Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги мотивував тим, що 06 квітня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем укладено договір кредиту № 42.06-07/068, в забезпечення виконання якого 06 квітня 2006 року було укладено іпотечний договір № 02-10/738, відповідно до умов якого відповідач передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] . 03 травня 2018 року за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі іпотечного договору № 02-10/738 від 06 квітня 2006 року. 15 жовтня 2019 року Рішенням № 5/2019 єдиного акціонера Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з дати, визначеної у Передавальному актів, а саме - з 15 жовтня 2019 року. Наявність арешту на спірну квартиру порушує право користування та розпорядження позивача правом власності. У зв`язку з чим просить зняти арешт з квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», який накладено на підставі постанови Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 29245380 від 14 жовтня 2011 року, запис № 12136605 від 07 лютого 2012 року. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 06 квітня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем укладено договір кредиту № 42.06-07/068, в забезпечення виконання якого 06 квітня 2006 року було укладено іпотечний договір № 02-10/738, відповідно до умов якого відповідач передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а.с. 6-7). 19 лютого 2016 року розпорядженням Київського міського голови № 125/1 «Про перейменування бульвару, вулиць, площі та провулків у місті Києві» було перейменовано вул. Чудновського на вул. Григорія Чупринки що знаходиться в місті Києві . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон та відчуження об`єктів нерухомого майна 03 травня 2018 року за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі іпотечного договору № 02-10/738 від 06 квітня 2006 року (а.с. 4-5). 10 вересня 2019 року рішенням загальних зборів учасників Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та загальних зборів учасників Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк». 15 жовтня 2019 року Рішенням № 5/2019 єдиного акціонера Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з дати, визначеної у Передавальному актів, а саме - з 15 жовтня 2019 року (а.с. 8, 9-13, 14). Позивач просить зняти арешт з квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», який накладено на підставі постанови Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 29245380 від 14 жовтня 2011 року, запис № 12136605 від 07 лютого 2012 року. Підставою для задоволення позовних вимог позивач зазначає про порушення його права користування та розпорядження майном, як власника спірної квартири. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Представник третьої особи Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві не скористався своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову. За правилами ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вигадах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають г касі боржника або надходять бо неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч. 2 ст. 40 вищезазначеного Закону про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Також ч. 1 cт. 59 цього ж закону зазначає, що особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установ, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний висновок міститься в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року. Відповідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦКУ кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 1 ст. 317 ЦКУ зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також,, відповідно до ч. 1,2 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Непорушність права власності регулюється ст. 321 Цивільного кодексу України та зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, відповідно до ч. 1,2 ст. 386 ЦКУ держава забезпечує рівний захист прав усі суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦКУ власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що 03 травня 2018 року за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі іпотечного договору № 02-10/738 від 06 квітня 2006 року та на яку накладено арешт на підставі постанови Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 29245380 від 14 жовтня 2011 року, запис № 12136605 від 07 лютого 2012 року. Отже, оскільки наявність арешту на спірну квартиру порушує право користування та розпорядження позивача правом власності, тому суд приходить висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа Банк» до [PERSON] за участю третьої особи Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про звільнення майна з-під арешту повністю: зняти арешт з квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», який накладено на підставі постанови Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 29245380 від 14 жовтня 2011 року, запис № 12136605 від 07 лютого 2012 року. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 102 грн. 00 коп., відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 2 102 грн. 00 коп.

Outcome: approved