Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він працював в КСП Агрофірмі «Білоцерківська», яка на сьогодні має назву ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», та на час розпаювання колективної землі, позивач був членом цього господарства і мав право на виділ йому земельної ділянки, але його помилково не було включено до списків пайовиків, що порушує його права та інтереси, а тому позивач просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 1,92 га, яка знаходиться на території Шкарівської сільської ради. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі. Відповідач та треті особи не направили до суду своїх представників про день та час розгляду справи були повідомлені належно, заяв та /або клопотань на адресу суду не надходило,причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що на підставі рішення 5 сесії 22 скликання Шкарівської сільської ради від 22.11.1995 р. колективній сільськогосподарській агрофірмі «Білоцерківська» було передано у колективну власність 2462,9 га для сільськогосподарського виробництва, в межах згідно з планом землекористування , що підтверджується копією державного акту на право колективної власності на землю, Серія КВ 000013 від 07.06.1996року . Відповідно до рішення Шкарівської сільської ради від 30.01.2002р. «Про виділ земельної частки (паю)» визначено, що було пропущено громадян в загальних списках на розпаювання землі, які були на час розпаювання членами агрофірми «Білоцерківська» та вирішено виділити позивачу, який пропрацював шість років в агрофірмі «Білоцерківська», з земель резервного фонду сільської ради земельну частку (пай) в розмірі 1,92 га (а.с.2,3). Судом встановлено, що [PERSON] на час розпаювання земель колективної власності був членом господарства та має право на земельну частку (пай) . Наведене підтверджується, трудовою книжкою позивача (а.с.33-35) . При вирішенні даного спору суд виходив з наступного. Згідно ч.2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до Земельного кодексу України (ред.1992р.), Указу Президента «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», позивач отримав вправо на земельну частку (пай), як член господарства КС агрофірма «Білоцерківська» та звернувся в 2002 році з заявою про виділення йому земельного паю, як помилково пропущеному під час складання списків на виділення земельних паїв. Відповідно до п.3 Постанови КМ України «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська рада чи райдержадміністрація приймає одне з рішень (розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок, або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Як роз»яснено в п. п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай з дійснюється за нормами ЦК , у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720 /95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Таким чином, оцінюючи подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що помилкове невнесення [PERSON], який був членом КСП агрофірми «Білоцерківська», до списку осіб, які отримали земельні частки (паї) не може позбавити його права на земельну частку, а отже, заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved