Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, а саме права власності на житловий будинок за адресою вул.Червона, 168а, с.Кохане Токмацького району Запорізької області, після смерті батька [PERSON]. В обґрунтування позову зазначає, що 31 квітня 2015 року помер батько позивача [PERSON]. Після смерті батька відкрилася спадщина на все його майно. До складу спадщини увійшло, в тому числі, право власності на житловий будинок за адресою вул.Червона, 168а, с.Кохане Токмацького району Запорізької області. Після смерті спадкодавця позивач, у встановленому статтею 1268 ЦК порядку, прийняв спадщину, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. 31 травня 2017 року позивач звернувся до нотаріуса Токмацької районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 21 квітня 2015 року [PERSON] Але отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом порушує його права на спадкування за законом та набуття права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування за законом, за захистом якого він змушений звернутись до суду, адже в позасудовому порядку їх захистити не має можливості. В судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судове засідання представник позивача не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог \~ч.2 ст.197 ЦПК України \~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника та ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що 21.04.2015 помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 24.04.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Токмацькому району реєстраційної служби Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, про що складено відповідний актовий запис №104. Родинні відносини позивача зі спадкодавцем підтверджуються паспортом позивача серії СА № 170688, виданим Токмацьким РВ УМВС України в Запорізькій області 13.06.1996 року, свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 489992 від 16.11.1977. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все його майно. До складу спадщини увійшло, в тому числі, право на житловий будинок за адресою вул.Червона, 168а в селі Кохане Токмацького району Запорізької області, що підтверджується витягом з книги по господарському обліку № 2 Коханівської сільської ради. Вартість будинку складає 92\~000,00 грн., що підтверджується висновком із звіту про вартість нерухомого майна. Позивач після смерті [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги. Інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини. Позивач, у встановленому ст.ст.1268, 1269 ЦК порядку, прийняв спадщину, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи №232/2015. 31 травня 2017 року позивач звернувся до нотаріуса Токмацької районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 21 квітня 2015 року [PERSON], на житловий будинок за адресою вул.Червона, 168а в селі Кохане Токмацького району Запорізької області Але отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.05.2017 №534/02-31. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Відповідно до ст.392 ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Судом встановлено, що спір виник в звязку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально. Згідно з п.4 розділу «Спори про право власності та інші речові права» Висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України за І півріччя 2012 р., «за змістом статей 2, 3 Закону України від 1 липня 2004 р. № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на об'єкт нерухомого майна, збудований до набрання чинності зазначеним Законом, не породжує в особи права власності, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності цим Законом об'єкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12)». Відповідно до положень частини 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 р. № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до облікової картки об'єкта погосподарського обліку, витягу з книги погосподарського обліку №2 Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області, власником будинку являвся [PERSON]. Відповідно до технічного паспорту АЕ №004090 спірний будинок був збудований в 1990 році. Спадкодавець [PERSON] з 1991 року і до дня смерті проживав у спірному будинку, що підтверджую довідкою виконавчого комітету Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області від 24.07.2017 №352. Зазначеними обставинами підтверджується інша обставина, а саме що спірний будинок був прийнятий в експлуатацію, адже він був придатний до проживання та в подальшому зареєстрований в сільській раді. У 1991 році питання набуття права власності регулювались Цивільним кодексом Української РСР від 18.07.1963 №1540-VІ (далі - ЦК УРСР), Законом Української РСР від 07.02.1991 №697 -XII «Про власність» (далі - Закон №697-XII), Законом України від 07 грудня 1990 №553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року №69, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, та іншими нормативними актами. Згідно зі статтями 100, 101 ЦК УРСР, громадяни мали право мати в особистій власності один жилий будинок. Відповідно до статті 11 Закону №697-ХІІ суб'єктами права індивідуальної власності в Українській РСР є громадяни України, громадяни інших радянських республік, іноземні громадяни та особи без громадянства. Громадяни інших радянських республік, іноземні громадяни та особи без громадянства користуються правами і несуть обов'язки щодо належного їм на території Української РСР майна нарівні з громадянами України, якщо інше не передбачено законодавчими актами Української РСР. Статтею 12 3акону №697-ХІІ визначено, що праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до пункту 3 постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 №103 «Про порядок державного обліку житлового фонду» державному обліку підлягають житлові будинки та жилі приміщення в інших будівлях, призначені для постійного проживання громадян, а також для використання в установленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Житлові будинки та жилі приміщення в інших будівлях включаються до складу житлового фонду після прийняття їх в експлуатацію державною приймальною комісією, реєстрації і технічної інвентаризації. Не враховуються у складі житлового фонду дачі дачно-будівельних кооперативів, літні садові будиночки членів садівницьких товариств, інші будівлі й приміщення, призначені для сезонного або тимчасового проживання, незалежно від тривалості проживання є них громадян. Абзацом 2 пункту 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року визначено, що не підлягали реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. За змістом зазначених норм права виникнення права власності на житлові будинки, розташовані в сільській місцевості, не підлягало реєстрації, а тому не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до облікової картки об'єкта погосподарського обліку, витягу з книги погосподарського обліку №2 спірний будинок обліковувався в Коханівській сільській ради з 1991 року, спадкодавець [PERSON] був внесений у списки власників житлових будинків, а тому він мав право власності на спірний будинок. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтями 1216-1218 ЦК визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Главою 25 ЦК передбачені підстави для припинення права власності. До зазначених підстав не належить припинення права власності у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Відповідно до положень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У теперішній час оформити та отримати правовстановлюючий документ на право власності на житловий будинок по вул.Червона, 168а в селі Кохане Токмацького району Запорізької області у встановленому законом порядку не можливо, оскільки у відповідності з ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст.ст.1220, 1261 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. В першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив і батьки. Відповідно до п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК). Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З урахуванням вищевикладеного, а також того, що позивач є таким, що прийняв спадщину, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, сам факт не отримання правовстановлюючих документів, не може вважатися відсутністю прав на відповідне майно, якщо воно правомірно отримано у власність. В даному випадку, суд вважає, що оскільки житловий будинок по вулиці Червоній, 168а в селі Кохане Токмацького району Запорізької області набутий спадкодавцем правомірно, то позивач має право отримати його у власність в порядку спадкування. Таким чином, за позивачем\~\~має бути визнано право власності на\~\~зазначений будинок\~\~в порядку спадкування після померлого 21 квітня 2015 року [PERSON] Висновки суду узгоджуються із зібраними у справі доказами і не суперечать вимогам законодавства. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved