Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.09.2001 року він придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] загальною площею 49,1 кв. м , житловою 27.9 кв.м. Договір купівлі-продажу нерухомості було вчинено на Українській товарній біржі відповідно до вимог Закону України «Про товарну Біржу» реєстраційний номер договору № 185822. З моменту придбання квартири він користується нею і утримує її за власний рахунок. На даний час він не може зареєструвати право власності на належне йому майно, оскільки вищевказаний договір не був посвідчений нотаріально. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій ствердив позовні вимоги в повному обсязі, просить провести розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просить провести розгляд справи у її відсутності, у вирішенні питання щодо спору покладається на розсуд суду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, та вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та, відповідно, для його задоволення, у зв`язку з цим, суд прийшов до такого висновку: 25 вересня 2001 року [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] загальною площею 49,1 кв.м. житловою площею 27,9 кв.м. Зазначена квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане відділом комунального майна та приватизації Лебединського міськвиконкому 12.09.1997 року, зареєстрованого за № 2324. Договір купівлі-продажу нерухомості було вчинено на Українській товарній біржі відповідно до вимог Закону України «Про Товарну Біржу» реєстраційний номер договору № 185822 (а.с. 4) Право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 49,1 кв.м. житловою площею 27,9 кв.м. за [PERSON] було зареєстровано у бюро технічної інвентаризації № 8824 від 25 вересня 2001 року, що стверджено копією довідки від 09.04.2020 року за № 693 (а.с. 5). Відповідно до вимог от. 15 Закону України «Про Товарну Біржу» від 10 грудня 1991 року договір не підлягає нотаріальному посвідченню. Крім того, відповідно до п.11 Договору, останній підлягає реєстрації у Бюро технічної інвентаризації. З моменту придбання квартири до теперішнього часу позивач користуєся цим майном, утримує його за власний рахунок. Але відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зареєструвати право власності на належне мені майно не маю можливості, оскільки договір не посвідчений нотаріально. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції від 16.02.1993 року, що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу 21.10.1999 року) біржовою угодою визнається угода, яка, крім іншого, являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно зі ст. 47 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року № 1549 VI, що діяв на момент укладення договору купівлі-продажу 02.09.1999 року, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Відповідно до ст. 128 ЦК Української РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Таким чином на підставі викладеного вважаю, що мною на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомості 25.09.2001 року було дотримано встановленої законом форми угоди, яка не потребувала нотаріального посвідчення, оскільки Законом України «Про товарну біржу» та самим договором купівлі-продажу його нотаріальне посвідчення не було визначено як обов`язкове, Згідно із її. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року № 435-IV Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. У відповідності до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказам, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий логовір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договоруне вимагається. Ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд бере до уваги, що згідно вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що позивачем було доведено, що відповідачка не виконала своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу нерухомого майна, а позивач виконав свої обов`язки за цим договором належним чином. Крім того, суд враховує, що представник відповідача не заперечила проти задоволення позовних вимог, що укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна та право власності продавця на це майно підтверджується письмовими доказами і тому вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved