Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним, [PERSON], [INFO], право власності на садибний (індивідувальний) житловий будинок та присадибну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], за набувальною давністю. Свої вимоги мотивує тим, що він, [PERSON], постійно проживаю в [ADDRESS]. Дане домоволодіння належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону. У грудні 2002 р. позивач придбав у [PERSON] дане домоволодіння за 3 (три) тисячі грн., які передав останній двома частинами і після останньої виплати, яка була проведена 03 січня 2003 р. вона склала розписку, в якій підтвердила продажу домоволодіння та отримання коштів за нього. З того часу позивач став проживати в її будинку по [ADDRESS]. Будь-яких договорів вони не укладали. 28 червня 2011 р. [PERSON] померла в м. Харків. Весь цей час він проживав в даному домоволодінні та добросовісно володів ним, намагався покращити житлові умови, робив поточні ремонти, користувався присадибною земельною ділянкою, адже за життя [PERSON] надала йому дозвіл на користування своїм майном, і протягом більш ніж 10 років будь-яких претензій з приводу використання житлового будинку йому ніхто не висловлював. На даний час вирішити питання про набуття права власності позивачу на дане домогосподарство можливо тільки в судовому порядку, що і стало підставою для звернення до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, але подав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги з наведених у позові підстав підтримує у повному обсязі. Представник Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, відповідача по справі, у судове засідання не прибув, але надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглядати справу без його участі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за статтею 344 ЦКУкраїни, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного документа, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування положень частини першої статті 344 ЦК України. Судом встановлено, що право власності на спірний житловий будинок зареєстровано за [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Недригайлівською держнотконторою 20.06.1995 р. №884, а тому належить до законних об'єктів володіння. Зазначений факт указує на те, що позивач [PERSON] добросовісно заволодів житловим будинком з надвірними будівлями і спорудами, та присадибну земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS], продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше десяти років, яке не має власника, на зазначене житло та землю не претендують інші особи, а у позивача відсутній юридичний документ (ордер, договір найму, оренди, зберігання тощо) на вказане нерухоме майно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що право позивача підлягає захисту в обраний ними спосіб - на підставі частини першої статті 344 ЦК України за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок та присадибну земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved