Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON]\~про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтувала тим, що у 2014 році познайомилась з відповідачем, який на даний час відбуває покарання у Кіровоградській виправній колонії №6 за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у виді 8 років позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченго ч.2 ст.121 КК України. Після чого, 25 березня 2016 року в виправній колонії уклала з відповідачем шлюб. Спільних дітей з відповідачем не має. На неодноразові звернення до відповдача з приводу його поведінки, нормального ставлення до неї та сімейного життя взагалі, останній пояснень не надає. У добровільному порядку розірвати шлюб відмовляється. Вважає, що за вказаних обставин їх шлюб існує формально і його збереження неможливе, а тому шлюб підлягає розірванню. Після розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище «Козлова». Також просить стягнути з відповідача витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.. 15 грудня 2017 року набув чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального Кодексу України, Цивільного процесуального Кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІ від 03.10.2017 року, на підставі якого Цивільний процесуальний Кодекс України викладено в новій редакції. Згідно п/п 9 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач у судове засідання не зявилась, надала до суду клопотання в якому позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд справу розглянути у її відсутність, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку ч.7 ст.130 ЦПК України, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка про виклик до суду від 04 січня 2018 року, направлена на адресу суду ДУ «Кропивницька виправна колонія №6». Письмових пояснень стосовно обставин справи відповідачем до суду не надано. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем пояснень відносно позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання судом за позовом одного з подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, а також п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ч. 4 ст. 3, ч. 1 ст. 24 СК України, сім'я створюється на підставах, що не суперечать моральним засадам суспільства, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За змістом ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 25 березня 2016 року центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, за актовим записом № 121. Дошлюбне прізвище позивача - "Козлова" (а.с.6). Від спільного життя дітей не мають. Згідно довідки Диківської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області на утриманні [PERSON] знаходяться діти: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] (а.с.16). Згідно вироку Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 січня 2015 року, [PERSON] засуджений до 8 років позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченго ч.2 ст.121 КК України (а.с.7-9). Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 березня 2015 року, вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 січня 2015 року залишено без змін (а.с.10-15). З листа ДУ «Кропивницька виправна колонія №6», наданого на запит суду вбачається, засуджений [PERSON] дійсно відбуває покарання в зазначеній установі (а.с.24). Подружні відносини між сторонами припинено, спільне господарство не ведуть. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, що вказує на відсутність з її сторони зацікавленості у його збереженні. Спору про поділ майна між подружжям не має. Таким чином суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є недоцільним, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 104, 105, 110, 112, 113СК України,

Outcome: approved