Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] \~23\~грудня 2019\~року звернулася\~до Приморського\~районного суду\~міста Одеси\~з позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~суми боргу\~за договором\~позики від\~28\~квітня 2017\~року у розмірі 329 400,00 гривень, суми пені за прострочення повернення позики за період з 01.10.2019 року по 09.12.2019 року у розмірі 227\~286,00 гривень та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування вказаного позову позивачка посилається на те, що 28 квітня 2017 року надала в борг відповідачці грошові кошти в загальній сумі 329\~400,00 гривень, строком до 28.10.2018 року включно, про що було укладено відповідний договір. Однак, в обумовлений термін відповідачка не виконала належним чином свої зобов`язання, грошові кошти не повернула в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 329\~400,00 грн. Також у відповідності до положень договору, пеня за прострочення за період з 01.10.2019 року по 09.12.2019 року складає 227\~286,00 грн.. У зв`язку із вказаними обставинами, позивачка була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу за вказаною позовною заявою було розподілено судді Домусчі Л.В.. Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси від 14 січня 2020 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в\~загальному позовному порядку та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 17.02.2020 року підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 22.04.2020 року. У зв`язку з неявкою сторін 22.04.2020р. розгляд справи було відкладено на 25.06.2020 р.. Під час розгляду справи до суду надійшла інформація про зміну прізвища відповідачки [PERSON] на [PERSON] . У судове засіданні 25.06.2020 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивачки адвокат Савицька О.М. подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Згідно з ч.3\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка повторно не з`явилася до судового засідання, про дату, час і місце проведення якого повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до п.2 ч.7\~ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частиною 3 та частиною 4\~ст. 130 ЦПК України\~передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно з відповіддю відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та саме на вказану адресу судом направлялась судова кореспонденція на ім`я відповідачки. Згідно з ч. 2\~ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом також враховується, що відповідно до ч. 1\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст.\~280,\~281 ЦПК України, при заочному розгляді справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов\~\~ [PERSON] про стягнення боргу за позикою та пені підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 28.04.2017 року між [PERSON] (Позикодавець), та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір позики (Договір), у відповідності до п.1 якого [PERSON] передала відповідачці в власність грошові кошти (позику) в сумі 329\~400,00 гривень, а [PERSON] зобов`язалась повернути їх в строк та на умовах, визначених цим Договором. Договір був підписаний між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Луб І.В. за реєстр. №506(а.с.7-9). Згідно з п.5 Договору, повернення позики має відбутися в м. Одесі. Позикодавець, позивачка [PERSON] , якій мають бути повернені кошти, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, місцем виконання Договору є Приморський район м. Одеси. Відповідно до п.2 Договору, підписання цього Договору Позичальником підтверджує факт одержання ним від Позикодавця грошових коштів в сумі, визначеній у п.1 цього Договору. Підписаний Позичальником Договір є доказом передачі позики від Позикодавця до Позичальника. Пунктом 4 Договору передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути Позику до 28.10.2017 року включно. Згідно з п.4.1 Договору, повернення Позичальником позиченої суми грошей повинно вчинятися за наступним графіком: до 28.05.2017 р. 32\~400,00 грн., до 28.06.2017 р. 59\~400,00 грн., до 28.07.2017 р. 59\~400,00 грн., до 28.08.2017 р. 59\~400,00 грн., до 28.09.2017 р. 59 400,00 грн., до 28.10.2017 р. 59\~400,00 грн. Як зазначено позивачкою, в обумовлений вище строк відповідачка позичені грошові кошти не повернула. Доказів на спростування зазначених обставин до суду у відповідності до вимог ч.1\~ст.81 ЦПК України\~не надано. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями\~глави 71 ЦК України. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. 2. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст.612 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1,2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку. Відповідно до ч.8 ст.28 ЦПК України, позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися за місцем виконання цих договорів. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що [PERSON] отримала від [PERSON] за договором позики від 28.04.2018 року в борг грошові кошти в сумі 329\~400,00 грн., строком до 28.10.2017 року, які в обумовлений термін в повному обсязі не повернула, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 329\~400,00 грн. за вказаним договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до п.9 Договору, якщо Позичальник своєчасно не поверне суму позики (її частину), або буде порушуватись графік повернення суми позики, зазначений в п.4.1 цього Договору, він зобов`язаний сплатити на вимогу Позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штрафні санкції у розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. 1% від простроченої суми становить 3294,00 грн. на день. Із 01.10.2019 року по 09.12.2019 року прострочення становить 69 днів. 69 х 3\~294, 00 грн. = 227\~286,00 грн. отже, пеня за період з 01.10.2019 року по 09.12.2019 року. На підставі викладеного, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині. Згідно з ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, суд вважає, що з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в сумі 4282 гривень 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved