Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивачка 17.02.2015 року звернулася до суду з позовом і просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 19 листопада 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1923, та просила також стягнути аліменти на утримання їх малолітньої дочки - [PERSON], [INFO], щомісячно по 1/3 частки з усіх видів заробітку, але не менш ніж 1000 гривень щомісячно, з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а саме по [INFO] року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за час спільного життя між ними виявилась невідповідність характерів, істотна відмінність у поглядах на сімейне життя, було відсутнє взаєморозуміння. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинено і позивачка не має наміру їх поновлювати. Вона переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Також позивачка повідомила, що шлюб у них перший, від шлюбу мають неповнолітню дочку, котра проживає з нею та відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання. У судове засідання сторони подали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, позивачка заявлені позовні вимоги підтримала і просила суд задовольнити позов, відповідач заявив про визнання позову в повному обсязі. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19 листопада 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1923. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо, припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства з березня місяця 2014 року і не мають наміру їх поновлювати, їх сім`я носить формальний характер. Неповнолітня дочка сторін проживає разом з позивачкою, знаходяться на її повному утриманні, відповідач сумісно з дружиною та дочкою не проживає, являється працездатною особою та має можливість утримувати свою дочку. Згідно ст.56 Сімейного Кодексу України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За таких обставин суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсному волевиявленню сторін і після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дитини, і шлюб може бути розірваний. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, у відповідності з ч.1 ст.183 СК України, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов'язку по утриманню дітей, враховуючи вимоги ст.182 СК України, суд вважає, що заявлений позов, з урахуванням визнання позовних вимог, підлягає задоволенню та стягненню з відповідача визнаного ним розміру, а саме щомісячно по 1/3 частки з усіх видів заробітку, але не менш ніж 1000 гривень щомісячно, з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а саме по [INFO] року, що відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України та згідно ст.9 Закону України "Про судовий збір" з відповідача підлягають стягненню сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 243,60 гривень на її користь, а також з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України, - у частині вимог про стягнення аліментів. Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved