так усього вона стала власником 73 % квартири. У звязку з чим позивач просить суд визнати за нею право власності на 73 % квартири [ADDRESS]. У свою чергу відповідач звернулася із зустрічним позовом до позивача та [PERSON]В про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог, посилається на те, що вона та [PERSON] є дітьми [PERSON] та позивача по справі. [PERSON] та позивач перебували у шлюбі в період з 02 червня 1977 року по 24 березня 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвом про розірвання шлюбу. На підставі рішення загальних зборів житлово-будівельного кооперативу № 291 [PERSON] став членом ЖБК. Відповідно до довідки ЖБК № 291 пайовий внесок був виплачений батьком відповідача 11 вересня 1992 року, тобто через 6 місяців після розірвання шлюбу між батьками. Отже, відповідач вважає, що її батько повністю вніс свій пайовий внесок після розірвання шлюбу та фактично набув права власності на квартиру № 15, що розташована за адресою вул. Полонської-Василенко, буд. 6б у м. Дніпрі. 10 червня 2017 року [PERSON] помер, єдиними спадкоємцями за законом першої черги після смерті спадкодавця є його діти, відповідач та [PERSON], заповіту за своє життя спадкодавець не склав. Відповідач та [PERSON] вчасно звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, однак вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність державної реєстрації за спадкоємцем права власності на спірну квартиру та через наявність спору між сторонами. Також, окрім нерухомого майна, спадкодавцю, на момент його смерті, належали грошові кошти, що були розташовані на депозитних рахунках та поточних карткових рахунках, відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк», вказані грошові кошти також входять до спадкової маси. Загальний залишок коштів на рахунках спадкодавця становить 52 918 грн. 24 коп. Відповідач зазначає, що не має можливості оформити та в установленому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки спадкодавець за час свого життя не зареєстрував своє право власності в установленому законом порядку, а також зважаючи на заперечення з боку позивача щодо розподілу частин між спадкоємцями, тому відповідач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом, після померлого 10 червня 2017 року [PERSON], право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 42,6 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м. та визнати в порядку спадкування за законом, після померлого 10 червня 2017 року [PERSON], право власності на 1/2 частину грошових коштів, розташованих на депозитних та поточних карткових рахунках, відкритих у ПАТ КБ ПриватБанк на імя [PERSON]: за депозитним договором SAMDNWFD0070054425100 від 09.01.2014 (залишок 36\~928,83 грн.), на картковому рахунку 4731219103557462 від 17.11.2016р. (залишок 80,42 грн.), на картковому рахунку 5168742030681542 від 20.04.2017р (залишок 15\~908,99 грн.). У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Проти зустрічного позову заперечували частково, вважали, що відповідач має право на спадкування 27/200 частини спірної квартири, а також ? частини грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, так як вказані грошові кошти є спільною сумісною власністю позивача і спадкодавця . Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти первісного позову, оскільки вважала, що позивач мала право на частину пайового внеску,який був сплачений подружжям під час шлюбу, проте правом поділу не скористалась у межах строку позовної давності. Підтримала позовні вимоги за зустрічним позовом, просили їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у зустрічному позові. Третя особа за первісним позовом та відповідач за зустрічним [PERSON] в судовому засіданні підтримав первісний позов та надав суду пояснення, аналогічні викладеним позивачем. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача за первісним позовом задоволенню не підлягають, а позовні вимоги відповідача за зустрічним позовом підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі в період з 02 червня 1977 року по 24 березня 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвом про розірвання шлюбу. 13.11.1993 року позивач вступила в інший шлюб. Відповідно до довідки № 08 від 11.01.2018 року, що надана головою ЖБК № 291 [PERSON] був членом ЖБК, повністю сплатив вартість квартири [ADDRESS] у розмірі 4900 крб.: перший пайовий внесок був внесений у 1980 році, останній пайовий внесок за квартиру було внесено 11 вересня 1992 року. Статтею 22 КЗпШС України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про власність» в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних відносин, об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Частина перша статті 15 вищезазначеного Закону передбачала, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до ст. 146 ЖК України поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди - за рішенням суду. Якщо поділити квартиру неможливо, один з колишнього подружжя, за яким визнано право на частину паєнагромадження, вправі вимагати від другого, який є членом житлово-будівельного кооперативу, виплати йому суми, що відповідає його частині паєнагромадження. Після одержання зазначеної компенсації він повинен звільнити займане приміщення, а в разі відмовлення - підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 18.09.1987 року зі змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного суду України №13 від 25.12.92, №15 від 25.05.1998 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» зазначено, що при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст.146 ЖК України ст.15 Закону "Про власність", п. 43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України), враховуючи таке: пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів,подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Суд приймає як належний доказ квитанцію від 23.04.1980 року про переказ з рахунку [PERSON] на рахунок [PERSON] для сплати кооперативу коштів в розмірі 2265 крб.., як паєнагромадження подружжя, тому вважає, що вказана сума паєнагромадження належала подружжю [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Належних та допустимих доказів тому, що вказані грошові кошти належали позивачу на праві особистої власності позивачем суду не надано. Таким чином, суд вважає, що позивач мала право після розірвання шлюбу з [PERSON] заявити вимоги про поділ саме паєнагромадження в розмірі 2265 крб. Оскільки [PERSON] повністю вніс свій пайовий внесок за спірну квартиру після розірвання шлюбу та фактично набув права власності на квартиру № 15, що розташована за адресою вул. Полонської-Василенко, буд. 6б у м. Дніпрі після розірвання шлюбу, тому квартира не є обєктом спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу. Отже позовні вимоги за первісним позовом про визнання права власності за позивачем на 73 % квартири є безпідставними та не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. 10 червня 2017 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть ІКИ 756571. Єдиними спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця є його діти, позивач [PERSON] та відповідач за зустрічним позовом [PERSON], які спадщину прийняли в установленому законом порядку шляхом подачі заяв до нотаріальної контори в шестимісячний строк. Відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право власності на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Отже спадкодавець [PERSON], за своє життя, 11 вересня 1992 року, після розірвання шлюбу з [PERSON], шляхом повної сплати паю набув право власності на квартиру в цілому. А [PERSON] своїм правом на стягнення частки в паєнагромадженні в установленому законом порядку не скористалась. На момент смерті спадкодавця, позивач у шлюбі з останнім не перебувала, а отже не відноситься до спадкоємців [PERSON] Також, окрім нерухомого майна, спадкодавцю [PERSON], на момент його смерті, належали грошові кошти, що були розташовані на депозитних рахунках та поточних карткових рахунках відкритих у ПАТ КБ ПриватБанк, вказані грошові кошти також входять до спадкової маси. Так на імя померлого були відкриті: Депозитний договір SAMDNWFD0070054425100 від 09.01.2014 (залишок 36 928 грн, 83 коп) Картковий рахунок 4731219103557462 від 17.11.2016р. (залишок 80 грн. 42 коп.) Картковий рахунок 5168742030681542 від 20.04.2017р (залишок 15 908 грн. 99 коп) Загальний залишок станом на день надання відповіді банківською установою становить 52 918 грн. 24 коп. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом є законними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Так, за відповідачем підлягає визнанню в порядку спадкування за законом, після померлого 10 червня 2017 року [PERSON], право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] Б у місті Дніпрі, загальною площею 42,6 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м. та в порядку спадкування за законом, після померлого 10 червня 2017 року [PERSON], право власності на 1/2 частину грошових коштів, розташованих на депозитних та поточних карткових рахунках, відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк» на імя [PERSON] а саме: за депозитним договором SAMDNWFD0070054425100 від 09.01.2014 (залишок 36\~928,83 грн.), на картковому рахунку 4731219103557462 від 17.11.2016р. (залишок 80,42 грн.), на картковому рахунку 5168742030681542 від 20.04.2017р (залишок 15\~908,99 грн.). Суд не приймає до уваги заперечення проти позову позивача щодо належності грошових коштів на рахунках ПАТ КБ «Приватбанк» до спільної сумісної власності спадкодавця та позивача, оскільки як встановлено судом вказані вище рахунки відкриті спадкодавцем після спливу тривалого часу після розірвання шлюбу, а факт проживання позивача зі спадкодавцем однією сімєю в період набуття спадкодавцем права власності на спірні кошти, належними та допустимими доказами позивачем суду не підтверджений. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з позивача та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на користь відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 511,32 грн. з кожного. Судові витрати позивача віднести за її рахунок.

Outcome: approved