Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 20 вересня 2003 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 24 жовтня 2016 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою. Відповідач припини надання матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей та не бажає в повній мірі брати участь у вихованні дітей, не надає добровільно матеріальної допомоги, ухиляється від батьківських обовязків. На даний час необхідні для дітей речі та шкільний інвентар придбаваються переважно за її кошти та кошти її батьків. Відповідач в повній мірі є матеріально забезпеченим та платоспроможним: має у своїй власності квартиру та два автомобілі, а отже спроможний сплачувати аліменти. Вважає, що на утримання дітей потрібно стягнути аліменти в розмірі 6 000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. При цьому, відповідач не бере жодним чином участі у додаткових витратах на утримання дітей. На додаткові поточні витрати на придбавання сезонного одягу, придбання продуктів харчування, шкільного інвентарю, подарунків, ліків та інших необхідних предметів нею було витрачено грошові кошти на загальну суму 14 299 грн., які мають бути стягнуті з відповідача на її користь. Крім того, враховуючи те, що відповідач не надавав фінансову допомогу на утримання дітей з моменту розлучення, винила необхідність стягнути з відповідача також на її користь аліменти за минулий час з 24 жовтня 2016 року по теперішній час за 6 повних календарних місяці в розмірі 36 000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, в подальшому до судового засідання не зявилася. Адвокат позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач та його адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково та не заперечували проти стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей, в розмірі суми, яка підлягає індексації відповідно до закону, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку адвокатів, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що 20 вересня 2003 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у Виконавчому комітеті Кропивнянської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, актовий запис № 3. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" у 2018 році встановлені наступні розміри: прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. Частиною 3 статті 181 Сімейного Кодексу визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 181, 182 СК України дають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька дитини. Виконання передбачених статтею 150 СК обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Позивач посилається на ту обставину, що відповідач ухиляється від матеріального утримання дітей, проте зазначене спростовується наступним. Так, відповідачем надано до суду документи: таблиці з усіма розрахунками, в яких зазначається час здійснення операцій, сума грошових коштів, сплачених відповідачем, а також чеки, квитанції та виписки з банківського рахунку. З даних документів вбачається, що відповідач здійснив оплату за навчання дітей в школі № 27 та Черкаській дитячій музичній школі № 2 на суму 1 030 грн.; оплату мобільного зв»язку доньок на суму 457 грн.; купівлю одягу, шкільного приладдя, іграшок тощо на суму 41 808 грн. 06 коп.; оплату табору оздоровлення і відпочинку «Дніпровець» доньок влітку 2017 року на суму 5 000 грн., а також перерахування грошових коштів на банківську карту позивача з 30 вересня 2016 року на загальну суму 62 777 грн. 11 коп. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 6 000 грн. щомісячно суд вважає завищеними, оскільки позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами необхідність саме такого розміру аліментів та можливість сплати відповідачем аліментів у заявленому розмірі. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач офіційно працює, має постійний дохід, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище та стан здоровя сторін, а також встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, суд приходить до висновку, що для забезпечення достатнього рівня життя неповнолітніх дітей, виходячи з засад розумності та справедливості, до стягнення підлягають аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку на утримання неповнолітніх дітей щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову, тобто з 05 лютого 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Тому в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Крім того, суд розяснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку статті 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів. Разом з тим, суд не може задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей за минулий час. Так, відповідно до ч. 2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів про те, що відповідач ухилявся від сплати аліментів починаючи з 24 жовтня 2016 року, підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий період не вбачається. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, слід зазначити наступне. Згідно статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину, а також повинен обґрунтовуватись відповідними документами. На відміну від аліментів, додаткові витрати носять несталий характер та пов'язані не з питання належного матеріального утримання дитини, а з передбачуваними/або не передбачуваними особливими обставинами того з батьків, з яким проживає дитина у зв'язку з хворобою, зокрема. Позивач просить стягнути з відповідача 14 299 грн., що становлять додаткові поточні витрати на придбання сезонного одягу, придбання продуктів харчування, шкільного інвентарю, подарунків, ліків та інших необхідних предметів для нормального існування дитини. Вказані витрати не належить до витрат, пов'язаних з особливими обставинами чи особливим розвитком здібностей дитини. За таких обставин, на даний час підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей не має, тому в цій частині позов також задоволенню не підлягає. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved