Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відносився до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого була [PERSON] , а членами такого були: [PERSON] (позивачка), [PERSON] та [PERSON] (позивач). Покликаються на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя розпорядилася своїм майном, склавши заповіт на користь дочки (позивачки) [PERSON] . Вказують, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на 1/4 частку зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, яка належала їй як члену колгоспного двору. Стверджують, що у встановлений законом строк спадщину після смерті [PERSON] прийняла саме позивачка [PERSON] , яка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна останньої. Вважають, що також остання успадкувала і 1/4 частку вищевказаного будинковолодіння після смерті [PERSON] , однак у встановленому законом порядку не отримала свідоцтво на вказану частку, оскільки спадкодавцем за життя не було належним чином оформлено право власності на таку. Вказують, що [INFO] помер [PERSON] , який за свого життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. Стверджують, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на 1/4 частку зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, яка належала йому як члену колгоспного двору. Покликаються на те, що спадщину після смерті останнього прийняли його дружина [PERSON] і сини [PERSON] , [PERSON] (кожен по 1/12 (1/4:3) частці), факт прийняття ними спадщини підтверджується спільним проживанням на час смерті разом із спадкодавцем. Покликаються на те, що оскільки позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна за заповітом після смерті матері [PERSON] і спадкоємцем майна за законом після смерті чоловіка [PERSON] , а позивачі [PERSON] і [PERSON] є спадкоємцями за законом після смерті батька [PERSON] і те, що позивачі [PERSON] і [PERSON] претендують на частку в майні колишнього колгоспного двору, як його учасники, просять суд визнати за: [PERSON] право власності на 7/12 частку спірного будинковолодіння; [PERSON] право власності на 1/3 частку, а за [PERSON] на 1/12 частку такого. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, а подали через канцелярію суду письмові заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять розглядати справу у їх відсутності. Представник відповідача Шегинівської сільської\~ради Мостиського\~району Львівської\~області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглядати справу у їх відсутності. Представник третьої особи в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву-повідомлення №01-16/293 від 09.12.2020р.; копії сторінок спадкової справи №669/2008, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] ; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 07.12.2020р. №62782381, з якої слідує, що спадкова справа після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , в нотаріальній конторі не заводилася; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 07.12.2020р. №62782385, з якої слідує, що спадкодавцем [PERSON] за життя заповіт не складався. Просив розглядати дану справу у його (представника) відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого була [PERSON] , членами якого, як вважає суд були: [PERSON] (позивачка), [PERSON] та [PERSON] (позивач), що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок, виданим 29.11.1991р. Самбірським МБТІ; довідками, виданими виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №512 від 12.08.2020р. та виписками з погосподарських книг по с.Циків за 1988-1991р.р. про суспільну групу двору та склад його членів станом на 1988-1991рр. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тобто кожен на 1/4 частці будинковолодіння [ADDRESS] . [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивачки [PERSON] ). До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , входило право на 1/4 частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , яка належала їй як члену колгоспного двору. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном розпорядилася, а саме 28.03.2008 року склала заповіт, посвідчений у виконкомі Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області, яким усе свої майно заповіла своїй дочці [PERSON] (позивачці). Даний заповіт зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №77. Відповідно до копій сторінок спадкової справи №669/08, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , - позивачка [PERSON] у встановлений законом строк звернулася в Мостиську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері [PERSON] та їй видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається із: права приватної власності на землю (середню земельну частку) площею 1.71га без контурного визначення на місцевості, майнового паю та грошових вкладів з належними процентами і компенсацією. Крім того, відповідно до довідки, виданої 06.02.2009р. виконавчим комітетом Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області за №295 (котра знаходиться в матеріалах вищевказаної спадкової справи), - [PERSON] , яка померла [INFO] , на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На час смерті разом з нею за вказаною адресою проживала її дочка [PERSON] (позивачка), зять [PERSON] та внуки [PERSON] . І [PERSON] . Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, [PERSON] не заявила про відмову від даної спадщини. Тобто, у відповідності до вимог ч.3 ст.1268, ст.1269 ЦК України, позивачка [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її матері - спадкодавця [PERSON] . Інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині спадкодавця [PERSON] , та які б прийняли таку, судом не встановлено. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі право на 1/4 частку у спірного будинковолодіння, що належало їй як члену колгоспного двору, успадкувала саме її дочка (позивачка [PERSON] ). Таким чином, позивачка [PERSON] стала фактичними власниками 1/2 частки спірного будинковолодіння (1/4 частка, що належала їй як члену колгоспного двору,+ 1/4 частка, яку вона успадкувала після смерті матері [PERSON] ). [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , входило право на 1/4 частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що належала йому як члену колгоспного двору. Позивачка [PERSON] є дружиною спадкодавця [PERSON] , а позивачі [PERSON] та [PERSON] є синами останнього та у відповідності до вимог ст.1261 ЦК України спадкоємцями першої черги спадкування за законом. Згідно матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв`язку з відсутністю заповіту спадкування здійснюється за законом. Як вбачається із довідки, виданої виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області від 07.08.2020року за №470, - [PERSON] , котрий помер [INFO] , на час смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . На час смерті разом з ним за вказаною адресою проживали: його дружина позивачка [PERSON] і його сини позивачі [PERSON] та [PERSON] . Згідно повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області від 09.12.2020р. за №01-16/293 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 07.12.2020р. №62782381 відомо, що після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , спадкова справа в нотаріальній конторі не заводилася. Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, позивачі не заявили про відмову від даної спадщини. Тобто, в силу вимог ст.1261 та ч.3 ст.1268 ЦК України, позивачі [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті їх чоловіка, батька - спадкодавця [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом та які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Враховуючи наведене, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі 1/4 частку спірного будинковолодіння, успадкували у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України саме дружина та сини спадкодавця - [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] (позивачі), тобто кожен по 1/12 (1/4:3) частці у такому. Таким чином, позивачка [PERSON] стала фактичним власником 7/12 частки спірного будинковолодіння (1/4 частка, що належала їй як члену колгоспного двору,+ 1/4 частка, яку вона успадкувала після смерті матері [PERSON] , + 1/12 частки, яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] ), позивач [PERSON] став фактичним власником 1/3 частки такого (1/4 частка, що належала йому як члену колгоспного двору,+ 1/12 частки, яку він успадкував після смерті батька [PERSON] ), а позивач [PERSON] - 1/12 частки, яку він успадкував після смерті батька [PERSON] . В той же час, через відсутність належних правовстановлюючих документів, виданих на ім?я спадкодавців та належність спірного будинковолодіння до суспільної групи «колгоспний двір», позивачі не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок з господарськими спорудами за [ADDRESS] та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивачів на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим такі звернулися до суду із вказаним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] , [PERSON] ; копіями сторінок спадкової справи №669/08, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] ; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 07.12.2020р. №62782381, з якої слідує, що спадкова справа після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , в нотаріальній конторі не заводилася; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 07.12.2020р. №62782385, з якої слідує, що спадкодавцем [PERSON] за життя заповіт не складався; копією свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого 29.11.1991р. Самбірським МБТІ; довідками, виданими виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №512 від 12.08.2020р. та виписками з погосподарських книг по с.Циків за 1988-1991р.р. про суспільну групу двору та склад його членів станом на 1988-1991рр.; копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; копіями паспортів позивачів; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1\~ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивачів на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою [PERSON] право власності на 7/12 частки спірного майна будинковолодіння (будинку\~садибного типу\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами)\~ [ADDRESS] (1/4 частка, що належала їй як члену колгоспного двору,+ 1/4 частка, яку вона успадкувала після смерті матері [PERSON] , + 1/12 частки, яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] ), за позивачем [PERSON] право власності на 1/3 частку такого (1/4 частка, що належала йому як члену колгоспного двору,+ 1/12 частки, яку він успадкував після смерті батька [PERSON] ) та за позивачем [PERSON] - 1/12 частку, яку він успадкував після смерті батька [PERSON] .

Outcome: approved