Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення коштів за договором займу - позики в сумі 2 800 грн., судових витрат в сумі 243,60 грн. та 1,5% від розміру позиченої суми за кожен день прострочення договірних зобов»язань до набрання рішенням законної сили. В позові зазначає, що 02.01.2014 року він позичив відповідачу кошти в сумі 2 800 грн., про що було складено відповідну розписку. Кошти позичались до 01.04.2014 року і під час надання коштів були присутні [PERSON]. На даний час кошти відповідачем не повернуті, хоча він неодноразово звертався до відповідача з відповідними вимогами. Посилаючись на норми діючого законодавства та вказані обставини, просить задовольнити позов. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав частково, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просить не стягувати з відповідача 1,5% від розміру позиченої суми за кожен день прострочення договірних зобов»язань до набрання рішенням законної сили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, причини неявки суду не сповістив, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не подавав. Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача та ухвалив розглядати справу заочно, про що позивач в судовому засіданні не заперечував. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 02 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] в займ кошти в сумі 2 800 грн. із зобов»язанням повернути їх до 01.04.2014 року. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт отримання коштів відповідачем підтверджується розпискою від 02.01.2014 року. Розписка укладена в простій письмовій формі, що відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так як борг, в зазначений позичальником строк, повернуто не було, позовні вимоги в частині стягнення коштів в сумі 2 800 грн. підлягають задоволенню. Вимоги щодо стягнення1,5% від розміру позиченої суми за кожен день прострочення договірних зобов»язань до набрання рішенням законної сили задоволенню не підлягають, так як не обґрунтовані позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства і на стягненні яких не наполягає і сам позивач. Ч.1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем надано суду квитанцію про понесення судових витрат, а саме сплачено судовий збір в сумі 243.60 грн., а тому ці витрати мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Аналізуючи наведене, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково.

Outcome: approved