Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, вказуючи, що родина їх розпалася. Ухвалою суду від 04.12.2014 року цивільну справу №646/13480/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя об`єднано з цивільної справою № 646/11383/14-ц в одне провадження та присвоєно єдиний номер № 646/11383/14-ц. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з [PERSON] вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 лютого 2003 року. Заперіод шлюбу ними було спільно набуте майно, а саме квартира [ADDRESS], вартість якої на момент придбання - 11.08.2003 року становила 99000,00грн.За останні півроку шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинені. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір»ю. Просить провести поділ спільного сумісного майна подружжя, припинивши право спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] на квартиру [ADDRESS], та визначити право власності на 1/2 частину квартири за кожним. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Відповідач позов визнала повністю, пояснила, що спору щодо іншого спільного майна немає. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали об`єднаної цивільної справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва серія [NUMBER] від 08.02.2003 сторони одружилися 08.02.2003р.(а.с.2). Із змісту позову та пояснень позивача в судовому засіданні, випливає, що спільне життя у них з відповідачем не склалося через протилежні погляди на життя. Шлюбні відносини між сторонами припинені, вони тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення між ними неможливе. Зважаючи на викладене, а також враховуючи положення ст. 24 СК України, згідно яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім»ї виключається, тому шлюб між ними має бути розірвано. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині на чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до договору купівлі - продажу від 11.08.2003 р., р.№2490 сторонами в період шлюбу було придбано квартиру [ADDRESS], яку зареєстровано за [PERSON] Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Реєстрація прав на нього лише на ім.`я одного з подружжя не спростовує цієї презумпції. Стаття 69 СК України встановлює право на поділ майна, що є об"єктом спільної сумісної власності за чоловіком та дружиною. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст.70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, яке є об"єктом сумісної власності, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Під час судового розгляду з`ясовано, що за весь час подружнього життя між сторонами не було укладено шлюбного договору. Таким чином, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. З урахуванням викладене, суд приходить до висновку, що сторони мають рівні права на володіння спільним майном, яке було придбано ними в період перебування в шлюбі. Тому суд вважає за можливе задовольнити позов повністю, припинивши право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS], та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частину даної квартири, - за кожним. На підставі викладеного,

Outcome: approved