Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд поділити спільне майно з відповідачем, а саме квартиру [ADDRESS], та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що вказане майно є спільною сумісною власністю, оскільки набуте в період шлюбу. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просив суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на можливість мирного врегулювання спору, а також пояснивши, що необхідна грошова оцінка квартири. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04.09.1973 року, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу виданого Дніпровським РАГС м.Херсона 04.09.1973 року. Під час шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS], шляхом пайової участі у будівництві через житлово-будівельний кооператив № 74. 11.09.1990 року за рахунок сімейного бюджету, сторони повністю сплатили пайовий внесок за квартиру, про що свідчить лист голови ЖБК -74 від 23.10.2014 року № 180 та довідка ЖБК-74 від 23.10.2014 р. № 181, що також не заперечувалось сторонами. У зв'язку з чим відповідач [PERSON] набув права власності на вищезазначену квартиру на підставі рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради № 177 від 20.03.2007 року та отримав свідоцтво про право власності від 23.03.2007 року серії ЯЯЯ№693416. Вказане право власності на нерухоме майно зареєстроване Херсонським ДБТІ за реєстраційним номером 18270874, номер запису 75232, в книзі 193, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Херсонським ДБТІ 14.06.2007 року № 14255692. Відповідно до довідки ЖБК -74 від 23.10.2014 року № 181 пайовий внесок сплачений повністю 11 вересня 1990 року, загальна вартість квартири складає 4990,38 грн. Відповідно до листа ЖБК-74 від 23.10.2014 року № 180 [PERSON] є членом кооперативу ЖБК -74 [PERSON] та його дружина мають рівні права на користування квартирою № 161. Відповідно до довідки ЖБК -74 від 23.10.2014 року № 182 [PERSON] зареєстрований в зазначеній квартирі разом із своєю сім'єю з 13.06.1980 року. Відповідно до положень ст. 15 Закону України "Про власність", який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, член житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому у користування, набуває права власності на це майно. Пунктами 5-1 постанови Пленуму Верховного суду України N 9 від 18.09.87 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» роз'яснено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, придбане подружжям за час перебування у шлюбі, належить дружині та чоловіку на праві загальної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Вважається, що майно, придбане за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права загальної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі розділу майна, що є об'єктом права загальної сумісної власності подружжя, частки майна жінки та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором. Ч 3. Передбачає, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України, якщо чоловік та жінка не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Оскільки правовідносини щодо набуття права власності на нерухоме майно виникли, до набрання чинності ЦК України та СК України, застосуванню підлягають норми права, що діяли на момент виникнення правовідносин. Статтею 16 ЗУ «Про власність» встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Статтею 28 КпШС України встановлено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. Відповідачем не представлено жодного належного доказу на підтвердження тих обставин, на які він посилався в обґрунтування своїх заперечень проти позову. Таким чином позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, так як в судовому засіданні було встановлено, що сторонами квартира була придбана в період шлюбу та повністю виплачений пайовий внесок, в зв'язку з чим відповідач набув права власності на неї. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved