Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про отримання дозволу на тимчасовий виїзд дочки [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що з 28.08.2001 року по 6 квітня 2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу є дочки [PERSON] [INFO], Тетяна [INFO] та Аліна [INFO]. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з ним, відповідач участі в їх вихованні та утриманні не приймає, місце її перебування невідоме, оскільки вона виїхала на заробітки і з весни 2016 року звістки про неї немає. Його старша сестра [PERSON] проживає у Брянській області і запросила їх матір [PERSON] та старшу дочку [PERSON] до себе в гості на оздоровлення. Оскільки місце проживання відповідача невідоме, то виникає проблема отримати у неї дозвіл на виїзд дочки за кордон. Оскільки є можливість [PERSON] поїхати до своєї тітки на оздоровлення , то просить суд надати дозвіл на виїзд [PERSON] закордон до її повноліття. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно ст. 76 ЦПК України, в суд не зявився, про причину неявки не повідомив, клопотань не подав, суд вважає можливим проводити розгляд справи у його відсутності. Представник органу опіки та піклування проти задоволення позовних вимог не заперечила, пояснила, що мати [PERSON] [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, вона спілкувалася з бабусею [PERSON], та має бажання та можливість поїхати з онукою на оздоровлення в Росію. Вважає, що задоволення позову буде відповідати інтересам дитини. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-Х11 і набула чинності для України 27.09.1991 року ), держави-учасниці зобовязалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку ( order public), здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності до п.7 ст 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав , установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 4 ч.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. Проїзний документ видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини терміном на три роки або досягнення 18-річного віку. Для перетинання державного кордону України неповнолітньої дитини відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" необхідна згода батьків. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона проживає разом з батьком, бабусею та двома сестрами. Свою матір не бачила ще з весни, та до неї не приїжджає та не телефонує. В даний час вона хоче поїхати разом із бабусею до своєї тітки [PERSON], яка живе в Росії, оскільки та запрошує її до себе в гості, тому просить надати їй дозвіл на виїзд. В судовому засіданні встановлено, що батьком [PERSON] [INFO] є [PERSON], а матірю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно рішення Теофіпольського райсуду від 6 квітня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано . Відповідно довідки про склад сімї від 12.07.2016 року, позивач проживає разом із трьома дочками, відповідно довідки Кунчанської сільської ради від 13.07.2016 року, [PERSON] зареєстрована в [INFO] по вул Миру 11, однак за місцем реєстрації не проживає. Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов від 13.07.2016 року, [PERSON] з 11.04.2016 року в с.Кунча не зявлялася, місце її проживання не відоме. Відповідно довідки Теофіпольського ВнП Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 15.06.2016 року, [PERSON] додому повертатися не хоче. За невиконання своїх батьківських обовязків [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, що підтверджується постановами Теофіпольського райсуду від 7 жовтня 2015 року та 1 березня 2016 року Виходячи з наведеного, та приймаючи до уваги, що місцезнаходження відповідача невідоме, відповідач не надав суду доказів, які б спростовували докази позивача, суд прийшов до висновку, що у позивача виникли труднощі з отриманням дозволу на виїзд дитини закордон. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved