Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на повнолітню дитину у зв'язку з навчанням, який мотивувала тим, вона перебувала в зареєстрованому шлюб з відповідачем, який було розірвано 13.02.2006 року. Від цього шлюбу вони мають доньку - [PERSON] ([INFO]), батьком якої в Свідоцтві про народження записаний відповідач. Донька проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Позивач не в змозі сама утримувати їх спільну із відповідачем дитину. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча спроможний сплачувати аліменти так як працює. У зв'язку з навчанням доньки у Вінницькому національному аграрному університеті на денній формі навчання, позивач вважає, що вона має право на отримання аліментів від відповідача на утримання їх спільної дитини на період навчання. Вказане стало причиною звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до закінчення донькою навчання, тобто до 31.08.2016 року. В подальшому, позивач подала суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, а саме просила суд стягнути з відповідала аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до закінчення донькою навчання, тобто до 31.08.2016 року. Вказана заява ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 30.11.2015 року була прийнята до розгляду. В судове засідання позивач не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги просила задовольнити. Відповідач, будучи оповіщеним у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився. До канцелярії суду відповідач подав заяву в якій зазначив, що заявлені вимоги визнає в розмірі 600 грн., справу просив розглянути у його відстуність. Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для відкладеня розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засідані на підставі зібраних у справі доказів, в порядку встановленому ст. 174 ЦПК України, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши істотні обставини, оцінивши докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюб з [PERSON], який було розірвано 13.02.2006 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 8). Від шлюбу з відповідачем народилася донька - [PERSON] ([INFO]). Як вбачається із Свідоцтва про народження (а.с. 3), батьками дитини є сторони спору. Дитина проживає разом з матір'ю в [ADDRESS], що підтверджується даними в довідці виданою Липовецькою міською радою Вінницької області (а.с. 5). З довідки Вінницького національного аграрного університету (а.с. 4) вбачається, що [PERSON] навчається на 3 курсі денного відділення з 01.09.2015 року, термін навчання - до 31.08.2016 року. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч.1 ст. 199 СК України). Відповідно до ст. 199 ч.3 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Враховуючи те, що дочка проживає разом з позивачем, а також те, що вона навчається, у позивача виникло право на отримання аліментів від відповідача на утримання їх спільної дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як слідує зі змісту ст. 200 ч.1 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідач не повідомив суд про наявність обставин, що мають істотне значення при вирішенні судом питання щодо розміру аліментів та не надав суду доказів того, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання їх спільної дитини в запропонованому позивачем розмірі. За змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Таким чином, враховуючи, що визнання відповідачами позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачами позову та виносить рішення про задоволення позову. На підставі ст. 88 ч. 3 ЦПК України, з відповідача в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved