Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який був уточнений та просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру площею 85,4 кв.м., за адресою: [ADDRESS], власником якої є [PERSON] ([ADDRESS], ІПН [NUMBER]), для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" (м. Харків, прос. Московський, 60), що виникли на підставі договору № 11435646000 в сумі 1331255,39 гривень; встановити спосіб реалізації майна, що належить [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки та встановити початкову ціну, у випадку, якщо від відповідачів не надійде заперечень у розмірі 2250000 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3654,00 грн. В судовому засіданні представник позивача просив проводити судове засідання без фіксації судового процесу. Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча про час, дату та місце розгляду справи була повідомлені належним чином у встановленому порядку (згідно ст. 74 ЦПК України), поважних причин щодо своєї неявки суду не представили. Заяву про розгляд справи за їх відсутності суду не надавали, про поважність причин неявки суду не повідомили. Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у їх відсутність, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 21.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який на вимогу Закону України «Про акціонерні товариства» перейменований на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір кредиту №11081174000, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» зобов'язався надати Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності в розмірі 165 000 доларів США з графіком повернення кредиту, передбаченим Договору кредиту. Відповідно до договору кредиту відповідач зобов'язується сплачувати позивачу проценти за користування кредитом, в розмірі встановленому договором, а також своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями відповідно до умов визначених договором. Позивальник умови договору не виконує. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2014 року було стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" заборгованість у розмірі 965 974,19 грн. Згідно з ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. На підставі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань призвело до виникнення заборгованості, яка складає 1331255,39 гривень. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України « Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як зазначено в п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року з урахуванням положень частини третьої ст.. 33, ст.. 36, частини першої ст.. 37 Закону України « Про іпотеку» іпотеко держатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реалізації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно ч.3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки. Відповідно до ст.23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved