Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04.04.2018 [PERSON] приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в A-Банку з метою укладання кредитного договору та отримання кредитної картки, на підставі чого банком було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46.80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме встановив відповідачу кредитний ліміт на умовах, передбачених договором. Зазначає, що відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконує, в зв`язку з чим станом на 09.08.2020 має заборгованість перед позивачем у розмірі 21 382 грн., з яких: 17 050, 14 грн. - заборгованість за кредитом, 4 081, 86 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором та заборгованість за договором відповідачем не погашена. За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача вищевказану заборгованість в сумі 21 382 грн. та судові витрати по справі. Представник відповідача на підставі ст. 178 ЦПК України надала суду відзив на позовну заяву та клопотання про поновлення строків на подання відзиву, яке мотивовано тим, що матеріали справи отримані відповідачем поштою 23.10.2020, та оскільки відповідач не має спеціальних знань для складення процесуальних документів, він звернувся за наданням професійної правничої допомоги до адвоката лише 09.11.2020 та уклав з ним договір після спливу строку для подання відзиву. За вказаних обставин представник відповідача просила поновити відповідачеві строк для подання відзиву, прийняти відзив та додатки до нього. Вирішуючи клопотання про поновлення строку на подання відзиву суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач [PERSON] дійсно отримав копію позовної заяви з додатками 23.10.2020, тобто останнім днем на подання відзиву був 09.11.2020, оскільки 15-й день припадає на вихідний день, 07.11.2020, водночас відповідач дійсно уклав договір про надання професійної правничої допомоги лише 09.11.2020, про що свідчить копія відповідного договору, тобто протягом строку для надання відзвиву, при цьому сам відзив вже наступного дня, тобто 10.11.2020 був складений та направлений іншим учасникам справи. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що причини пропуску строку на подання відзиву представником позивача є поважними, а тому, на підставі ст. 127 ЦПК України, слід поновити відповідачу строк для подання відзиву та прийняти поданий відзив з додатками до розгляду. Так, згідно поданого відзиву, відповідач та його представник просили у задоволенні позову відмовити повністю за недоведеністю та необґрунтованістю, та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 492, 50 грн. Також згідно поданого відзиву, відповідач не погоджується з розрахунком заборгованості, оскільки вважає, що зазначеним розрахунком заборгованість відповідача перед позивачем не підтверджена. Зокрема вказує, що у розрахунку станом на 18.12.2018 загальний залишок заборгованості склав 17 566,85 грн та 19.12.2018 відповідачем погашено суму за кредитним договором 18 300,00 грн, однак з невідомих причин позивач її не врахував, і вже станом на 20.12.2018 сума заборгованості складає 16 758, 98 грн. Також у 2019 році, а саме 10.10.2019 відповідач вніс суму 54 000, 00 грн, із заборгованістю до цього моменту 19 399, 47 грн, після такого погашення заборгованість становить «0». Після чого в розрахунку позивачем не вказано жодної суми взяття кредитних коштів відповідачем, та при цьому станом з 16.10.2019 знову рахується заборгованість 10 847, 15 грн. Також зазначає, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент- Банк», у якому містяться пункти з 1.1.3 по 2.1.1.17, та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» щодо тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Тому вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом задоволенню не підлягають. В судове засідання учасники справи не з`явились. Представник позивача попередньо подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі, в якому також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] попередньо надав заяву, згідно якої просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги, пред`явлені до нього не визнає повністю, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Матеріалами справи доведено, що [PERSON] звернувся до АТ «А-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку від 04.04.2018, згідно якої підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився до його підписання та згоден з його умовами (а.с. 6 зі звороту). Згідно наданого банком розрахунку, розмір заборгованості [PERSON] станом на 09.08.2020 становить 21 382 грн, яка складається з наступного: 17 050, 14 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), в тому числі 16 220, 86 грн - залишок заборгованості за тілом кредиту, 829, 28 грн - залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений); 4 081, 86 грн - загальний залишок заборгованості за процентами, в тому числі 1 261, 71 грн - залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість, 2 820, 15 грн - залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість (а.с. 5 - 6). З копії виписки АТ «А-Банк» за договором вбачається рух коштів по рахунку [PERSON] , в тому числі здійснення автоматичного списання відсотків та комісій позивачем шляхом збільшення суми боргу (а.с. 26 - 29). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст. 634 ЦК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки умови договорів приєднання переважно розробляються підприємцем, зокрема в даному випадку банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, проте зазначена анкета-заява, окрім анкетних даних відповідача, не містить інформації щодо обрання відповідачем виду банківських послуг, умов їх надання, відомостей про суму кредиту/кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки та строку дії, інформації про право кредитодавця в односторонньому порядку змінювати кредитний ліміт, розмір відсотків за користування кредитними коштами та строк їх повернення. В матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму кредиту та ознайомлення відповідача з правилами користування кредитною карткою. Так, банк, пред`являючи вимоги до відповідача, просить стягнути самостійно обраховане ним тіло кредиту, без вказівки на фактично отримані відповідачем в користування кошти, стягнути з відповідача й інші самостійно розраховані ним суми. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК». При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими документами ознайомився і погодився відповідач шляхом проставлення підпису в анкеті-заяві. Крім того, вони не можуть бути належним доказом досягнення згоди сторін саме за вказаними в них умовами, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування та не містить підпису відповідача на час укладення договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір відсотків за користування коштами, про право банку самостійно обраховувати розмір відсотків за використання кредиту та відносити їх до тіла кредиту шляхом самостійного списання, відсутність домовленості про розмір відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а також строк виконання зобов`язань за анкетою-заявою, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді порядок розрахунку боргу за укладеним договором, розмір відсотків нарахованих на прострочений кредит та віднесення їх до відповідних складових боргу. Такі висновки суду узгоджуються із висновками Верховного суду, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. У даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, позивачем було належним чином повідомлено відповідача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважає узгодженими банк. Суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що в даному випадку позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відшкодування збитків на підставі ст. 625 ЦПК України. З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку, вбачається, що протягом строку дії договору відбувалося здійснення автоматичного списання відсотків та комісій позивачем шляхом збільшення суми боргу. Так, списання нарахованих відсотків здійснювалося автоматично кредитодавцем шляхом збільшення тіла кредиту. Тобто тіло кредиту змінювалось на розсуд банку, хоча згідно анкети-заяви, відповідач такі умови договору не погоджував, проставляючи свій підпис в анкеті-заяві. При цьому розмір відсотків за наданими розрахунками заборгованості також встановлювався на розсуд банку, а саме в різні періоди він становив як 46, 8 %, так і 44, 4 %, згода на які боржника в підписаній ним анкеті-заяві відсутня. Так, згідно виписки з особового рахунку вбачається, що без врахування суми комісії та відсотків відповідачем за період з 04.04.2018 по 09.08.2020 фактично отримано в користування 199 732, 14 грн. (від заначеної позивачем суми в розмірі 226 432, 98 грн. вираховано зазначені комісії та автоматичне списання відсотків і віднесення їх до суми боргу) та за даний період відповідач фактично повернув банку 203 148, 06 грн (а.с. 26 - 29), тобто сума повернутих коштів перевищує розмір фактично отриманих відповідачем в позивача коштів. Тобто суд вважає недоведеним, що заявлена до стягнення сума заборгованості за кредитом в розмірі 17 050, 14 грн. є саме заборгованістю за наданим відповідачу кредитом та відповідає фактично отриманій та не повернутій сумі боргу. Крім цього, позивачем нараховано відповідачу борг в сумі 4 081, 86 грн. як "заборгованість по відсоткам", водночас позивач не довів взяття відповідачем зобов`язань за укладеним договором зі сплати відсотків у вказаному в розрахунку розмірі, вимог про наявність підстав та обгрунтування до стягнення з відповідача будь-якого іншого розміру відсотків за користування отриманими коштами не заявлено. З урахуванням викладеного, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства та недоведення позивачем заявлених позовних вимог, в задоволенні позову слід відмовити. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають. Водночас, оскільки матеріалами справи підтверджено понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 492, 50 грн, що в тому числі підтверджено Договором про надання професійної правничої допомоги адвокатом від 09.11.2020, розрахунком суми (розміру) гонорару за надану професійну правничу допомогу адвокатом від 10.11.2020, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 35 від 10.11.2020, що відповідає вимогам ст.ст. 137, 141 ЦПК України, тому з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 492, 50 гривень. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved