Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою. В обґрунтуванні своїх позовних вимог покликається на те, що 26 березня 2013 року між ним та [PERSON] було укладено боргову розписку, відповідно до якої, він позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 85 000 (вісімдесят п'ять тисяч) гривень, що згідно офіційного курсу НБУ станом на час укладення боргової розписки було еквівалентно 10 500 (десять тисяч п'ятсот тисяч) доларів США, в цей же день кошти було передано відповідачу. Факт передачі відповідачу коштів підтверджується борговою розпискою написаною власноруч [PERSON]. Згідно вищевказаної розписки від 26 березня 2013 року позичальник зобов'язується повернути суму позики позикодавцю до 25 квітня 2013 року. Однак, відповідач свої зобов'язання по виконанню договору позики не виконав, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість в сумі 10 500 доларів США, що станом на 15.05.2015 року, тобто на час подачі позову в суд, згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно - 236 692,05 гривень, а саме 100 доларів США становить 2 254,21 грн.. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Проценти за користування позикою в період з 27.03.2013 року по 23.04.2015 року становлять 53 132,86 гривень. Крім цього, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якшо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що у розписці від 26 березня 2013 року не передбачений розмір процентів, тому цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов'язання настає на підставі вимог ст.625 ЦК України. Відповідач зобов'язаний за вищевказаним договором позики сплатити три проценти річних від простроченої суми. Тобто з відповідача слід стягнути 3% річних від простроченої суми за порушення умов грошового зобов'язання в сумі 14 140,15 гривень. Просить ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити стягнути з відповідача в його користь 236 692,05 грн. - основного боргу, 53 132,86 грн. - процентів за користування позикою, 14 140,15 грн. - 3% річних від простроченої суми за порушення умов грошового зобов'язання та 3 039,65 гривень - судовий збір. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, подали заяву, в якій просять слухати справу у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Просять позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини своєї неявки, хоч належно був повідомлений про час та місце слухання справи, клопотання щодо слухання справи у його відсутності суду не надіслав. З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності та згідно ст.ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України, постановити заочне рішення. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, як вбачається з матеріалів справи такі на адресу відповідача були скеровані вчасно та отримані ним, що вбачається з повідомлень. Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 26 березня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого, позивач позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти у сумі 85 000 (вісімдесят п'ять тисяч) гривень, що згідно офіційного курсу НБУ було еквівалентно 10 500 (десять тисяч п'ятсот тисяч) доларів США, в цей же день кошти були отримані відповідачем. Факт отримання позики у вказаній сумі підтверджується розпискою написаною [PERSON], яка міститься в матеріалах справи. Згідно розписки від 26 березня 2013 року відповідач [PERSON] зобов'язується повернути суму позики позивачу до 25 квітня 2013 року. Відвідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов"язки за договором позики, у тому числі й повернення предмета позики або рівності кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а й позикодавець набуває за цим договором тільки право. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов"язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Як вбачається вищевказаний договір оформлений відповідно до вимог цивільного законодавства. Статтею 526 ЦПК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, в порушення умов зобов'язання, а також ст.ст.526, 1046, 1049 ЦК України, відповідач свої зобов'язання не виконав. Внаслідок чого у відповідача наявна заборгованість в сумі 10 500 доларів США, що станом на 15.05.2015 року, згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно - 236 692,05 гривень, 100 доларів США становить 2 254,21 грн.. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Розмір облікової ставки НБУ в період з 27.03.2013 року по 09.06.2013 року - 7,5% річних, що становить - 3 647,25 грн., з 10.06.2013 року по 12.08.2013 року - 7 % річних, що становить - 2 859,57 грн., з 13.08.2013 року по 14.04.2014 року - 6,5 % річних, що становить - 10 326,75 грн., з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року - 9,5 % річних, що становить - 5 728,80 грн., з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року - 12.5 % річних, що становить - 9 644,95 грн., з 13.11.2014 року по 05.02.2015 року - 14,0 % річних, що становить - 7 716,30 грн., з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року - 19,5 % річних, що становить - 3 287,70 грн., з 04.03.2015 року по 23.04.2015 року - 30,0 % річних, що становить - 9 921,54 грн., отже, загальна сума процентів за користування позикою становить - 53 132,86 гривень. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якшо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що у розписці від 26 березня 2013 року не передбачений розмір процентів, тому цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов'язання настає на підставі вимог ст.625 ЦК України. Відповідач зобов'язаний за вищевказаним договором позики сплатити три проценти річних від простроченої суми, що розраховується наступним чином: суму боргу на 100 слід множити на 3 (3% річних) поділити на 365 (кількість днів у році, а потім помножити на кількість днів прострочення платежу. Період за який здійснюється нарахування 3% річних: з 26.04.2013 року (наступний за днем після закінчення строку повернення позики) по 23.04.2015 рік (день подання позову до суду) всього 727 днів, отже становить 14 140,15 грн., що підлягає стягненню з відповідача, три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З наведеного слідує, що між сторонами виникло зобов'язання із договору позики, за яким боржник (відповідач) зобов'язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суми позики), яка ним отримана від позивача, проценти за користування позикою та 3% річних від простроченої суми за порушення грошового зобов'язання. Оскільки, відповідач добровільно повернути борг не бажає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості відповідно до договору позики є підставними, а тому позов підлягає задоволенню. Крім цього, з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню підлягає судовий збір сплачений позивачем за подання заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved