Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, просить стягнути з відповідача в порядку регресу 38 852 грн. 95 коп. - суму страхового відшкодування, виплаченого [PERSON], згідно з Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» внаслідок заподіяння останньої матеріальної шкоди у зв'язку з пошкодженням її автомобіля з вини відповідача. Також просить стягнути з відповідача понесені витрати на оплату судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст. 1191 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву з проханням справу слухати у відсутності представника. Відповідач та його представник [PERSON] у судовому зсіданні просили в позові відмовити, посилаючись на пропуск строку позовної давності для звернення з даними позовними вимогами. Також просили у разі, якщо суд вважає, що строк позовної давності не пропущено, зменшити розмір відшкодування, посилаючись на те, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки є пенсіонером, страждає на ряд захворювань, у тому числі цукровий діабет»; як він, так і його дружина є інсулінозалежними, а син страждає на хворобу хребта. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти. З постанови Ленінського районного суду м.Харкова від 16 вересня 2011 року вбачається, що 11 серпня 2011 року [PERSON], керуючи автомобілем «Део Ланос», держ. номер [NUMBER] у стані алкогольного сп'яніння, порушив вимоги п.п.2.9, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної дистанції та швидкості руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Тойота», реєстр. номер [NUMBER], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, 130 ч.1 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік 6 місяців. Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВЕ/6420762 від 29.09.2010 року відповідальність [PERSON] , як власника автомобіля «Toyora camri», реєстр. номер [NUMBER], застрахована до 29.09.2011 року (а.с.6). Водій [PERSON] на час вчинення вказаної події не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. [PERSON] з метою отримання відшкодування звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про страховий випадок та виплату страхового відшкодування, надала копію вказаного полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/6420762, терміном дії з 30.09.2010 року по 29.09.2011 року включно. Отже, договірних зобов'язань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало. Відповідно до висновку аварійного комісара №275 від 21 жовтня 2011 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складових частин, які підлягають заміні, автомобіля «Toyota Camry», реєстр. номер [NUMBER], 2007 року випуску, належного [PERSON], пошкодженого внаслідок ДТП 11.08.2011 року, становить 45 500 грн. 51 коп. Платіжним дорученням №5125 від 23.11.2011 року позивачем перераховано у якості оплати за послуги аварійного комісару за надання вказаного висновку 935 грн. 86 коп.(а.с.43). Згідно наказу МТСБУ № 3202 від 30.11.2011 року визначено розмір страхового відшкодування, яке підлягає виплаті потерпілій особі - [PERSON] в сумі 37 917 грн. 09 коп., яке перераховане позивачем на її рахунок в АТ "Брокбізнесбанк" платіжним дорученням №5207 від 30 листопада 2011 року (а.с.41). Суд, оцінивши надані докази, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі на підставі наступного. Згідно з ч.4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, наявність вини відповідача у пошкодженні автомобіля [PERSON] встановлена постановою суду, та не підлягає доказуванню при розгляді даної справи. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають, зокрема, з безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам або майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не і встановлений законом. Дані правовідносини регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 22 зазначеного Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна, зокрема, майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п.п а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Згідно із п. 2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Оскільки ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль [PERSON], сталася з вини відповідача, що підтверджується постановою суду, який не є особою, яка застрахована в силу ст.13 Закону (не є інвалідом, учасником бойових дій), не мав полісу обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, завдав матеріальної шкоди, а потерпіла особа звернулась до МТСБУ з заявою для отримання страхового відшкодування в порядку ст. 35 Закону, то МТСБУ обґрунтовано провело виплату відповідно до ст.41 вказаного Закону та відповідно до ст. 38 ч.2 цього Закону звернулось з регресним позовом до відповідача, як до особи, яка спричинила ДТП. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у порядку регресу сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 37 917 грн. 09 коп., а також витрати по оплаті послуг аварійного комісара у розмірі 935 грн. 86 коп., а всього 38 852 грн. 95 коп.,оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», між тим відповідач не застрахував свою цивільно- правову відповідальність. Як роз'яснено у ч. 6 ст. 261 ЦК України та п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог ст.ст. 261, 262 перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові згідно частини 4 статті 267 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 255 ЦК України письмові заяви та повідомлення,здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. Страхове відшкодування виплачено [PERSON] 30 листопада 2011 року (а.с. 41), а позивач звернувся до суду 27 листопада 2014 року (відповідно до штемпелю поштового відділення на рекомендованому листі з позовною заявою), тобто в установлений ч. 6 ст. 261 ЦК України строк. За таких обставин доводи відповідача про пропуск позовної давності за даними позовними вимогами є помилковими. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 07 серпня 2012 року та 28 серпня 2012 року по справі за №3-37гс12. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно зі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач просив також зменшити розмір відшкодування, посилаючись на тяжке матеріальне становище сім'ї, на підтвердження чого надав суду копію пенсійного посвідчення, довідку про те, що він проживає з дружиною, сином, донькою та зятем; витяги з історії хвороби та консультативні висновки про те, що він та його дружина страждають на цукровий діабет, інші хвороби, є інсулінозалежними; витяг з історії хвороби його сина [PERSON] про те, що син страждає на остаточні явища компресійно-ішемичної радікулопатії, потребує носіння корсету. Судом встановлено, що під час ДТП відповідач перебував у стані алкогольного сп'яніння. Доказів наявності підстав, передбачених ч.4 ст. 1193 ЦК України, для зменшення розміру відшкодування шкоди суду не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід також стягнути у відшкодування понесених витрат на оплату судового збору у розмірі 388 грн. 53 коп. На підставі зазначеного,

Outcome: approved