Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цим позовом, в якому вказала, що з відповідачем по справі перебуває в шлюбі з 12 серпня 2006 року, до реєстрації шлюбу два роки проживали однією сім'ю, від шлюбу спільних неповнолітніх дітей не мають. З червня 2013 року сімейні стосунки припинені. Спільне життя з відповідачем стало неможливим. Просила розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги повністю. Наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що він не бажає розірвати шлюб, бажає зберегти сім'ю. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого. Відповідно до свідоцтва про шлюб, яке видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Жмеринському районі Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, сторони зареєстрували шлюб 12 серпня 2006 року (а.с.5). Згідно з довідкою ФОП [PERSON], позивач працює на посаді технолога по виробництву та переробці м'яса та м'ясопродукції з 01 вересня 2011 року (а.с.7), середньомісячна заробітна плата її складає близько 1418 грн. (а.с.6). Відповідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно з ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про надання права на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поідл спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Разом з тим ст. 24 СК Ураїни встановлює, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд зупиняв провадження у справі на півтора один місяці, надавши сторонам строк для примирення, однак після спливу цього терміну сімейні стосунки не покращились, позивач наполягає на розірванні шлюбу. В судовому засіданні було встановлено категоричне небажання позивача зберегти сім'ю і відповідно перебувати з відповідачем у шлюбі. Тому суд не взяв до уваги заперечення відповідача щодо розірвання шлюбу і вважає, що небажання позивача перебувати в шлюбі є її правом. Суд не приймає до уваги невизнання відповідачем позову, оскільки наданий судом строк для примирення не призвів до покращання сімейних стосунків, тому подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення. суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати позивача в сумі 551,20 грн. підтверджені відповідною квитанцією (а.с.1) і підлягають з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved