Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 11912 гривень 54 копійки. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 05.07.2012 р. між ним і відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 300 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконує, станом на 31.03.2017 р. у неї виникла заборгованість за кредитом у розмірі 11912,54 грн., з них заборгованість за кредитом - 204,63 грн., заборгованість за відсотками - 7664,46 грн., пеня та комісія - 3000,00 грн., штрафи: 500,00 грн. - фіксована частина, 543,45 грн. - процентна складова. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судовому засіданні надала суду письмові заперечення щодо позову, в яких позов не визнала з наступних підстав. Вона погодилася з тим, що отримала кредит на суму 300 гривень. Однак, вказує на те, що влітку 2014 р. її картка була заблокована та вилучена банкоматом, про що вона повідомила на гарячу лінію ПАТ КБ «Приватбанк». Іншої картки взамін вона не отримувала. Будь-яких повідомлень від банку з приводу заборгованості на її адресу не надходило. А тому вважає, що вимоги позивача є безпідставними. Крім того, вказує на те, що закінчились строки позовної давності. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Із анкети заяви б/н від 05.07.2012 р. вбачається, що [PERSON] підписала заяву на отримання від ПАТ КБ «Приватбанк» кредиту; вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку; також, вона виразив згоду з тим, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг (а.с. 7). Згідно вказаної заяви [PERSON] отримала кредит на суму 300 гривень, факт чого нею було підтверджено в письмових запереченнях. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с. 9 - 32). Відповідач умови договору не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку станом на 31.03.2017 р. складає 11912,54 грн., з них заборгованість за кредитом - 204,63 грн., заборгованість за відсотками - 7664,46 грн., пеня та комісія - 3000,00 грн., штрафи: 500,00 грн. - фіксована частина, 543,45 грн. - процентна складова (а.с. 7-11). В пункті 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз'яснено, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені) (ст. 611 ЦК України). На підставі викладеного суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов'язань, зокрема, кредиту, встановив, що права позивача відповідачем порушені, тому вони підлягають захисту. В той же час, відповідно до ст. 551 ч. 3 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Крім того, статтею 18 ч. 3 п. 5 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними. Розмір нарахованої відповідачу пені такомісії в сумі 3000 грн. значно більший половини вартості продукції. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню. З відповідача слід стягнути пеню в розмірі 102 грн. 35 коп. (1/2 частки від заборгованості по тілу кредиту). Таким чином, сума, яка повинна бути стягнена з відповідача на кристь позивача становить 9014,89 грн., з них заборгованість за кредитом - 204,63 грн., заборгованість за відсотками - 7664,46 грн., пеня та комісія - 102,35 грн., штрафи: 500,00 грн. - фіксована частина, 543,45 грн. - процентна складова. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як вбачається з розрахунку заборгованості, остання проплата суми погашення за наданим кредитом була здійснена відповідачем 10.07.2014 р., що свідчить про визнання нею свого боргу. Таким чином, строк позовної давності було перервано 10.07.2014 р. та з цієї дати він почався заново. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 25.04.2017 р., тобто в межах строку позовної давності. Таким чином, твердження відповідача з приводу того, що позивачем пропущено строки позовної давності, є хибними. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved