Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідачів з урахуванням збільшених позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки - будинковолодіння в [ADDRESS], шляхом продажу предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 40846,47 дол. США що еквівалентно 326363,29 грн. та про виселення відповідачів із вказаного будинковолодіння зі зняттям з реєстраційного обліку. В судових засіданнях представник позивача позов підтримав з аналогічних мотивів. Відповідач [PERSON] визнавши факт укладення кредитного договору та отримання кредиту, укладення договору іпотеки позов заперечила, зазначивши, що у переданому в іпотеку будинковолодінні вона проживала разом із неповнолітньою [PERSON] і в силу юридичної необізнаності не отримувала дозволу органу опіки і піклування на передачу нерухомого майна в іпотеку, чим порушила права [PERSON]. На даний час у вказаному будинку проживає ще й неповнолітній [PERSON] [PERSON] та [PERSON] заявами просили розглядати справу без їх участі. Представник третьої особи ствердив, що комісія з питань захисту прав дитини при Ярмолинецькій районній державній адміністрації відмовила у наданні дозволу на реалізацію житлового будинку в [ADDRESS]. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. 17.03.2008 р. між позивачем (банк) та [PERSON] (позичальник) був укладений кредитний договір №HMJ0GA00008017, за яким 17.03.2008 р. позивач надав відповідачу кредит в сумі 30000 доларів США під 12% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном погашення 16.03.2028 р., зі сплатою винагороди за надання фінансового інструменту 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення моніторингу. Період сплати - з 17 по 22 число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник сплачує відсотки і погашення кредиту згідно графіку (п. 8.1.). П. 3.2. договору передбачає черговість зарахування платежів позичальника в погашення заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що кредит був фактично наданий відповідачу в сумі 30000 дол. США, що визнано відповідачем в судових засіданнях. Однак, відповідач проводила платежі, передбачені договором лише частково, у зв'язку із чим станом на 15.04.2013 р. загальна заборгованість становить 40846,47 дол. США, у т.ч. 30830,05 дол. США - заборгованість за кредитом; 5718,42 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 171,93 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 2151,20 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 31,29 дол. США - штраф (фіксована частина), 1943,58 дол. США - штраф (процентна складова), що підтверджується відповідним розрахунком. [PERSON] правильність вказаного розрахунку не заперечувала. Доказів проведення інших проплат, окрім тих, що зазначені у вказаному розрахунку, суду надано не було. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із п. 2.3.7. договору, банк має право стягнути кредит до настання визначеної дати, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених в п. 2.3.3. договору, зокрема, порушення позичальником зобов'язань, передбачених умовами договору. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідач оскаржувала дійсність вказаного кредитного договору та договору іпотеки по справі №689/1066/13-ц, але рішенням Ярмолинецького районного суду від 16.07.2013 р., яке набрало законної сили 15.08.2013 р. відповідно до ухвали апеляційного суду Хмельницької області, у позові було відмовлено. Зобов'язання відповідача за вказаним кредитним договором були забезпечені договором іпотеки №HMJ0GA00008017 від 17.03.2008 р., посвідченим приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №765, за яким відповідач передав в іпотеку домоволодіння, яке включає в себе будинок літ А-1 загальною площею 82,40 кв.м. у [ADDRESS], який належить відповідачу на підставі договору дарування ВАК№738172 від 18.04.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1076; цегляний сарай з літньою кухнею літ Б площею 40,8 кв.м.; кам'яний льох літ. В площею 7,4 кв.м.; цегляний сарай літ. Г площею 12,8 кв.м., дерев'яна вбиральня літ. Д, огорожа з металевої сітки 1-2 вартістю 216430 грн. (п. 35). Згідно із п. 18.8.1. іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо в момент настання термінів виконання будь-яких із зобов'язань за кредитним договором вони не будуть виконані. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмету іпотеки, на здійснення забезпечених іпотекою вимог (п. 18.10.). Право на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотеко держателя у випадках затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на 1 календарний місяць, перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%, несплати іпотекодавцем більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту, іншого істотного порушення кредитного договору (п. 18.3). Договором передбачено право, за вибором іпотеко держателя, зокрема, продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотеко держателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у т.ч. отримати витяг з державного реєстру прав власності на нерухоме майно. [PERSON] посилалась на недійсність договору іпотеки як такого, що укладений всупереч закону без отримання згоди органу опіки і піклування на передачу об'єкта нерухомості в іпотеку. Однак, у позові [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», зокрема, про визнання недійсним зазначеного договору рішенням Ярмолинецького районного суду від 16.07.2013 р. було відмовлено у позові, а позов [PERSON] в інтересах [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним зазначеного договору за заявою позивача був залишений без розгляду ухвалою суду від 13.02.2014 р.. При цьому, як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу від 04.02.2014 р. на запит суду та доданих до неї документів, зокрема, довідок виконкому Жилинецької сільської ради, виданих на дату укладення зазначеного договору іпотеки, у будинковолодінню у [ADDRESS] неповнолітні особи не проживали та не були зареєстровані. З урахуванням наведеного, посилання на недійсність договору іпотеки як такого, що порушує інтереси неповнолітніх осіб та укладений без погодження із органом опіки і піклування, є безпідставним. Посилаючись на фактичне проживання і реєстрацію за вказаною адресою неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], відповідач [PERSON] вважає відсутніми підстави для виселення відповідачів з будинку, який є предметом іпотеки. З матеріалів справи, зокрема, зазначених вище довідок виконкому вбачається, що на дату укладення договору іпотеки неповнолітні особи за вказаною адресою не проживали та не були зареєстровані. У відповідності до умов договору іпотеки, іпотекодавець [PERSON] засвідчила, що на предмет іпотеки може бути звернуте стягнення (п. 14.3.), відносно предмету іпотеки відсутні вимоги третіх осіб у т.ч. ті, які не зареєстровані у встановленому порядку (п. 14.7.), а також зобов'язалась не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя (п. 20.12.). Однак, у відповідності до довідки Жилинецької сільської ради №336 від 22.05.2013 р., станом на вказану дату у вказаному будинку крім [PERSON] були зареєстровані [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та неповнолітні [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. При цьому, з відмітки у паспорті [PERSON] вбачається, що її реєстрація місця проживання була проведена 21.05.2013 р. - після звернення ПАТ КБ «Приватбанк» із даним позовом. В порушення зазначених вище умов договору іпотеки [PERSON] не зверталась до позивача за отриманням згоди на таку реєстрацію та такої згоди не отримувала. Згідно із ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 35 вказаного закону, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Згідно із ч. ч. 1, 2, 5 ст. 38 вказаного закону, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцяти денного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Як вбачається з матеріалів справи, листом від 03.03.2013 р. №30.1.0.0/2-072 позивач попереджав відповідача про вчинене порушення та можливе звернення стягнення на заставлене майно у вказаний спосіб. Доказів погашення заборгованості чи надання відповіді відповідачем суду не надано. Зазначеним листом позивач вимагав у тридцяти денний строк звільнити будинковолодіння разом із усіма членами сім'ї та іншими мешканцями. В цій частині вимога також не була виконана. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 39 вказаного закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно із ч. 3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Згідно із ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Згідно із п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. З матеріалів справи вбачаються такі умови. Та обставина, що рішенням, оформленим витягом з протоколу №1 від 13.01.2014 р. комісія з питань захисту прав дитини при Ярмолинецькій райдержадміністрації відмовляє у наданні дозволу на реалізацію вказаного будинку, де у порушення умов договору іпотеки після його укладення зареєстровані та проживають неповнолітні діти, не є передбаченою законом підставою для відмови у задоволенні зазначеної позовної вимоги за даних обставин. В частині виселення відповідачів з будинковолодіння комісія вказаним рішенням відмови не надала. Враховуючи наведене,

Outcome: approved