Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, [PERSON] про зняття арешту з майна. Аргументує свої позовні вимоги тим, що на виконанні в Прилуцькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Чернігівській області знаходиться виконавче провадження ВП №460080650, щодо примусового виконання виконавчого листа №2/742/1992 виданого 12.01.2015 року Прилуцьким міськрайонний судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Постановою державного виконавця від 22.04.2015 року накладено арешт на все майно що належить боржнику [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] На підставі вищевказаної постанови державного виконавця був накладений арешт на нерухоме майно, який 23.04.2015 року зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень рухомого майна за реєстраційним номером 9458172. За вказаними обтяженнями був накладений арешт на належну [PERSON] на праві власності частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Станом на 01.01.2017 року заборгованість по аліментах відсутня та є переплата що становить 611 грн.12 коп., тому позивач вважає, що за таких обставин підстав для перебування його майна під арештом не має. У зв»язку з тим, що державним виконавцем не вирішено питання про зняття вищевказаного арешту з майна, позивач звернувся до суду з позовом в якому просить зняти арешт із належного йому майна. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги. Представник відповідача - Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в судовому засіданні з приводу позовних вимог покладається на розсуд суду. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного: За виконавчим листом від 30.12.2014 р. №742/5736/14 виданого Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1 / 3 частки від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття(а.с.7) 14 січня 2015 року постановою державного виконавця відділу виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження за заявою про примусове виконання виконавчого листа №2/742/1992 виданого 12.01.2015 Прилуцьким міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1 / 3 частки від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття(а.с.8) 22 квітня 2015 року постановою державного виконавця відділу виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції накладено арешту на все майно, що належить боржнику [PERSON], [INFO], жителю [ADDRESS]. Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON] (а.с.9) Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 23.04.2015 року, на підставі постанови від 22 квітня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виданої державним виконавцем Кизим П.А. ВДВС Прилуцького МРУЮ накладено арешт на нерухоме майно належне [PERSON] (а.с.10) Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому листу №2/742/1992/14 від 12.01.2015 р. виданого Прилуцьким міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1 / 3 частини всіх видів заробітку на утримання неповнолітніх дітей, станом на 01 січня 2017 року заборгованість по аліментах відсутня, існує переплата у розмірі 611 грн. 12 коп. (а.с.11) Відповідно до ст.19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі. Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet у. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 і 5 ст. 41 Конституції України: Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 328 ЦК України чітко прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що по виконавчому провадженню по виконанню виконавчого листа №2/742/1992/14 від 12.01.2015 р. виданого Прилуцьким міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1 / 3 частини всіх видів заробітку на утримання неповнолітніх дітей, станом на січень 2017 року заборгованість по аліментах відсутня, інших підстав для перебування під арештом майна [PERSON], судом не встановлено, відповідачка [PERSON] ніяких претензій до позивача не має, а отже суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а право власника щодо розпорядження своїм майном підлягають поновленню, шляхом зняття арешту з його майна.

Outcome: approved