Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із вищезазначеним позовом, вказавши, що 28.04.1998 році між ними та відповідачкою по справі було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], в м. Нова Каховка, Херсонської області. Даний договір посвідчено на товарній біржі «Новий вєк» та зареєстровано в Каховському бюро технічної інвентаризації 18.05.1998 року за №2413. У теперішній час, вирішивши розпорядитись належним їм майном, вонм отримали відмову від компетентніх органів у зв'язку з тим, що договір був оформлений без дотримання вимог щодо об'язкового нотаріального оформлення, від якого відповідач ухиляється, тому просять суд визнати договір купівлі-продажу майна на товарній біржі «Новий вєк» від 28.04.1998 року дійсним та визнати за ними право власності на квартиру [ADDRESS], в м. Нова Каховка, Херсонської області. У судове засідання позивачі не з'явилася, у своїй письмовій заяві просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримали. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, у своїй письмовій заяві просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представник третьої особи: товарної біржи "Новий вєк" в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних, встановлених в ході судового розгляду фактичних обставин та відповідних їм правовідносин. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в ред. 2004 року), цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 224 ЦК України ( в ред. 1963 р.), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 227 ЦК України (в ред. 1963 р.), договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідченим, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Разом з тим, відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на момент укладення угоди), угоди купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з часу її реєстрації на біржі. Таким чином, [PERSON] та [PERSON], придбавши у [PERSON] за договором купівлі-продажу від 28.04.1998 року квартиру [ADDRESS] в м. Нова Каховка, Херсонської області на підставі ст. 15 ЗК «Про товарну біржу», ст. 128 ЦК УРСР правомірно набули права власності на неї, однак, в силу положень ст. 227 ЦК УРСР, укладена угода була неналежним чином посвідчена, що унеможливлює позивачам в подальшому вільно розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до частини другої статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 28.04.1997 року на товарній біржі «Новий вєк» та зареєстрований Каховським бюро технічної інвентаризації 18.05.1998 року за № 2413. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 355 ЦК України предбачено, що майно яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356-358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, крім іншого, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу та рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно. Враховуючи, що вказаний договір купівлі-продажу відповідно до чинного законодавства не є правовстановлюючим документом, проте, правомірне набуття права власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру в судовому засіданні встановлено і підтверджено відповідними доказами, а визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позовні вимоги про визнання права власності на квартиру за позивачами є законними та обґрунтованими, і суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню На підставі ст. 224, 227 ЦК України 1963 року, ст.15 Закону України «Про товарну біржу», ст.ст. 328, 356-358, 392 ЦК України,

Outcome: approved