Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до витягу про право власності на нерухоме майно вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . В будинку з нею зареєстровані її чоловік [PERSON] і двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] 02.03.2013 року зареєстрував шлюб і виїхав зі своєю дружиною до Республіки Польщі на тимчасові роботи, точне місце проживання їй невідоме, п`ять років він у квартирі не проживає, комунальні послуги не оплачує. В телефонному режимі вона просила відповідача знятись з реєстрації, однак у добровільному порядку [PERSON] знятись з реєстрації у квартирі відмовляється, тому просить суд позов задовольнити. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився із невідомих причин, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України та шляхом розміщення оголошення на інтернет-порталі «Судова влада», заяви про розгляд справи у його відсутності не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у позовній заяві, а зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору, застосування матеріального закону, що регулює спірні правовідносини, є виключною прерогативою суду. Суд дійшов висновку про застосування норм ст. 405 ЦК України при вирішенні даного спору, а не ст. 71 ЖК України, як про це зазначила позивач. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 35360116 від 24.03.2015 року [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку № 1872 від 15.11.2018 року, виданої виконавчим комітетом Немирівської селищної ради Яворівського району Львівської області разом з [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] Згідно із актом обстеження житлової квартири в [ADDRESS] від 15.11.2018 року зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в даній квартирі не проживає близько 5 років, з реєстрації не знятий. На час проведення обстеження [PERSON] , в квартирі відсутній. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] хоча і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак не проживає в ній більше п`яти років, не веде в ньому господарства, не проводить оплату житлово-комунальних послуг, а тому позов підставний і підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved