Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, покликаючись на те, що 21 березня 2017 року сторони уклали договір позики №159086, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 1500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9% від суми позики строком на 15 днів. У порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 07 квітня 2020 року має заборгованість 64513,50 грн. Просить стягнути з відповідача 64513,50 грн. заборгованості за кредитним договором. Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у\~справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про час та місце розгляду справи, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявними у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано відповідачем 21 серпня 2020, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у його відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що 21 березня 2017 року ТзОВ «Веллфін» та [PERSON] уклали договір позики №159086, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 1500,00 грн. строком на 15 днів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У встановлені договором строки відповідач [PERSON] не виконує умови договору №159086 від 21 березня 2017 року щодо повернення заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитними коштами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно п. 1.1, 1.5 договору позики №159086, позичальник зобов`язався сплатити 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою, 1,9% від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики; 1,9% додатково до процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань. Станом на 07 квітня 2020 року, внаслідок порушення відповідачем [PERSON] зазначених умов закону та договору, заборгованість за договором становить 1500,00 грн. заборгованість по боргу, 31293,00 грн. заборгованість по прострочених процентах, 31750,50 грн. заборгованість по процентах, що стверджується розрахунком заборгованості за договором від 21 березня 2017 року. Враховуючи наведене суд вважає, що заборгованість за договором №159086 від 21 березня 2017 року у розмірі 64543,50 грн. слід стягнути з відповідача [PERSON] . Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати у справі відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved