Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просив\~\~визнати [PERSON] особою, такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї у даному будинку [ADDRESS] , проживає фактично одна людина - позивач. На підставі акту обстеження матеріально-побутових умов та згідно записів у Будинковій книзі зареєстрована особа: [PERSON] (племінниця). Однак, відповідач на даний час не проживає за вищевказаною адресою, але там зареєстрований. Це підтверджується актом про фактичне проживання/не проживання та реєстрацію осіб №024/2-09 №1987. В свою чергу відповідач, яка не проживає за адресою: [ADDRESS] , тому вона втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] , внаслідок її відсутності без поважних причин строком понад більш шести місяців. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об`єктивно порушуються права позивача, тому вона змушена звернутися за захистом до суду. В судове засідання позивач не з`явився, згідно поданої заяви просить розглянути позовну заяву за його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася,\~а також не подала відзиву на позовну заяву і не повідомила про поважні причини неявки в судове засідання,\~хоча про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи\~\~за правилами заочного спрощеного позовного провадження відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3\~ст. 12 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої\~статті 13 цього Кодексу. Ст. 41 Конституції України\~передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 58 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно\~ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Частиною 1\~ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Стаття 72 Житлового кодексу Української РСР\~визначає порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Так, відповідно до\~ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється\~\~зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. [PERSON] , [INFO] , є власником буд. [ADDRESS] , підтверджується технічним паспортом та копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.7-12). Як вбачається з довідки про склад сім`ї №024/2-09-1953 від 01 вересня 2020 р. та акту обстеження матеріально-побутових умов №024/2-09 №1987 у будинку [ADDRESS] проживає фактично лише [PERSON] (а.с.13-14). Таким чином, проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, оскільки відповідач у будинку\~\~за адресою: [ADDRESS] , тривалий час не проживає, але значиться зареєстрованою у ній,\~\~а отже втратила право користування зазначеним житловим приміщенням, у зв`язку з чим, вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на проживання є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 840,80 грн. відповідно до\~відповідно до\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved