Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 11 листопада 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського районного управління юстиції у Кіровоградській області, зареєструвала шлюб з відповідачем, про що було вчинено актовий запис № 16. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Останні два роки сім'я фактично розпалася, сторони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують. Позивач вважає, що їх з відповідачем шлюб носить формальний характер, тому вважає доцільним його розірвати. Позивачка [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги, заявлені до [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно з доводами позивачки причиною розірвання шлюбу є протиправна поведінка відповідача в сім'ї. З пояснень, наданих суду [PERSON] слідує, що [PERSON] в присутності малолітнього сина ображав її нецензурними словами та застосовував до неї фізичне насильство. Примирення з відповідачем є неможливим, так як вона втратила до відповідача будь-які почуття. З 2014 року вона з відповідачем спільно не проживає, будь-яких відносин з ним не підтримує, у неї є інший чоловік з яким вона бажає спільно проживати. Водночас повідомила, що відповідач відноситься до сина добре, а син любить батька, будь-яких перешкод у їх спілкуванні чинити не буде. За таких обставин, позивачка вважає неможливим і недопустимим примирення подружжя. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, належним чином. В судовому засіданні представник відповідача повідомила про можливість розгляду цивільної справи без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог та просила надати термін відповідачу для примирення. В іншому випадку рішення суду суперечитиме постанові пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : 11 листопада 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського районного управління юстиції у Кіровоградській області сторони зареєстрували шлюб, про що було вчинено актовий запис № 16 ( свідоцтво про шлюб серії 1-ОЛ № 057520 видане 11.11.2011 року відділом ДРАЦС Кіровоградського районного управління юстиції у Кіровоградській області, а.с. 6). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.7), який проживає з позивачем. Судом з'ясовано та сторонами не заперечувалось, що сторони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують з 2014 . Водночас суд приймає до уваги ту обставину, що причиною розлучення зі сторони позивачки є досить тривалий термін окремого проживання, наявність зі сторони відповідача під час спільного проживання образ, застосовування [PERSON] відносно позивачки фізичного насильства. Також позивачка повідомила, що має своє особисте життя з іншим чоловіком, а тому категорично заперечує проти надання подружжю строку для примирення. Судом з'ясовано, що відповідач жодних суттєвих дій для примирення з позивачкою не вчиняв, хоча суд неодноразово відкладав судовий розгляд саме з ініціативи відповідача та його представника протягом 2 місяців. З'ясувавши фактичні взаємовідносини між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також, враховуючи ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, у якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім'ї», як соціального інституту сучасного суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ч.1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з'ясовує, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам сторін, тому позов необхідно задовольнити . Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати в сумі 551 гривня 20 копійок . З огляду на зазначене,

Outcome: approved