Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому просив стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.09.2016 року по 12.12.2017 року у сумі 150815,92 грн., компенсацію за невикористану відпустку, суму втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат, компенсацію за завданоу моральну шкоду у сумі 2000,00 грн. У подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.09.2016 року по 12.12.2017 року у сумі 150815,92 грн. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просив суд застосувати принцип співмірності, зменшивши розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з підстав, викладених у відзиву. Відповідно до\~ст. 274 ЦПК України\~справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Обставини справи встановлені судом. Позивач працював у ДП «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара». Наказом №164-к від 07.09.2016 року, позивача було звільнено з роботи на підставі п. 3\~ст. 40 КЗпП України. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.07.2017 року [PERSON] поновлено на посаді начальника цеху №10 ДП «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара». Наказом ДП\~«Миколаївський суднобудівний\~завод» №129\~від 13.12.2017\~року [PERSON]\~поновлено на\~посаді начальника\~цеху №10\~«ДП Миколаївський суднобудівний завод», який являється правонаступником ДП «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара». Судовим наказом Центрального районного суду м. Миколаєва 04.11.2016 року, який набрав законної сили 29.11.2016 року, стягнуто з ДП "Суднобудівний завод ім. 61 Комунара" на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у розмірі 189\~149,49 грн. В той же час, на теперішній час вказана заборгованість перед позивачем не погашена, у зв'язку з чим позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.09.2016 року по 12.12.2017 року у розмірі 150 815,92 грн. Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1ст. 40КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у\~статті 5-1 КЗпП України\~правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі\~статтею 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем, суд враховує, що позивач був звільнений 07.09.2016 року, у зв'язку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня звільнення позивача, що відповідає положенням\~ст. 116 КЗпП України. Отже, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з 08.09.2016 року по день поновлення на посаді начальника цеху №10 «ДП Миколаївський суднобудівний завод» - 12.12.2017 року. Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134. Згідно довідки про заробітну плату, наданої ДП «Миколаївський суднобудівний завод», заробітна плата [PERSON] за липень 2016 року становить 6185,04 грн., серпень 2016 року 10407,50 грн., середньоденний заробіток становить 475,76 грн. Затримка розрахунку відповідача перед позивачем за період з 08.09.2016 року по 12.12.2017 року складає 317 робочі дня, які обраховані із урахуванням постанови Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134. Отже, 317 робочих дні затримки слід помножити на 475,76 грн. середньоденної заробітної плати позивача, що складає 150 815,92 грн. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. За такого, позов підлягає задоволенню та з відповідача на корить позивача слід стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 150 815,92 грн. (без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів).

Outcome: approved