Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивачка 23.05.2019 року звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що [INFO] помер її батько. Після його смерті відкрилася спадщина на частку квартири [ADDRESS] . Оскільки вказана квартира була придбана батьками позивачки у шлюбі, то її мати отримала право власності на Ѕ частку квартири, після смерті чоловіка. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька позивачки є позивачка, тобто донька померлого, а також його батьки. Тож 05 липня 2000 року нотаріус видав позивачці свідоцтво про право власності на 1/6 частку спірної квартири. При цьому за словами нотаріуса бабуся та дідусь [PERSON] також звернулись до нотаріуса за отриманням спадщини, однак свідоцтва про право власності на 2/3 частин квартири не видавалось. Спочатку у 2004 році помер дідусь позивачки, а згодом 2007 році й бабуся. Мати подарували їй свою Ѕ частину квартири. У звязку з чим, позивачка зазначає, що зареєстрована у вказаній квартирі, постійно мешкає в ній, утримує її в належному стані та понад 10 років безперевно володіє нею. А тому звертається до суду та просить визнати за нею право власності на 2/6 частини однокімнатної квартири [ADDRESS] за набувальною давністю. Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю Шкамерда К.С. Ухвалою суду від 17.07.2019 року провадження у справі було відкрито. У зв`язку із закінченням відрядження судді Голованівського районного суду Кіровоградської області [PERSON] на роботі на посаді судді Приморського районного суду м.Одеси та на підставі Розпорядження №24 від 18 вересня 2019 року керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси Німас І.Я. про передачу справ, з метою забезпечення дотримання прав та законних інтересів сторін по справі, а також дотримання розумних строків розгляду справи, було здійснено повторний авторозподіл справи. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04.10.2019 року справа розподілена на суддю Домусчі Л.В.. Ухвалою суду від 22.10.2019 року її прийнято до провадження та ухвалено розглядати за правилам загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 25.11.2019 року. Ухвалою суду від 25.11.2019 року підготовче засідання по справі закрито та її призначено до розгляду по суті на 17.12.2019 року. В судове засідання 17.12.2019 року сторони не з`явились, суд належним чином сповістив їх про день, час та місце розгляду справи. В матеріалах справи є заява від представника позивача [PERSON] , а також представника відповідача ОМР про розгляд справи у їх відсутності. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] , виданого 23.05.1989 року РАЦСом Радянського району м. Челябінськ, Росія, батьками [PERSON] , [INFO] , вказані в графі «батько» [PERSON] , а в графі «мати» [PERSON] . У зв`язку з укладенням шлюбу 29.06.2016 року з [PERSON] позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим територіальним відділом РАЦС Комінтернівського району міста Вороніжа, Росія . [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] . Вказане підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 05 серпня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міськради. Згідно повторного свідоцтва про народження померлого серії [NUMBER] , яке видане 30.10.2018 року Радянським відділом РАЦС Адміністрації міста Челябінська, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Після смерті батька позивачки відкрилась спадщина, у вигляді частки квартири [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана батьками позивачки під час шлюбу та належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №5164, зареєстрованого на Одеській товарній біржі 13.10.1994 року та зареєстрована в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості в реєстраційній книзі №34пр., на сторінці 173 під реєстраційним номером №598. Шлюб між батьками позивачки був зареєстрований 21 жовтня 1989 року (повторне свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , видане 28.02.1996 року, Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Іллічівської районної Ради народних депутатів м. Одеси, актовий запис №788) та розірваний 26 травня 1998 року (свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] , видане 10 серпня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Центральної рай адміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис №175) Відповідно до технічного паспорта на цю квартиру від 04.02.2000 року вона є однокімнатною, загальною площею 27,4кв. м., а жилою 14,9 кв. м. Мати позивачки [PERSON] подарувала належну їй Ѕ частку спірної квартири дочці, тобто позивачці по справі, на підставі договору дарування від 15.02.2016 року, посвідченого ПН ОМНО Ламан А. І. та зареєстровано за №168. 05 липня 2000 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори видано на той момент неповнолітній позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна померлого батька. В цьому ж свідоцтві зазначено, що свідоцтво про право власності на 2/3 частки спадкового майна на квартиру не видавалось. При цьому з копії наданої суду на ухвалу про витребування доказів копії спадкової справи за №250/199 до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що за отриманням спадщини із заявами звертались: донька померлого - [PERSON] на [PERSON] , та його батьки- [PERSON] та [PERSON] . Листом від 01.02.2000 року завідуюча першої Одеської державної нотаріальної контори написала лист [PERSON] та [PERSON] в якому просила надати нотаріально-посвідчену копію свідоцтва про народження сина , а також сплатити суму державного мита. Аналогічний лист був направлений також 06.07.200 року. Дідусь позивачці по батьковій лінії - [PERSON] , громадянин Росія , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 19.10.2018 року Спеціалізованим відділом РАЦС Адміністрації міста Челябінська та зроблений відповідний актовий запис №6215. Згодом [INFO] померла й бабуся позивачки [PERSON] , громадянка Росії, [INFO] . Вказане також підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 19.10.2018 року Спеціалізованим відділом РАЦС Адміністрації міста Челябінська та зроблений відповідний актовий запис №8153. Згідно довідки форми №1 [PERSON] постійно проживає за адресою [ADDRESS] з 1994 року, а зареєстрована з 10.10.2006 року. До позову також надані квитанції про сплату вартості комунальних послуг та повне утримання вказаної квартири з боку позивачки. А отже [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном та використовує його для власних потреб. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 344ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно з абз. 3 ч. 1ст. 344 ЦК України, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положеньстатей15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися 2/6 частиною однокімнатної квартири [ADDRESS] , суд вважає за можливе визнати за нею право власності за набувальною давністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved