Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, який в подальшому уточнили та в остаточній редакції просили встановити факт належності правовстановлюючого документу - державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на підставі рішення XIV сесії 21 скликання Жовтневої сільської ради народних депутатів від 28 грудня 1993 року Головою Жовтневої сільської ради народних депутатів [PERSON] 18 січня 1994 року на ім'я [PERSON], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №98 [PERSON], який помер [INFO] а також визнати за ними право власності по ? частині за кожним на земельну ділянку площею 0,195 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначали, що вищевказана земельна ділянка належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], однак оригінал зазначеного акту втрачений. [PERSON] помер [INFO] після його смерті залишилася спадщина у вигляді вищевказаної земельної ділянки. Позивачі є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], оскільки є відповідно сином та дружиною останнього. Вважають, що фактично спадщину прийняли, оскільки на день смерті спадкодавця проживали з ним та частково оформили свої спадкові права, отримавши свідоцтво про право власності за законом на частину квартири, інших спадкоємців за законом та заповітом після померлого немає. Разом з тим, звернувшись до нотарільної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у вигляді спірної земельної ділянки, державним нотаріусом було відмовлено в оформленні прав не наї, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу. Позивач [PERSON], який такоє діє в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою просить розглянути справу у його відсутність, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача Жовтневої сільської ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з'явився, суду надана заява за підписом сільського голови Пуляєва О.В. про розгляд справи за відсутності представника Жовтневої сільської ради Харківського району Харківської області. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на підставі рішення XIV сесії 21 скликання Жовтневої сільської ради народних депутатів від 28 грудня 1993 року Головою Жовтневої сільської ради народних депутатів [PERSON] 18 січня 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №98 на ім'я [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,195 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану за адресою: [ADDRESS] В ході судового розгляду також встановлено, що під час видачі вищевказаного державного акту, була допущена помилка в написанні прізвища власника спірної земельної ділянки, а саме: замість правильного «[PERSON]» зазначено помилково «[PERSON]». Матеріали справи свідчать, що прізвищем власника земельної ділянки є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28 грудня 2002 року, свідоцтвами про право на спадщину за законом від 11 жовтня 2004 року, виданими державним нотаріусом Десятої Харківської державної ноатріальної контори [PERSON] за реєстровим № 3-1374. Зазначені документи містять достатні відомості які б дозволяли ідентифікувати особу власника земельної ділянки. Таким чином, судом встановлено, що вищевказаний Державний акт на право приватної власності на землю був виданий саме [PERSON], а помилкове зазначення у цьому правовстановлюючому документі прізвища останнього як «[PERSON]» є очевидним. Встановлення факту належності правовстановлюючих документів позивачам необхідно для оформлення спадкових справ на спірну земельну ділянку. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції 28 грудня 2002 року. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина в тому числі у вигляді земельної ділянки площею 0,195 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташована за адресою: [ADDRESS] Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON].(свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 16 серпня 1958 року) та його син - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 20 лютого 1968 року. Згідно із ст..529 ЦК України у редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно із ст. 548 ЦК України, у редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її фактично прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 549 ЦК України, у редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як встановлено в ході судового розгляду, дружина та син померлого фактично спадщину прийняли, оскільки проживали зі спадкодавцем на день смерті та подали до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини, отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 жовтня 2004 року після смерті [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Разом з тим, державним нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] позивачам відмовлено в оформленні права власності на спірну земельну ділянку після смерті [PERSON] у зв'язку з відсутністю державного акту на земельну ділянку, про що видані постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії відповідно №430/02-14 від 24 лютого 2016 року та №2172/02-14 від 12 вересня 2016 року. Згідно ч. 1 ст. 125 ЗК України (в редакції закону, що діяв на момент смерті спадкодавця), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частиною 1 статті 126 ЗК України (в редакції закону, що діяв на момент смерті спадкодавця) передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 серпня 208 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується в тому числі державним актом. Судом встановлено, що державний акт на право власності на спірну земельну ділянку був виданий [PERSON], однак оригінал державного акту втрачений, що підтверджується рішенням Жовтневої сільської ради Харківського району Харківської області від 12 вересня 2012 року «Про дозвіл на видачу дублікату державного акту на право власності на земельну ділянку гр. [PERSON].», Витягом №317 з технічної документації та грошової нормативної оцінки земельної ділянки, в якому власником спірної земельної ділянки зазначений [PERSON], а також копією державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 18 січня 1994 року. За замовленням позивачів [PERSON] та [PERSON] ФО-П [PERSON] була здійснена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) мж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку в [ADDRESS] на території Жовтневої сільської ради Харківського району Харківської області (договір №11/15Ф від 31 серпня 2015 року). Таким чином, судом встановлено, що у [PERSON] виникло право власності на вищевказану земельну ділянку з моменту одержання Державного акту на право приватної власності на землю, тобто з 18 січня 1994 року. У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Як вбачається з постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Десятої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] №430/02-14 від 24 лютого 2016 року та №2172/02-14 від 12 вересня 2016 року, позивачі звернулися із заявами про видачу свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку, однак державним нотаріусом їм було відмолено з тих підстав, що відсутній державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку. Таким чином судом встановлено, що після смерті [PERSON] його син [PERSON] та дружина [PERSON], які є спадкоємцями першої черги, фактично спадщину прийняли, оскільки постійно проживали у спірному будинку, в тому числі на день смерті спадкодавця, вступили в управління та володіння спадковим майном, звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та частково оформили свої спадкові права, однак не отримали свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, суд вважає позивачів такими, що набули право власності на земельну ділянку площею 0,195 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved