Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивачі 26.01.2016 р. звернулась до суду з позовом до Селидівської територіальної громади про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 28.02.2015 р. помер [PERSON], який є сином позивача [PERSON], та батьком [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно у виді 1/5 частки однокімнатної квартири, що розташована за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Щорса, 4/17, яке належить спадкодавцю на підставі договору міни квартири від 03.09.1994 року, загальною площею 30 кв.м., жилою площею 15,3 кв.м., 1/3 частина житлового будинку А-1 загальною площею 78,8 кв.м., жилою площею 37,7 кв.м.з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: м.Селидове, вул.. Є.Ткаченко, 55а та належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.05.2004 року, та земельна ділянка розміром 1,6801 г., яка належить спадкодавцю на підставі Державного акту на праві власності на земельну ділянку. Дружина померлого [PERSON] відмовилась від спадщини та до нотаріальної контори не зверталась, інших спадкоємців немає. 19.10.2015 року Державним нотаріусом Першої селидівської нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ, свідоцтво про право власності на квартиру, не зареєстрований у встановленому законом порядку. З урахуванням уточнених вимог, просили суд визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частку однокімнатної квартири, що розташована за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Щорса, 4/17, яка належить спадкодавцю на підставі договору міни квартири від 03.09.1994 року, загальною площею 30 кв.м., жилою площею 15,3 кв.м.. та визнати за неповнолітньою [PERSON] право власності 1/3 частки житлового будинку А-1 загальною площею 78,8 кв.м., жилою площею 37,7 кв.м. з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою: м.Селидове, вул.. Є.Ткаченко, 55а, який належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.05.2004 року. Позивачі [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] та їх представник [PERSON], належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не зв»явилися, надали суду заяви, в яких просили задовольнити позов та слухати справу без їх участі. Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з,явився, надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі та прийняти рішення на розсуд суду. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Селидівської міської ради належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з,явився, надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі та просив задовольнити позов. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що [PERSON]\~помер 28.02.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області 05 жовтня 2015 року (актовий запис №711). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої, серед іншого, входить 1/5 частка однокімнатної квартири, що розташована за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Щорса, 4/17, яке належить спадкодавцю на підставі договору міни квартири від 03.09.1994 року, загальною площею 30 кв.м., жилою площею 15,3 кв.м., та 1/3 частка житлового будинку А-1 загальною площею 78,8 кв.м., жилою площею 37,7 кв.м. з належними до нього будівлями та спорудами, що розташована за адресою: м.Селидове, вул.. Є.Ткаченко, 55а та належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.05.2004 року. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно ст.. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статею 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Відповідно до ст.. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження ІХ-НО №293004, виданого відділом ЗАГСа м.Селидове, Донецької області, актовий запис №157. [PERSON] перебувала з 14.12.2013 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], про що 14.12.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області видано свідоцтво про шлюб І-НО №338710. Згідно свідоцтва про народження І-НО №567843, виданого 19.05.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його мати [PERSON], дружина [PERSON] та донька [PERSON] та внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. 19 жовтня 2015 року [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, звернулась до Першої селидівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадкового майна, яке залишилося після смерті сина [PERSON], який помер 28.02.2015 року. 19 жовтня 2015 року державним нотаріусом Першої селидівської державної нотаріальної контори [PERSON] винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, на підставі якої відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на ім'я померлого на нерухоме майно, в тому числі в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень. Малолітня донька [PERSON], [INFO], згідно п. 4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась. Першою селидівською державною нотаріальною конторою за №74/01-09 від 15.02.2016 року надано інформацію, згідно якої нотаріальна контора повідомила, що після смерті [PERSON], померлого 28.02.2015 року Першою селидівською державною нотаріальною конторою Донецької області було заведено спадкову справу №226/2015 по заяві про прийняття спадщини за законом від [PERSON] матері померлого. Свідоцтв про право на спадщину не видавалось. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом виникло право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно положень п.1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються права на житлові будинки, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Відповідно до п.п. 10 п. 27, п. 29 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22 червня 2011 року, передбачено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат та технічний паспорт на такий об'єкт. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя [PERSON] набув права власності на 1/5 частку однокімнатної квартири, що розташована за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Щорса, 4/17, що підтверджується договором міни квартири від 03.09.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Селилівської державної нотаріальної контори 03.09.1994 року, зареєстрованого в реєстрі №3341, загальною площею 30 кв.м., жилою площею 15,3 кв.м., та 1/3 частку житлового будинку А-1 загальною площею 78,8 кв.м., жилою площею 37,7 кв.м. з належними до нього будівлями та спорудами, що розташована за адресою: м.Селидове, вул.. Є.Ткаченко, 55а, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.05.2004 року., виданого державним нотаріусом Першої Селидівської державної нотаріальної контори. Після смерті [PERSON]\~\~право власності на спадкове майно перейшло в порядку спадкування спадкоємцям першої черги за законом [PERSON], яка у встановленому порядку заявила про намір прийняти спадкове майно, та [PERSON], яка згідно п. 4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, однак не отримали свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки за життя спадкоємець не зареєстрував право власності на належні йому частки квартири та будинку відповідно до норм діючого законодавства. В той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набув або володів нерухомим майном, що входить до спадкової маси,\~\~неправомірно, або на вказане майно, окрім позивачів, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено. Враховуючи те, що відповідно до ст.. 1267 ЦК України частки у спадщини кожного із спадкоємців за законом є рівними, позивачі [PERSON] та [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] звертаючись із відповідним позовом фактично просили суд змінити розмір частки у спадщині та просили визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частку однокімнатної квартири, що розташована за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Щорса, 4/17, та визнати за неповнолітньою [PERSON] право власності 1/3 частки житлового будинку А-1, що розташований за адресою: м.Селидове, вул.. Є.Ткаченко, 55а. Дана позовна вимога ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. \~\~\~\~ Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. \~\~ \~\~Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до Селидівської територіальної громади, третя особа: Орган опіки та піклування Селидівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved