Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 2,56 умовних кадастрових гектара, яка перебуває у колективній власності СВК «Прикордонник», на території с. Орлівка Ренійського району Одеської області. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем за законом, у встановлений законодавством строк не звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак прийняв її в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., інший спадкоємець за законом на спадщину не претендує. Пізніше, 14.09.2016 р., позивач звернувся до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. 14.12.2017 р. від представника позивача Урум А.Д. (ордер серії МК № 73104 від 15.12.2017 р.) надійшла заява про уточнення та збільшення позивах них вимог, а саме були висунуті вимоги про встановлення факту родинних відносин між позивачем [PERSON] та спадкодавцем - [PERSON] , від встановлення цього факту залежить виникнення у позивача права на спадкування. Ухвалою суду від 11.11.2019 р., за заявою представника позивача Урум А.Д. було замінено неналежних відповідачів Орлівську сільську раду Ренійського району Одеської області та СВК «Прикордонник» на належного відповідача - [PERSON] . Позивач та його представник у підготовче судове засідання не з`явились, представник позивача направив до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачка у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про смерть [PERSON] , помер - [INFO] ; свідоцтво про смерть [PERSON] , помер - [INFO] ; свідоцтво про смерть [PERSON] , померла - [INFO] ; копія сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] , серія ОД № 0108961 від 10.10.1997 р.; довідка Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області № 05-07/18 від 14.01.2020 р., згідно якої на момент смерті [PERSON] , разом з ним мешкав [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; протоколи допиту [PERSON] та [PERSON] за їх згодою відповідно до п.7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 15.12.2017 р.; постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава - відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «Прикордонник», розміром 2,56 умовних кадастрових гектара на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), серії ОД № 0108961. Під час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишив, у зв`язку з чим спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги була мати - [PERSON] , мати спадкодавця, яка померла [INFO] , інших спадкоємців першої черги не має. Після смерті [PERSON] , [PERSON] доглядав за матір`ю спадкодавця, яка мешкала разом з ним. Спадкоємцем другої черги є [PERSON] , яка є відповідачка по справі. Позивач є спадкоємцем відповідно до положень ст. 531 ЦК УРСР 1963 р., оскільки перебував на утриманні спадкодавця, так як був неповнолітнім, не менше одного року до його смерті. У шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак фактично вступив в управління та володіння майном, оскільки після смерті спадкодавця утримував у себе документи на земельну ділянку. 14.09.2016 р. [PERSON] звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого оригіналу документу на нерухоме майно. Ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності. Окрім визнання права власності в порядку спадкування, позивач просить встановити факт родинних відносин, а саме що він є племінником [PERSON] , оскільки документи, які підтверджують факт родинних відносин втрачені. Факт родинних відносин підтверджується документами які містяться в матеріалах справи, а саме протоколами [PERSON] та [PERSON] за їх згодою відповідно до п.7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 15.12.2017 р.. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємці за законом на спадщину не претендує, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Так як спадщина на майно [PERSON] відкрилась до 1 січня 2004 року, зазначені правовідносини мають регулюватись ЦК України РСР (1963) р. Згідно ст. 548 ЦК України (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На підставі ст. 549 ЦК України (1963 р.) признається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно положень ст. 531 ЦК УРСР 1963 р., до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Позивач [PERSON] який є спадкоємцем відповідно до положень ст. 531 ЦК України РСР 1963 р., не звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном прийняв спадщину, оскільки після смерті спадкодавця утримував у себе документи на земельну ділянку. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ст. 549 ЦК України РСР 1963 р., однак не може оформити її у зв`язку із обставинами, що не залежать від нього (відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно, у зв`язку з його втратою). Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Факт родинних відносин позивача із спадкодавцем [PERSON] , підтверджується протоколами опиту [PERSON] та [PERSON] за їх згодою відповідно до п.7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 15.12.2017 р.. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на нерухоме майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ст. 549 ЦК України РСР 1963 р. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved