Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить висилити [PERSON] із житлового будинку за № 66 по вул. Карла Маркса в м. Сквира Київської області без надання іншого житлового приміщення посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок за № 66 по вул. Карла Маркса в м. Сквира Київської області. Даний будинок він набув у власність в порядку спадкування за заповітом складеним за життя [PERSON], який помер 28.11.2008 року. У вище зазначеному житловому будинку без будь-яких правових підстав проживає [PERSON], який чинить перешкоди у користуванні спірним житловим будинком. Позивач у судове засідання не зявився, звернувся до суду з письмовим клопотанням у якому просив розглянути справу у його відсутність, по наявним у ній доказам, ухвалити рішення по суті позовних вимог та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло повідомлення про причини його неявки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Судом встановлено, що громадянину України [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за № 66 по вул. Карла Маркса в м. Сквира Київської області. В спірний житловий будинок самостійно вселився відповідач [PERSON], який чинить перешкоди власнику, щодо право володіння та користування житловим будинком, що стверджується матеріалами справи. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Таким чином, зміст права власності становлять три складові право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Володіння майном - це юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певний зиск та вигоду. Право розпорядження - це можливість власника установлювати, змінювати та припиняти юридичне існування майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вище викладене суд, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законні, є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved