Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що [INFO] року померла [PERSON], яка проживала в [ADDRESS], після смерті якої залишилось спадкове майно, зокрема земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,20 га, яка розташована на території Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, право власності на яку посвідчене Державними актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 12 липня 2005 року. Позивачка є спадкоємцем за законом четвертої черги на вказане майно, спадщину прийняла належним чином, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину або претендують на неї, немає, з заявами про прийняття спадщини більше ніхто не звертався, однак нотаріус не може видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий 12 липня 2005 року, тобто після смерті власниці- [PERSON], яка померла [INFO] року. А тому звертається до суду. До судового засідання представник позивачки за довіреністю [PERSON] подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити без її участі та без участі позивачки [PERSON], позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити. Представник відповідача - Дунаєвецької міської ради Хмельницької області в судове засідання не з'явився, однак направив до суду відзив про визнання позову, розгляд справи просить проводити у його відсутності. Представник третьої особи - Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області у судове засідання також не з'явився, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи та заяви сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню, а розгляд справи слід провести в порядку ст.247 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], яка проживала в [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Також встановлено, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,20 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, право власності на яку посвідчене Державними актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим 12 липня 2005 року на підставі розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області №445/2005-р. від 06 червня 2005 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010575300001. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем за законом четвертої черги на майно, яке залишилось після смерті [PERSON], що підтверджується копією рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 26 квітня 2018 року, яке набрало законної сили 30 травня 2018 року, спадщину прийняла належним чином, оскільки проживала з померлою на час відкриття спадщини, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину або претендують на неї, немає, з заявами про прийняття спадщини більше ніхто не звертався, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, що видно із Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 11.06.2018 року. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.06.2018 року приватний нотаріус Дунаєвецького районного нотаріального округу Бугерко Н.А. не може видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка залишилась після померлої [INFO] року [PERSON], оскільки Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий 12 липня 2005 року, тобто після смерті власниці. Згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. На підставі абз. 2 п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-У) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п.1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року №509-УІ). Відповідно до ч.4 ст. 25, ст. 331, 346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту такої; право власності припиняється у разі смерті власника, у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на спадкове майно. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87; 90, 97, 100, 102, 108, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161. 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЩІК України,статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 12 липня 2005 року, виданий [PERSON] на підставі на підставі розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області №445/2005-р. від 06 червня 2005 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010575300001, порушує права позивача, оскільки не відповідає вимогам закону і виданий з порушенням вимог ст.ст. 25, 331, 346 ЦК України, а тому його слід визнати недійсним та скасувати його реєстрацію. Позивач [PERSON] позбавлена можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця); до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п. 3 Указу Президента України №666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Суд вважає, що вимоги позову обґрунтовані і задовольняє їх.

Outcome: approved