Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

Позивачка 26.04.2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], у якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01травня 2018 року. Ухвалою суду від 03.05.2018 року позову було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позову. 10.05.2018 року представником позивача недоліки позову були усунуті та ухвалою суду від 11.05.2018 року провадження у справі було відкрито. Ухвалою суду від 15.06.2018 року було закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті на 12.07.2018 року. Розгляд справи, призначений на 12.07.2018 року, був відкладений на 31.08.2018 року у зв'язку з неявкою сторін та з урахуванням клопотання відповідача від 12.05.2018 року. У судове засідання сторони не з'явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. від представника позивача надійшла до суду заява, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не подав, про дату та час слухання справи сповіщався належним чином, був сповіщений через свого представника, заяв про неможливість прийняття участі в справі не надав. Поштова кореспонденція (судові повістки про виклик до суду) направлялися відповідачу за адресою реєстрації, проте була повернута до суду з відміткою пошти «за закінченням строків зберігання». Крім того, ухвала суду про відкриття провадження по справі від 11.05.2018 року, розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Згідно до п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом. Заяв про зміну місця проживання від відповідача не надходило, тому суд надсилав судову повістку на адресу, яка була раніше відома суду. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.02.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Зазначене підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 07.10.2009 року (актовий запис № 323). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2014 року (справа №522/12304/14-ц) було визначено місце проживання неповнолітньої [PERSON] з її матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з наданням батьку необмеженого права спілкування з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини і з урахуванням інтересів дитини. З позову вбачається, що відповідач не надає матеріальну допомогу своїй неповнолітній доньці, незважаючи на те, що донька потребує матеріальної допомоги, піклування та догляду, і на спростування вказаного суду не надано належних та допустимих доказів. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об'єм їх прав та не звільняє від обов'язків відносно дитини. У відповідності до ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 т.182 СК (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 01.05.2018 року. Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1,5,6,7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вказані обставини, приймаючи до уваги, що в розпорядження суду не надано даних про те, що відповідач є непрацездатним, або має на утриманні інших малолітніх чи неповнолітніх або непрацездатних осіб, зобов'язаний утримувати дитину нарівні з позивачем, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню: стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти у розмірі однієї четвертої частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, суд присуджує стягнення з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved