Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з уточненою позовною заявою до Старокозацької\~об`єднаної територіальної\~громади Білгород-Дністровського району Одеської області, треті особи [PERSON] , Орган опіки та піклування Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про визнання недійсним рішення сільської ради. Свої уточнені позовні вимоги позивачка [PERSON] обрунтовує тим, що вона разом з своїм братом [PERSON] , сестрою [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , який вони успадкували після смерті свого батька [PERSON] . Крім того, у покійного батька сторін [PERSON] , станом на день його смерті в користуванні знаходилася земельна ділянка площею 0,36 га для особистого селянського господарства, з них 0,18 га - біля житлового будинку по [ADDRESS] та 0,18 га за межами населеного пункту. Станом на теперішній час між сторонами існує спір щодо поділу спірного спадкового майна. Однак, позивачці стало відомо, що рішенням №342 - VII Семенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 20 грудня 2018 року надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,2000 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту [ADDRESS] , тобто саме спірної земельної ділянки спадкоємців померлого. Зазначене вище рішення сільської ради було прийняте на підставі заяви брата позивачки [PERSON] від 20 грудня 2018 року. Тобто, Семенівська сільська рада прийняла соспорюване рішення у день подання заяви [PERSON] , що є порушенням як вимог України «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме статей 47 та 59, які передбачають прийняття рішень на сесіях місцевих рад та самого Регламенту сільської ради, затвердженого рішенням Семенівської сільської ради №9-VII від 11 листопада 2015 року. Окрім того, у відомості поіменного голосування по даному питанню вказано, що за - проголосувало 7 депутатів, 2 - утрималося від голосування, один не голосував, а 3 були відсутні. У той же час у витягу з протоколу №40 засідання сорокової сесії Семенівської сільської ради сьомого скликання від 20 грудня 2018 року вказано, що по цьому питанню депутати голосували: за - 9, проти - 0, утрималось - 0, що в ніякому якому разі не відповідає даним про голосування, вказаним у відомості поіменного голосування по даному питанню. Отже, враховуючи вищезазначене, позивачка [PERSON] звертається до суду з уточненою позовною заявою та просить суд: -визнати недійсним рішення сорокової сесії 7 скликання Семенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 20.12.2018 року «Про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,2000 га, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту [ADDRESS] ; -визнати недійсним рішення Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 15 лютого 2021 року №256-VІІІ «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки, загальною площею 0,2000 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на території Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, у власність громадянину України [PERSON] для ведення особистого селянського господарства»; -скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на території Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, кадастровий номер 5120886400:02:001:0097. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, проте адвокат Янков І.Д., який діє в її інтересах надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, просить задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача Старокозацької\~об`єднаної територіальної\~громади не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. В судове засідання третя особа\~ [PERSON] не з`явився, проте надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В судове засідання представник третьої особи - Орган опіки та піклування Білгород-Дністровської районної державної адміністрації не з`явився, проте надав на адресу суду клопотання, згідно якого просив розглядати справу за його відсутності, заперечень протии позову не має. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно Довідки №259 від 16.06.2017 року, станом на день смерті гр. [PERSON] , який помер [INFO] , у нього в користуванні знаходилась земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] та 0,36 га для ведення особистого селянського господарства, з них 0,18 га - біля житлового будинку та 0,18 га за межами населеного пункту. Рішенням №342 - VII Семенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 20 грудня 2018 року було надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,2000 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту [ADDRESS] . Підставою для винесення вищезазначеного рішення стала заява [PERSON] від 20.12.2018 року, яка була у той же день винесена на вирішення сесії органу місцевого самоврядування. Згідно Витягу з протоколу №40 засідання сорокової сесії Семенівської сільської ради сьомого скликання 20.12.2018 року, за ухвалення зазначеного вище оспорюваного рішення голосували: за - 9, проти -0, утримались - 0. Однак, згідно відомості поіменного голосування по зазначеному вище питанню встановлені наступні результати голосування: за - 7, проти - 0, утримались - 2. Рішенням Семенівської селищної ради Білгород-Дністровського району №9-VII від 11.11.2015 року було затверджено Регламент Семенівської селищної ради. Відповідно до п.13 Регламенту Семенівської селищної ради, затвердженого Рішенням Семенівської селищної ради Білгород-Дністровського району №9-VII від 11.11.2015 року, розпорядження про скликання сесії ради доводиться до відома депутатів і населення не пізніш як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради. Відповідно до п.21 Регламенту Семенівської селищної ради, затвердженого Рішенням Семенівської селищної ради Білгород-Дністровського району №9-VII від 11.11.2015 року, проекти рішень з питань, пропонується включити до порядку денного сесії, разом з усіми необхідними матеріалами, як правило розглядаються постійними комісіями ради. Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Згідно п.82 Регламенту Семенівської селищної ради, затвердженого Рішенням Семенівської селищної ради Білгород-Дністровського району №9-VII від 11.11.2015 року, постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально- економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 року було закрито провадження по справі за позовом [PERSON] до Семенівської сільської ради, за участі третіх осіб [PERSON] , Орган опіки та піклування Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про визнання недійсним рішення від 20.12.2018 року, оскільки даний позов підлягає розгляду в місцевому загальному суді в порядку цивільного судочинства. Рішенням Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність громадянину України [PERSON] для ведення особистого селянського господарства» №256- VIIІ від 15.02.2021 року, було надано [PERSON] у власність земельну ділянку кадастровий номер 5120886400:02:001:0097, загальною площею 0,2000 га на землях комунальної власності Старокозацької сільської ради із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, за адресою: [ADDRESS] , на території Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0710932142021, спірна земельна ділянка за кадастровим номером 5120886400:02:001:0097 була зареєстрована за [PERSON] 12.01.2021 року. Даний факт підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №248225122 від 15.03.2021 року. Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №742086 серії 10 ААВ, спільна сестра сторін [PERSON] є інвалідом першої групи з дитинства. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.04.2013 року по справі №1505/5387/2012 позивачку [PERSON] було призначено опікуном сестри [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.06.2020 року по справі №495/4249/16-ц, яке станом на теперішній час не набрало законної сили, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом №56536775 від 16 вересня 2014 року, виданого державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Кушнір І.В., [PERSON] та [PERSON] є співвласниками в рівних частках 9/10 житлового будинку [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, в складі приміщень: 1-1 - коридор, площею - 13,9 кв.м.; 1-2 - житлова, площею - 17,9 к.м.; 1-3 - коридор, площею - 6,6 кв.м.; 1-4 - комора, площею - 3,9 кв.м.; 1-5 - кухня, площею - 10,8 кв.м.; 1-6 - житлова, площею - 19,4 к.м.; 1-7 - житлова, площею - 12,8 к.м.; 1-8 - житлова, площею - 14,0 к.м.; 1-9 - житлова, площею - 17,5 к.м.; 1-10 - житлова, площею - 17,7 к.м.; загальною площею 134,5 кв.м., житловою площею - 99,3 кв.м.; надвірних будівель: літ.«Б» - підвал; літ.«В» - сарай; літ.«Г» - вбиральня; №1 - ворота; №2 - хвіртка; №3 - огорожа; №4 - цистерна. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом №56536868 від 16 вересня 2014 року, виданого державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Кушнір І.В., [PERSON] (сестра сторін по справі, в інтересах якої дії позивач [PERSON] ) є власником 1/10 частки зазначеного вище житлового будинку. Зазначеним вище рішенням суду було визначено порядок користування спірною земельною ділянкою та виділ частки зазначеного вище житлового будинку в окремий об`єкт нерухомого майна. До спірних правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права. Згідно ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55\~Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У відповідності до\~ст. 14 Конституції України\~кожному громадянинові України, гарантується право на землю. На підставі ч. 2 ст.\~19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно\~ст. 12 Земельного Кодексу України, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ,міст. У відповідності зі\~ст. 116 Земельного Кодексу України\~громадяни і юридичні особи здобувають право власності й права користування земельними інками із земель державної, або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади, або органів виконавчої влади, або органів місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень. Відповідно до п. 6\~ст. 118 Земельного Кодексу України\~- громадяни, зацікавлені в одержанні безкоштовно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для обслуговування житлового будинку й споруджень подають заяви у відповідну міську, сільську Раду. Відповідно до п. 7\~ст. 118 Земельного Кодексу України, - сільська Рада у випадку згоди на передачу земельної ділянки у власність дає дозвіл на розробку проекту його відводу. Потім, відповідно до п. 10\~ст. 118 Земельного Кодексу України, - сільська і в місячний термін відводу й ухвалює рішення щодо передачі земельної ділянки у власність. Відповідно до ч.8 ст.118\~ЗК України розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань,пов`язанихз погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчоївладичиорганумісцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмовиупогодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Згідно з ч. 9 ст.118\~ЗК України районна, Київська чи Севастопольська міськадержавна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Також, відповідно достатті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі по тексту - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7,11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Також враховуючи положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основних свобод людини та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. Відповідно до висновку Європейського суду в зазначеній справі «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції». Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі статті 1 додаткового протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону Також, стаття 153\~ЗК України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст.140 ЗК України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Згідно з ч.2\~ст.158 Земельного кодексу України\~виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Разом з цим, згідно п. 5 Інформаційного листа Верховного Суду України від 29.10.2008 року №19-3767/0/8-08 вбачається, що при вирішенні питання про передачу у власність земельної ділянки особам, які придбали житловий будинок, будівлю або споруду, у разі, коли розмір земельної ділянки договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди не визначено, необхідно дотримуватися\~ст. 120 ЗК України\~( 2768-14 ) та\~ст. 377 Цивільного кодексу України\~, відповідно до яких до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, і не може за рішенням суду переходити у розмірах, що перевищують необхідні для їх обслуговування. Причому право власності на таку земельну ділянку переходить без зміни цільового призначення. Оскільки оспорюваним рішенням сорокової сесії 7 скликання Семенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 20.12.2018 року «Про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,2000 га, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту [ADDRESS] » третій особі [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, яка була надана спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , що порушує права інших співвласників зазначеного вище житлового будинку та спадкоємців померлого - [PERSON] та [PERSON] , право власності на зазначений вище житловий будинок яких не оспорюється, оскаржене рішення є таким, що порушує права та інтереси інших осіб, а отже - незаконним. Окрім того, суд приймає до уваги та погоджується з доводами сторони позивачки [PERSON] , що зазначене вище рішення Семенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 20.12.2018 року було прийнято з порушенням встановленої чинним законодавством процедури, а саме п.13, п.21, п. 82 Регламенту Семенівської селищної ради, затвердженого Рішенням Семенівської селищної ради Білгород-Дністровського району №9-VII від 11.11.2015 року, ст.ст. 47, 59 Закону України «Про місце самоврядування», що підтверджується матеріалами справи. Згідно із частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, надано в Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №1-10/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Похідним від зазначеного вище рішенням органу місцевого самоврядування, рішенням Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 15 лютого 2021 року №256-VІІІ «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки, загальною площею 0,2000 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на території Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, у власність громадянину України [PERSON] для ведення особистого селянського господарства», третій особі [PERSON] було надано у власність земельну ділянку кадастровий номер 5120886400:02:001:0097, загальною площею 0,2000 га на землях комунальної власності Старокозацької сільської ради із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, за адресою: [ADDRESS] , на території Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, що підлягає скасуванню як таке, що ухвалено на підставі незаконного рішення місцевого самоврядування та порушує права інших співвласників житлового будинку, розташованого за зазначеною вище адресою та які теж є спадкоємцями померлого [PERSON] , який помер [INFO] . За таких обставин, як похідні підлягають задоволенню позовні вимоги позивачки [PERSON] в частині скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки, оскільки державна реєстрація права власності спірної земельної ділянки [PERSON] було здійснено на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке скасовано. Відповідно до ч. 3 ст.\~26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Згідно частини 1, 3\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В силу ст.13\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Згідно з ч.1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 79 ЦПК України\~передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 80\~ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.6\~ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). При цьому, щодо решти доводів сторін, слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року). Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи, оскільки суд у відповідності до норм ч.7 ст.81 ЦПК України не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно ч.1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог позивачки у повному обсязі, з відповідача Старокозацької сільської ради підлягає до стягнення на користь позивачки сплачений судовий збір у сумі 1715,20 грн. (квитанція №ПН433 від 20.10.2020 року у сумі 840,80 грн., квитанція №1417 від 23.12.2020 року у сумі 420,40 грн., квитанція №7 від 09.01.2021 року у сумі 454,00 грн.). Враховуючи вищезазначене,

Outcome: approved