Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом до відповідача. Посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням суду від 07.12.2017 року шлюб між ними було розірвано. Від цього шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Також позивач зазначила, що малолітня донька [PERSON] з моменту припинення шлюбних відносин з відповідачем проживає разом із нею за адресою м. Чернівці вул.Л.Кобилиці, 17/3. Дитина відвідує дошкільний навчальний заклад №7, вона забезпечує її всім необхідним, піклується про неї та матеріально утримує. Батько дитини періодично забирає дитину без її дозволу та утримує в себе, внаслідок чого донька не відвідує дошкільний навчальний заклад. Неповнолітній син [PERSON] після їх розлучення залишився тимчасово проживати з батьком. Хлопчик навчається в навчально-виховному комплексі «Любисток» та закінчив пятий клас з низьким рівнем знань. Окрім того, за час проживання з батьком син став замкнутим, уникає спілкування та без поважних причин попускає заняття в школі. [PERSON] не приділяє належної уваги навчанню сина, його поведінці та не може забезпечити його присутність у навчальному закладі. У звязку з зазначеним відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.184 ч.1 КпАП України. У добровільному порядку досягти згоди щодо місця проживання дітей їм не вдалось, що підтверджується її зверненнями до ЧВП ГУНП в Чернівецькій області. Просила визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом із матірю [PERSON] Відповідачем [PERSON] відзиву на позов подано не було. Ухвалою суду від 08.09.2018 року було витребувано від Служби у справах дітей ЧМР письмовий висновок щодо розвязання спору у справі. Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позов підтримала. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Представником третьої особи Служби у справах дітей було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника служби та надано суду висновок органу опіки та піклування. Згідно положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням суду від 07.12.2017 року шлюб між ними було розірвано (а.с.13). Від цього шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с.7-8). При вирішенні даного спору суд враховує положення ст.141 СК України, відповідно до яких мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Як вбачається з наданих суду доказів, батьки дитини не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти. Таким чином, виник спір про визначення місця проживання дітей, одна з яких не досягла 10 років. Відповідно до положень ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років визначається за спільною згодою батьків та дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (ст.161 СК України). Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.2 ст.161 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Як роз'яснив\~Пленум Верховного\~Суду України\~в п.\~24\~постанови від\~12\~червня 1998\~року N\~16\~"Про\~застосування судами\~деяких норм\~Кодексу про\~шлюб та\~сім'ю\~України",вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до частин 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З дослідженого у судовому засіданні висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27.11.2018 року видно, що орган опіки, враховуючи рівні права батька та матері на виховання, вік дітей, стан здоровя та ставлення батьків до виконання батьківських обовязків та інші обставини, які мають істотне значення, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом із матірю [PERSON], не порушуючи права батька на участь у вихованні та спілкуванні з дітьми. Підстав для незгоди з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради судом не встановлено. Так, судом встановлено, що [PERSON] орендує житлове приміщення, а саме квартиру №3, що по вул. Л.Кобилиці,17 м.Чернівці (а.с.10-12). Позивач працевлаштована та має стабільний дохід у вигляді заробітної плати (а.с.23-24), за місцем роботи характеризується позитивно. Неповнолітній [PERSON], який після розлучення батьків, декілька місяців проживав з батьком навчається у навчально-виховному комплексі «Любисток» Чернівецької міської ради. 20.03.2018 року директор Чернівецького навчально-виховного комплексу «Любисток» звернувся до ЧВП ГУНП в Чернівецькій області з листом, в якому просив посприяти в поверненні дитини до навчання. Зокрема посилався на те, що за період з 01.09.2017 року по даний час [PERSON] пропустив 57 навчальних днів, у тому числі через хворобу 29 днів. З 25.01.2018 року відвідування учнем закладу значно погіршилося. [PERSON] пропустив 20 навчальних днів. Батько [PERSON] пояснював відсутність сина на навчальних заняттях тим, що [PERSON] не хоче вранці прокидатися. Зі слів батька дитина його не чує, він не може вплинути на сина, вмовити чи змусити його відвідувати школу (а.с.16). Суд також враховує, що батько дитини будь-яких відомостей про своє працевлаштування та отримання доходів, характеризуючих даних суду не надав. З урахуванням наведеного, суд вважає, що саме мати проявляє більшу турботу та увагу до дітей, хоче про них дбати та займатись їх виховання та здатна забезпечити їх належним доглядом, в той час як батько дітей не може забезпечити навіть відвідування сином навчального закладу, а тому в даному випадку наявні обставини, які дають підстави суду прийти до висновку про необхідність визначення місця проживання неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з матірю. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved