Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому, відповідно до заяви про уточнення позовних вимог, просив суд: усунути перешкоди у користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] надати [PERSON] доступ до квартири [ADDRESS] встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] шляхом виділення у користування [PERSON] та [PERSON] відособлених приміщень, які за розміром відповідають часткам цих осіб у квартирі залишити без розгляду, а саме: -виділення [PERSON] у користування кімнату 1 площею 10,2 кв.м., кімнату 2 площею 32,7 кв.м., балкон 2 площею 0,9 кв.м., все разом загальною площею 43,8 кв.м.; -виділення [PERSON] у користування кімнату 3 площею 20,7 кв.м., кімнату 4 площею 19,9 кв.м., балкон 1 площею 1,6 кв.м., коридор 2 площею 3,7 кв.м., все разом загальною площею 45,9 кв.м.; -залишення у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] кухню площею 25,5 кв.м., ванну кімнату площею 3,3 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., вмивальню площею 2.3 кв.м., коридор 1 площею 8,2 кв.м., все разом площею 40,5 кв.м. Ухвалою суду від 30.08.2018 року за заявою представника позивача, позовні вимоги в частині в частині встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] шляхом виділення у користування [PERSON] та [PERSON] відособлених приміщень, які за розміром відповідають часткам цих осіб у квартирі залишити без розгляду, а саме: -виділення [PERSON] у користування кімнату 1 площею 10,2 кв.м., кімнату 2 площею 32,7 кв.м., балкон 2 площею 0,9 кв.м., все разом загальною площею 43,8 кв.м.; -виділення [PERSON] у користування кімнату 3 площею 20,7 кв.м., кімнату 4 площею 19,9 кв.м., балкон 1 площею 1,6 кв.м., коридор 2 площею 3,7 кв.м., все разом загальною площею 45,9 кв.м.; -залишення у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] кухню площею 25,5 кв.м., ванну кімнату площею 3,3 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., вмивальню площею 2.3 кв.м., коридор 1 площею 8,2 кв.м., все разом площею 40,5 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.09.2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва Державного центру розвитку сім'ї, про що зроблено відповідний запис №1961. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В період перебування у шлюбі на підставі Договору купівлі-продажу від 19.07.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вашагашвілі Д.Д., реєстровий №625, позивачем було придбано квартиру [ADDRESS]. 27.02.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про поділ майна подружжя, відповідно до п. 8 якого: до особистої приватної власності позивача та відповідача переходить по ? частині квартири [ADDRESS] та подальше володіння, розпорядження і користування ? своєю частиною квартири здійснюється сторонами самостійно, на власний і не потребує будь-якого погодження. Представник позивача надсилав відповідачу та його представникам листи із проханням забезпечити йому доступ до квартири (надати комплект ключів) та пропозицією за спільною домовленістю встановити порядок користування квартирою. Представниками відповідача була надана відповідь, в якій було зазначено, що відповідач пропонує вирішити витання доступу до квартири шляхом особистої зустрічі. Сторона позивача вважають, що відповідач своїми діями порушує гарантоване право позивача вільно користуватися та розпоряджатися майном. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначивши, що позовні вимоги позивача є недоведеними та необґрунтованими, оскільки відповідачем не чиниться ніяких перешкод у користуванні квартирою позивачу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторнами докази, суд прийшов до наступних висновків. 25.09.2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва Державного центру розвитку сім'ї, про що зроблено відповідний запис №1961. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 27.02.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Н.В., реєстровий №554, відповідно до п. 8 якого: до особистої приватної власності позивача та відповідача переходить по ? частині квартири [ADDRESS] та подальше володіння, розпорядження і користування ? своєю частиною квартири здійснюється сторонами самостійно, на власний і не потребує будь-якого погодження з іншою сторною. Представник позивача [PERSON] надсилав [PERSON] та її представникам листи із проханням забезпечити йому доступ до квартири (надати комплект ключів) та пропозицією за спільною домовленістю встановити порядок користування квартирою. Згідно висновку ДОП сектору превенції ВП №1 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві від 10.10.2017 року, [PERSON] на неодноразові звернення надати доступ до жита не відповідає, чим унеможливлює [PERSON] користуватися його майном. Під час проведення перевірки з метою опитування відвідувалася квартира [ADDRESS] однак незважаючи на неодноразові стуки та дзвінки дверей квартири ніхто не відчинив. Опитати з даного приводу [PERSON] не виявилося можливим. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частини 1 та 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується. розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2. 4. 7 та 1 1 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З наданих суду доказів вбачається, що відповідач чинить перешкоди у доступі та користуванні квартирою, чим порушує охоронювані законом права позивача. Отже, позивач, як власник квартири має право вимагати від відповідача, усунути перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved