Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач, звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] [INFO], у розмірі ? частини усіх видів прибутку щомісячно до повноліття дитини, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, також дозолити оформлення та виготовлення документів для виїзду за кордон України [PERSON] в супроводі її матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON], терміном на три роки. Позов обґрунтований тим, що 04 вересня 1995 року між сторонами був укладений шлюб, який було розірвано заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 серпня 2003 року. Від вказаного шлюбу [INFO] року народилась донька - [PERSON], яка після розірвання шлюбу мешкає разом із позивачкою. Відповідач не приймає участі в утриманні доньки. Крім того, позивач має намір організувати регулярні поїздки для доньки до Болгарії та Республіки Крим для її оздоровлення та тимчасового відпочинку, оскільки такі подорожі матимуть значення для фізичного та духовного розвитку дитини. Відповідач ухиляється від надання дозволу на виїзд за кордон доньки без його згоди та супроводу, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. В судове засідання з'явились позивача, представник позивачки та представник третьої особи. Позивачка та її представник наполягали на задоволенні позову. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Мелітопольської міської ради Запорізької області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки. Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Суд, заслухав думку сторін, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] \\а.с.7\\. Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 серпня 2013 року, яке набрало законної сили 10 жовтня 2013 року, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 04.09.1995 року Рівненською селищною радою Генічеського району Херсонської області, актовий запис № 10 \\а.с.6\\. Відповідно до довідки, виданої головою квартального комітету № 30 від 12.07.2017 р., [PERSON], [INFO], мешкає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. За правилами ст.182 СК України, які діяли на момент подачі позовної заяви, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України (в редакції, яка діє на момент винесення рішення) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1ст.183 СК частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. За таких обставин та у зв'язку з тим, що відповідач добровільно не надає допомоги на утримання малолітньої дитини, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання дитини в розмірі 1\\4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ, від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до позовних вимог про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Як вбачається зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 313 Цивільного Кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № З 857-Х II, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до ст. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Згідно з ч. 2 ст. 4 цього ж Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька підлягають задоволенню.

Outcome: approved