Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом. Посилалась на те, що з 15.09.1995 року по 09.01.2002 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем та під час шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO], яка на даний момент проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. Вказувала на те, що після розірвання шлюбу з відповідачем вона вдруге одружилась та в неї народився син - [PERSON] та вона отримує не велику заробітну плату, якої не достатньо для утримання двох дітей, а тому весь тягар забезпечення родини та утримання обох дітей лежить на її теперішньому чоловіку [PERSON] Вважає, що відповідач повинен нести разом з нею солідарно витрати на утримання їх спільної доньки, які становлять приблизно 2000 грн. на місяць та включають в себе витрати на навчання, одяг, їжу, проїзд громадським транспортом, а тому, враховуючи те, що відповідач офіційно не працює, має мінливий та нерегулярний дохід він повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі. В зв'язку з наведеним, посилаючись на норми матеріального права, просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх спільної доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту звернення з позовною заявою до суду і до досягнення донькою повноліття. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з'явилися в судове засідання незважаючи на те, що двічі належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Причини своєї неявки суду не повідомив і не подав заяви про відкладення розгляду справи. Так, згідно положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідка АДБ при УМВС України в Чернівецькій області відповідач зареєстрований за адресою - [ADDRESS]. Саме за цією адресою судом неодноразово надсилались судові повістки та матеріали позовної заяви з додатками. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який був між ними розірваний 09 січня 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 15.11.2013 року (а/с 3). Під час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/с 4). У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з наявних у справі даних та доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] проживає разом з позивачем, у справі відсутні докази щодо доходів відповідача, а тому аліменти слід стягнути в твердій грошовій сумі. Таким чином, враховуючи матеріальний стан сторін, інтереси неповнолітньої дитини, яка навчається в Чернівецькому медичному коледжі на 1 курсі напрямку «Лікувальна справа», що підтверджується копією квитанції про оплату навчання, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільної доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісяця. Разом з тим, суд вважає зайвим прохання позивача щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки ч. 3 ст. 184 СК України передбачено, що якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved