Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернулася до суду з позовною заявою в якій вказує, що з 16.02.2008 року по 09.02.2011 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON]. Від даного шлюбу вони мають доньку [PERSON] ([INFO]). [PERSON] вказує, що 13.08.2008 року в період шлюбу з [PERSON] вона з своїм неповнолітнім сином [PERSON] за особисті кошти придбали будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], на даний час вона є власником однієї другої частини вказаного будинку. Кошти на придбання будинку [PERSON] отримала від продажу майна, яке належало їй та її синові. В звязку з чим, позивач за первісним позовом [PERSON] просить визнати її особистою приватною власністю одну другу частину будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. В подальшому, 19.03.2014 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання однієї другої частини житлового будинку спільною сумісною власністю, який обґрунтований тим, що він з відповідачкою проживали спільно, як одна сім'я, ще до реєстрації шлюбу з березня 2007 року. Позивач за зустрічним позовом вказує, що реєстрація шлюбу відбулася, в звязку з народженням [INFO] їхньої дочки - [PERSON]. [PERSON] наголошує, що за час шлюбу, 13.08.2008 року ним з відповідачем за зустрічним позовом за рахунок власних коштів, була придбана одна друга частина житлового будинку, який розташований у [ADDRESS]. Також, [PERSON] зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу, покупцем однієї другої частини будинку вказана відповідач за зустрічним позовом, а покупцем однієї другої частини будинку вказаний син [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] ([INFO]). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] наголошує, що перед підписанням договору купівлі-продажу ним було підписано заяву про свою згоду на купівлю нерухомості. Також, за час перебування у шлюбі з [PERSON], 20.05.2008 року ним, в інтересах сім'ї, було взято у ПАТ «Індустріально-експортний банк» в кредит грошові кошти в сумі 4905,62 гривень, та був виплачений ним 03.04.2008 року у ПАТ КБ «Надра» кредит в сумі 10419,52 гривень, який ним було погашено. В судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечувала. В судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги зустрічного позову підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, проти задоволення первісного позову заперечувала. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні первісного позову слід відмовити, з наступних підстав: Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] 16.02.2008 року уклав шлюб із [PERSON], після реєстрації шлюбу прізвище останньої змінилося на «[PERSON]». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO], її батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з заяви від 13.08.2008 року, [PERSON] дав згоду своїй дружині [PERSON] на купівлю житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно Договору купівлі - продажу будинку від 13.08.2008 року [PERSON] та [PERSON] прийняли від [PERSON] у власність по одній другій ідеальній частині кожний, житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 4 вищевказаного договору продаж житлового будинку вчинюється за ціною 5000,00 гривень, які покупці сплатять продавцю готівкою під час підписання договору. Відповідно до Витягу з державного реєстру правочинів [NUMBER] від 13.08.2008 року вказаний вище Договір купівлі продажу зареєстрований в Державному реєстрі під [NUMBER]. Відповідно до рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 24.09.2007 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку, частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, частину спільно нажитого майна. Визнано за [PERSON] право власності на одну другу частину житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], вартістю 8878 гривень та одну другу частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS], вартістю 6064 гривень та набір меблів кухонних вартістю 800 гривень, кухонний стіл з табуретками вартістю 260 гривень, мийку вартістю 120 гривень, карниз кухонний вартістю 30 гривень, дзеркала для ванної кімнати вартістю 60 гривень, набір дитячих меблів вартістю 1300 гривень, диван вартістю 400 гривень, трюмо вартістю 550 гривень, пуфик вартістю 40 гривень, утюг вартістю 80 гривень, мікрохвильову піч вартістю 500 гривень, машинку пральну «Агата» вартістю 300 гривень, пилососа вартістю 350 гривень, сервізи столові 2 штуки вартістю 140 гривень, одіяло дитяче вартістю 50 гривень, матрац дитячий вартістю 40 гривень, перину дитячу вартістю 80 гривень. Згідно договору від 12.03.2008 року [PERSON] і [PERSON] зобовязуються виплатити [PERSON] суму у розмірі 175000,00 гривень, що складає фінансову частину майна, що належить [PERSON] та її сину [PERSON], після продажу будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки № 13 від 24.04.2012 року [PERSON] працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Компанія «Юнівест Маркетинг» з 03.10.2003 року і по теперішній час на посаді «Машиніст різальних машин 6 р.». Згідно довідки про відсутність заборгованості № 3044/ДФІ/07/2011 від 21.07.2011 року станом на 20.07.2011 року у [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 2115 від 20.05.2008 року погашена в повному обсязі, претензій щодо його виконання у ТОВ «АУЗ факторинг» немає. Відповідно до довідки про відсутність претензій по Договору № 08/33640003/0380/02 вих. № Б.090/397-07 від 18.07.2012 року ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» підтверджує відсутність претензій до [PERSON] по Договору № 08/33640003/0380/02 від 03.04.2008 року. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 09.02.2011 року шлюб, зареєстрований 16.02.2008 року відділом реєстрації актів громадського стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 7, між громадянином України - [PERSON] ([INFO]) та громадянкою України [PERSON] ([INFO]), було розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище дружини залишено «[PERSON]». Висновком про оцінку від 13.05.2013 року, вартість житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], станом на 30.04.2013 року встановлена 54664,00 гривень. В свою чергу, одна друга частина вищевказаного будинку з господарськими будівлями складає 27332,00 гривень. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями Цивільного Кодексу України та Сімейним Кодексом України. Згідно приписів ст. 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Нормами ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно приписів ст. 57 Сімейного кодексу України (далі - СК України) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до приписів ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В свою чергу, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. В п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно норм ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встанолено договором або законом. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст..68 СК України). Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього. Всупереч вимогам ст. ст. 10,60 Цивільно процесуального кодексу України, які зобов'язують позивача за первісним позовом на засадах змагальності доводити свої доводи переконливими, належними та припустимими доказами, таких доказів не надано до суду. Суд не приймає посилання [PERSON] та її представника на те, що одна друга частина будинку була придбана [PERSON] за її особисті кошти, оскільки у судовому засіданні не доведено це належними та допустимими доказами. Суд, також, не бере до уваги посилання [PERSON] та її представника на те, що позивачка за первісним позовом продала належне їй майно та отримані гроші від даного продажу витратила на придбання спірної частини будинку, оскільки даний факт не знайшов свого підтвердження належними та допустимими доказами у судовому засіданні та спростовується матеріалами справи. Сторони у судовому засіданні не заперечували, що спірна частина будинку була придбана під час шлюбу сторонами по справі. Будь - яких інших доказів стосовно придбання нерухомого майна за особисті кошти [PERSON] суду не надано. Враховуючи вищезазначене, в задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою власністю слід відмовити в повному обсязі. Згідно приписів ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання однієї другої частини житлового будинку сумісною власністю, підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved