Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з даним позовом, мотивуючи тим, що 20 серпня 2016 року померла її мама [PERSON], яка проживала та була зареєстрована в [INFO]. Після смерті матері відкрилась спадщина на належне майно, а саме на земельну ділянку площею 1,6405 га, яка розташована на території Міцовецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчена Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 966394. Позивачка є спадкоємцем за законом, як дочка померлої. Позивачка звернулася до нотаріальної контори про оформлення спадщини земельної ділянки, однак їй було відмовлено у звязку з невідповідністю кадастрового номера у правовстановлюючому документі на земельну ділянку. А тому, звертаються до суду. Позивачка до судового засідання подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача - Дунаєвецької селищнорї ради Хмельницької області в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи - Відділу держгеокадастру у Дунаєвецькому районі Хмельницької області у судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся належним чином, ніяких заяв та заперечень до суду не надійшло. Представник третьої особи - Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області в судове засідання не з'явився, до суду подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, а розгляд справи слід провести у порядку ст.197 ЦПК України. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що 20 серпня 2016 року померла [PERSON], яка проживала та була зареєстрована в [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після її смерті залишилося спадкове майно: земельні ділянки розміром по 1,6405 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Міцовецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку . Згідно постанови приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу від 27 лютого 2017 року нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка належала померлій [PERSON], в звязку з невідповідністю кадастрових номерів в Державних актах на право власності на земельні ділянки . Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Судом встановлено, що 08 вересня 2008 року [PERSON] на підставі розпорядження Дунаєвецької райдержадміністрації №191/2008-р. від 14.02.2008р. видано державний акт на земельну ділянку серії ЯГ №966394, яка розташована на території Міцовецької сільської ради, розміром 1,6405 га, у межах згідно з планом, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6821886500:02:004:0574 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, що підтверджується відповідним актом. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.02.2017 року видно, що власником земельної ділянки площею 1,6405 га є [PERSON], присвоєно кадастровий номер земельної ділянки - 6821886500:02:004:0611, дата державної реєстрації земельної ділянки 20.01.2014 року. Вартість земельної частки(паю) по колишній спілці селян «Аврора» становить 98790,95 грн., що підтверджується наданою інформацією відділу Держгеокадастру в Дунаєвецькому районі Хмельницької області 02.03.2017р. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. На підставі абз.2 п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-У) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п.1 розділу X доповнено абз.2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року №509-УІ). Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87; 90, 97, 100, 102, 108, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161. 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЩІК України,статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 966394, яка розташована на території Міцовецької сільської ради, розміром 1,6405 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6821886500:02:004:0574 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право на землю та на право постійного користування землею, який виданий Дунаєвецькою райдержадміністрацією 08 вересня 2008 року на імя [PERSON] порушує права позивачки на оформлення спадщини, не відповідають вимогам закону, оскільки зроблена помилка в кадастровому номері, а тому суд вважає, що заявлений позов в частині визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до п. «г» ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Позивачка позбавлена можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на земельні ділянки. Згідно п.3.5 листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут)». Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця); до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суд вважає, що позивачка, прийнявши у спадщину спадкове майно відповідно до ст. 1269 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Тому, з огляду на те, що [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею по 1,6405 га, яка розташована на території Міцовецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області (нині Дунаєвецької селищної ради Хмельницької області) її право власності на дане майно перейшло у порядку спадкування до позивачки, а тому вимоги обгрунтовані і суд задовольняє їх.

Outcome: approved