Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те що з 01. 11. 2003 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , від якого вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 16. 08. 2013 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано на підставі рішення Приморського районного суду від 16. 08. 2013 року, що вступило до законної сили. За домовленістю між позивачкою та відповідачем їхні діти залишилися мешкати з позивачкою в квартирі, яка належить на праві власності дітям в рівних частках на підставі договору дарування від 04.09.2012 року. 07 червня 2016 року позивачка уклала шлюб в Україні, з громадянином Франції [PERSON] . Увесь час з моменту припинення фактичних шлюбних відносин діти донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] проживають разом з матір`ю [PERSON] і знаходяться на її вихованні та утриманні. В той же час їх батько [PERSON] свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний, духовний та культурний розвиток дітей, не цікавиться їх навчанням, підготовкою до самостійного життя. В позові зазначене, що батько не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікуванню дітей тощо; не проявляє інтересу до внутрішнього світу дітей; не сприяє засвоєнню дітьми загально визнаних норм моралі; не створює умов для отримання дітьми освіти та навіть навмисно створює перепони для цього; взагалі не спілкується з дітьми, що призвело до того, що діти майже не знають свого батька, не бажають з ним спілкуватися та лякаються його. Діти дуже добре та з повагою відносяться до чоловіка матері [PERSON] . Вважають його батьком та багато часу проводять з ним. Позивач наполягає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків батька по вихованню, утриманню та розвитку дітей, чим шкодить їх правам та інтересам. Позивач та її представник - [PERSON] у судове засідання з`явилися, просили суд позов задовольнити. Під час судового засідання представник та позивач вказали, що бажали би проведення судової експертизи за участю дітей та батьків, однак експертиза може бути проведена тільки за згодою обох батьків. А в свою чергу відповідач не висловлює взагалі ніякої позиції з цього питання. Відповідач та його представник - [PERSON] у судове засідання з`явилися, до суду надійшов відзив на позовну заяву, позовні вимоги не визнав. Пояснив, що не уповноважений давати будь-які відповіді у справі щодо позиції відповідача по запропонуванню позивача провести судову експертизу. Заявив, що зі слів відповідача, останній має намір взяти участь у судових засіданнях та особисто дати пояснення по всім питанням по справі. Однак суд враховує поведінку відповідача який жодного разу не з`явився в судове засідання та не висловив особистої позиції по справі. Представник Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради Шараг Н.В. в судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення свідків вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 01. 11. 2003 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , від якого вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 16.08.2013 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано на підставі рішення Приморського районного суду від 16.08.2013 року, що вступило до законної сили. За домовленістю між позивачкою та відповідачем їхні діти залишилися мешкати з позивачкою в квартирі, яка належить на праві власності дітям в рівних частках на підставі договору дарування від 04.09.2012 року. Згідно висновків органу опіки та піклування від 16.07.2018 року та від 07.05.2018 року, актів обстеження, діти донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] проживають з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Діти мають хороші умови для проживання та забезпечені усім необхідним для навчання, розвитку тощо. 05.02.2019 року Одеським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, з залученням спеціаліста-психолога, було проведено обстеження та складено акт оцінки потреб сім`ї. При обстеженні та складенні акту було опитано дітей щодо їх життя, навчання, потреб тощо. Зі складеного акту вбачається: «Діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] проживають разом з мамою [PERSON] , діти здорові, радісні, урівноважені, активні, харчуються добре відповідно віку. Діти люблять та поважають матір. Матеріально дітей забезпечує матір та її чоловік [PERSON] . Мати [PERSON] дуже багато часу та грошей вистачає на навчання своїх дітей. Усі троє діточок додатково займаються, крім школи, вивченням іноземних мов, танцями, співом, спортом тощо. Рідний батько участі в вихованні та матеріальних потребах дітей участі не приймає. Судом встановлено, що 07 червня 2016 року позивачка уклала шлюб в Україні, з громадянином Франції [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 07 червня 2016 року, актовий запис № 674, Серія [NUMBER] , а 25 квітня 2017 року шлюб між позивачкою та [PERSON] було зареєстровано в Нідерландах, м. Тілбург, що підтверджується Витягом з реєстру базової реєстрації. Діти дуже добре та з повагою відносяться до чоловіка матері [PERSON] . Вважають його батьком та багато часу проводять з ним, що підтверджено пояснення свідків та дітей, які були опитані у залі судового засідання. Відповідач [PERSON] не цікавиться життям свої рідних дітей, йому байдуже, чім вони харчуються, що вдягають, чім займаються. Починаючи з 2014 року [PERSON] не вітає дітей з днями народження,не приділяє їм ніякої уваги та турботи. Крім того у власності дітей находиться квартира і її треба сплачувати, але відповідачу усе це байдуже. Усі діти та позивачка неодноразово звертались до батька за допомогою але [PERSON] не звертав на усі прохання уваги. Крім бездіяльності та неповаги до свої дітей відповідач [PERSON] навмисно, безпідставно заважає дітям в отриманні освіти, оскільки діти дуже бажають навчатись в Нідерландах, у дітей дуже велике бажання отримати Європейську освіту, згодом повернутись до України та допомогти своїй державі стати найкращою Країною у світі. Крім того діти мають бажання поїхати за межи України на відпочинок, змагання, подорож тощо. Молодший син [PERSON] в травне 2019 року дуже хотів поїхати до Риму, так як він цікавиться історією та архітектурою Італії, але дозволу від батька не отримав. Сторона позивача неодноразово письмово зверталась до відповідача з проханням надати згоду на виїзд дітей на межи України, але [PERSON] безпідставно відмовляється та ухиляється від надання нотаріально посвідченої згоди. Діти також неодноразово звертались до батька щодо отримання дозволу на виїзд для навчання, батько їм пообіцяв але згодом обманув та відмовився від своїх обіцянок. Так з 2015 року до 2017 року [PERSON] не сплачував аліменти, у зв`язку з чим за три роки виникла заборгованість по сплаті аліментів на суму більш 200 тисяч гривень. [PERSON] поставив умови, в разі відмови бід боргу він надає дозвіл на виїзд дітей за кордон для навчання. Діти повіряли батьку та попросили мати відмовитись від боргу та забрати виконавчий лист. Після того як [PERSON] виконала прохання дітей відповідач [PERSON] відмовився надавати дозвіл на виїзд дітей та запропонував віддати йому квартиру в якої мешкають діти. [PERSON] обманув своїх дітей за ради матеріальної вигоди. Дочки [PERSON] та [PERSON] свідчили про ці обставини у залі судового засідання. Також про факти зацікавленості [PERSON] в отримані дитячої квартири та несплати боргу по аліментам свідчила у залі суду свідок [PERSON] , яка дуже добре знає сім`ю, дітей, часто буває в домі, так як є хрещеною мамою одної дитини. Також у судовому засіданні давав свідчення [PERSON] , якій є другом відповідача [PERSON] . При допиті свідок [PERSON] сказав, що дуже багато років знає сім`ю, дітей, часто буває в домі, вітає дітей з днями народження, особливо приділяє увагу молодшій дитині [PERSON] , так як хлопчик дуже потребує чоловічої уваги та турботи, ходить з ним на спортивні змагання. Рідний батько не цікавиться життям дітей не відвідає школу, спортивні змагання, виступи дітей. Дітей це дуже ображує та вони дуже ємоційно тяжко до цього ставляться. Крім того [PERSON] просив [PERSON] надати згоду на виїзд дітей на навчання, але [PERSON] безпідставно відмовив. Зі слів свідка, муж позивачці, [PERSON] дуже гарно відноситься до дітей, підтримує їх бажання навчатись, отримувати вищу освіту, допомагає своїй дружині виховувати дітей, оказує також матеріальну допомогу, оплачує навчання. (Докази несплати аліментів на протязі 3 років додаються.) 15.11.2017 року у м. Київ була нотаріально засвічена заява від [PERSON] , якою від дав згоду на проживання дітей дружини [PERSON] доньки [PERSON] , доньки [PERSON] та сина [PERSON] у будинку, який знаходиться в Голландії у м. Тілбург та належить йому на праві приватної власності, крім того [PERSON] гарантує хороші умови проживання та матеріальне забезпечення дітям та своїй дружині 16.07.2018 року орган опіки та піклування надав висновок про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] на засідання органу опіки та піклування не з`явився хоча був повідомлений, а також не оскаржував висновок про доцільність надання дозволу. Неодноразово з дітьми проводились бесіди с боку соціальних служб. Діти були опитані працівниками служби у справах дітей, службою опіки та піклування, психологом соціальної служби сім`ї. Соціальні служби зробили висновок, що діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] бажають тимчасово виїхати за кордон разом зі своєю матір`ю [PERSON] , проживати тимчасово на час навчання в Голландії м.Тілбург . Пояснення дітей, характеристики, акти надані до матеріалів справи та досліджувалися судом. 14 липня 2017 року Приморським судом м. Одеса було винесено рішення та надано дозвіл на тимчасовий виїзд з України до Голландії строком на один рік неповнолітнім дітям [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , без дозволу та супроводу батька дітей- [PERSON] 12.06.2019 року постановою Одеського Апеляційного суду рішення Приморського районного суду м.Одеса від 14.07.2017 року про надання дозволу на тимчасовий виїзд з України до Голландії строком на один рік неповнолітнім дітям [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , без дозволу та супроводу батька дітей - [PERSON] - залишено без зміни, а апеляційну скаргу [PERSON] - без задоволення. При вирішенні питання про надання дозволу на виїзд дітей за межи України для отримання освіти, суди першої та апеляційної інстанції задовольняючи позов у першу чергу виходили із того, що Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Бажання та потреби дитини є пріоритетними Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до п. 7 та п. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Постанова Великої Палати Верховного Суду України від 04 липня 2018 року по справі № 712/10623/17 «Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи. Відповідач [PERSON] систематично та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участь в вихованні дітей, не забезпечує їх потреби, злісно ухиляється від добровільної матеріальної допомоги своїм дітям, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, чинить перепони до їх бажання навчатись, постійно обманює дітей, не готує їх до самостійного життя , не спілкується з дітьми. Діти не бажають бачити рідного батька, не висловлюють до нього повагу. Доньки [PERSON] та [PERSON] навидь не називають свого батька, батьком. Діти стверджували, що присутність в їх житті відповідача заважає їм жити, навчатись, що вони не відчувають себе вільними та захищеними людьми. Позивачка [PERSON] наполягає, що [PERSON] втратив любов та повагу дітей до нього. Діти не повинні рости та жити в постійному стресі, нелюбові, обмані, шантажі з боку батька. Позивачка неодноразово питалася якимось чином змінити поведінку та ставлення [PERSON] до дітей. Свідок по справі [PERSON] при допиті в залі суду пояснив, що він неодноразово був присутній при розмовах між колишнім подружжям. [PERSON] просила [PERSON] приділяти увагу дітям, цікавитись їх життям, спілкуватись з ними, відвідувати спортивні змагання, водити дітей в театр, кіно тощо. [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, йому байдуже життя дітей. 07 травня 2018 року орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Комісія дійшла висновку, що батько свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання неповнолітніх дітей , не проявляє щодо них батьківської турботи, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не утримує матеріально та з урахуванням інтересів та думки дітей вважає за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав. [PERSON] на засідання ради органу опіки та піклування не з`явився хоча був повідомлений, а також не оскаржував висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав. Згідно наданих до справи характеристик з міст навчання дітей, відповідач [PERSON] ніколи не був присутній на батьківських зборах, не цікавився навчанням дітей, участі в вихованні та контролі за навчанням не приймав. Дітьми займається тільки мати [PERSON] , яка постійно відвідує батьківськи збори в ліцеї та приймає участь в житті кожної своєї дитини. Суд вважає, що при розгляді справи слід звернути увагу на поведінку відповідача. Відповідач [PERSON] ні разу не звертався до правоохоронних органів, до органів опіки та піклування, до суду з заявами про перешкоджання йому у зустрічах з дітьми. Діти хотіли з ним зустрічатись, проводити вільний час, але відповідач відмовлявся, ховався, вводив дітей в оману. Не оскаржив будь-яким чином жодного висновку органу опіки. Не надав жодного прояснення чи доказу на спростування цих висновків за весь проміжок часу. Наданий адвокатом відзив на позов є процесуальним шагом адвоката. При цьому суд, що враховує відзив обґрунтований тільки ставленням під сумнів доводів позивача без надання будь-яких доказів та їх спростування. Сам відповідач не судове засідання не з`явився, свою правову та психоемоційну позицію щодо вимог позову та зокрема пояснень дітей у суді не висловив. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (ХІV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Стаття 51 Конституції України та статті 150 і 180 Сімейного Кодексу України встановлюють для батьків обов`язок виховувати та утримувати своїх дітей до повноліття. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язує батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважити гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість. Такий же обов`язок покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту». Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов`язку по вихованню дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. Відповідно до роз`яснень пунктів 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Але разом з тим суд приймає до уваги і положення п. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року із змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 21 грудня 1995 року, згідно якого в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 7 та п. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з п. 1 та п. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, у тому числі і при вирішенні питань щодо позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Оскільки у реаліях сьогодення, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення, при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. При розгляді даної справи у судовому засіданні у присутності представника органу опіки та піклування та матері дітей було вислухано думку дітей [PERSON] та [PERSON] . Батько - відповідач у справі у судове засідання, в якому мало бути заслухано думку дітей не з`явився, про будь - які поважні причини неможливості прибути у судове засідання не повідомив. Таким чином, суд визнає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків батька по вихованню, утриманню та розвитку дітей, чим шкодить їх правам та інтересам, тому позбавлення його батьківських прав буде відповідати інтересам неповнолітніх дітей. Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. (справа "Хант проти України" від 07.12.2006 року). Суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Одночасно суд роз`яснює положення ст. 169 СК України, згідно якого відповідач не позбавлений можливості у поновленні його батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved