Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала таким. 01 березня 2001 року вони із відповідачем зареєстрували шлюб у виконкомі Павлівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис №2. Від шлюбу із відповідачем вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає із нею та перебуває на її утриманні. На даний час відповідач залишив сім'ю та звернувся до суду із позовом про припинення їх шлюбу шляхом його розірвання. Відповідач офіційно працевлаштований, має регулярний дохід, тобто є фінансово спроможним, однак зароблені кошти витрачає лише на свої власні потреби, ігноруючи те, що їх спільна дитина потребує коштів на її утримання та розвиток. Ураховуючи наведене, позивач просила суд присудити з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини - доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/45 частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві просила суд позов задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, в заяві, що надав через канцелярію суду, вказав на визнання ним позову, зазначивши, що згодень сплачувати аліменти у розмірі запропонованому позивачем. Ураховуючи те, що сторони скористалась наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, тому суд не вбачає підстав, передбачених ст.169 ЦПК України, для відкладення розгляду справи, а відтак ухвалює рішення в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши усі зібрані у справі докази та давши їм оцінку в сукупності, повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дійшов висновку про таке. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], батьками дитини [PERSON], [INFO] зазначено: батьком [PERSON], матір'ю [PERSON]. Батьки перебувають у зареєстрованому шлюбі згідно свідоцтва [NUMBER]. Проте як встановлено із позовної заяви та не заперечувалось сторонами, вони не проживають разом, оскільки перебувають у процесі розірвання шлюбу, дитина проживає біля матері. Вказані обставини доведено довідками виданими виконавчим комітетом Трощанської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 04.01.2016 року за №02-25/1, №02-25/500. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 2 СК України та згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" ( п. 17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Ураховуючи те, що дитина проживає біля матері, тому позивач має право на звернення до суду із даним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. При призначенні аліментів суд має врахувати обставини, що наведені в ст.182 СК України. Із зібраних у справі доказів судом встановлено та сторонами цього спору визнавалось, що відповідач [PERSON] працює в СФГ «Україна», отож має регулярний дохід у виді заробітної плати. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аналізуючи зібрані у справі докази та давши їм оцінку в контексті правових норм, що регулюють вирішення даного спору, урахувавши обставини визначені ст.182 СК України, суд дійшов до переконання, що із відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини слід стягнути аліменти у частці від його заробітку доходу в розмірі 1/4 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд враховує, що відповідач позов визнав, погодився із розміром аліментів запропонованим позивачем. За змістом частини четвертої статті 174 ЦПК, у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 постанови ПВСУ від 18.12.2009 N 14 р.). З огляду на викладене, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а відтак приймає його та виносить рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову, а згідно з положеннями ст.180 СК України, до її повноліття. На підставі ст. 88 ч. 3 ЦПК України, з відповідача в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач при пред'явленні позову була звільнена від його сплати. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved