Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивачка, 19.10.2020 звернулася до суду з даним позовом, просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) в пайовому фонді КСП «Україна» с. Северинівка Таращанського району Київської області, в розмірі 3,21 в умовних кадастрових гектарах землі, вартістю 15548,00 грн, із земель резерву та запасу, які відносяться до Северинівської сільської ради Таращанського району Київської області. В обґрунтування позову зазначає, що в 1989 році її, за заявою, було прийнято в члени Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Северинівка Таращанського району Київської області. Вона працювала в колгоспі та була його членом тривалий час, з 1989 року по 30.11.1996 року, про що свідчить архівний витяг з протоколу засідання правління підприємства «України» від 30.11.1996 року та записи в її трудовій книжці. 21.06.1995 року Северинівською сільською радою Таращанського району Київської області відповідно до рішення 4 сесії 22 скликання № 1 було передано Колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» у колективну власність земельну ділянку площею 2306.2 га для сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акта на право колективної власності на землю, Серія КВ № 0008 від 28.11.1995 року, з метою подальшого її паювання, тобто визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства. До державного акта на право колективної власності на землю, Серія КВ № 0008 від 28.11.1995 року, був доданий список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства (Додаток № 1), які на момент видачі цього державного акту були членами Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» для одержання земельного паю. Але її при розпаюванні земель КСП «Україна» не було внесено до вказаного списку та в подальшому не видано їй сертифікат про право на земельну частку (пай) і не виділено її в натурі, що суперечить п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року за № 720/95. Зазначає, що вона, як член господарства, мала право на земельну частку (пай), адже заяви про вихід із членів колективного господарства не подавала і рахувалася членом КСП, відповідно до Закону "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14.02.1992р. № 2114-12 та статутних документів господарства. В зв`язку з тим, що позивачку помилково не включили в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) та неможливість визнання за нею права на земельну частку (пай) як колишнього члена КСП в позасудовому порядку, остання звернулася до суду з даним позовом. Відповідачем у встановлений судом строк відзив не подано. Представником третьої особи - міжрайонного управління у Ставищенському та Таращанському районах Головного управління Держгеокадастру у Київській області у встановлений судом строк не подано пояснення. Позивач та його представник в підготовче судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно. Від них надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача Северинівської сільської ради Таращанського району Київської області в підготовче судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи належно повідомлений, подав до суду заяву, в якій зазначає, що прибути на засідання не в змозі у зв`язку з завантаженістю в роботі. Позовні вимоги визнають, не заперечують щодо задоволення позову. Представник третьої особи - міжрайонного управління у Ставищенському та Таращанському районах Головного управління Держгеокадастру у Київській області також в підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи належним чином повідомлений, причини неявки до суду не повідомив. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що в 1989 році позивачка була прийнята в члени колгоспу ім. ХХ з`їзду КПРС с. Северинівка Таращанського району Київської області. 30.11.1996 позивачка була виключена з членів підприємства, що стверджується архівним витягом з протоколу засідання правління підприємства «України» від 30.11.1996 року та записом у трудовій книжці. Після прийняття та введення в дію Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших були створені колективні сільськогосподарські підприємства. Основним завданням створення КСП було роздержавлення земель: передача земель із державної власності в колективну власність, а потім в результаті розпаювання майна КСП - у приватну. 21.06.1995 року Северинівською сільською радою Таращанського району Київської області відповідно до рішення 4 сесії 22 скликання № 1 було передано Колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» у колективну власність земельну ділянку площею 2306,2 га для сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акта на право колективної власності на землю Серія КВ № 0008 від 28.11.1995 року, з метою подальшого її паювання, тобто визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства. До державного акту на право колективної власності на землю Серія КВ № 0008 від 28.11.1995 року, був доданий список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства (Додаток № 1), які на момент видачі цього державного акту були членами Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» для одержання земельного паю. Однак, при розпаюванні земель КСП «Україна» позивачку не було внесено до вказаного списку та в подальшому не видано сертифікат про право на земельну частку (пай) і не виділено її в натурі. 28.11.1995 КСП «Україна» отримано Державний акт на право колективної власності на землю серії КВ 00008. Відповідно до статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992 2114-ХІІ, членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до колективу підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. На підставі Указу Президента України «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» в 1995 році в КСП «Україна» с. Северинівка Таращанського району Київської області було проведено розпаювання земель. На момент розпаювання земель КСП «Україна» с. Северинівка Таращанського району Київської області з членів колгоспу позивачка не вибувала та продовжувала там працювати до 30.11.1996 року, тобто була дійсним членом зазначеного підприємства, проте до списку вона включена не була. Згідно п. 2 згаданого Указу право власності на земельну частку (пай) мають члени КСП, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства. Відповідно до «Практики розгляду судами земельних спорів» Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 01.09.2003 року: «До вручення зазначеного акта власником землі була держава, а після передачі його КСП (у колективну власність) земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП, та працівникам інших сільськогосподарських утворень. Кожен з них став власником ще не визначеної за розміром частки землі. Всі працівники колишніх господарств (колгоспів, радгоспів, інших утворень), у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, та члени підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках». Відповідно до ст.ст. 5, 6 Земельного Кодексу України в редакції 1992 року, п. 2 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року №720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, які працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 08.08.1995 року №-720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають зокрема колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до довідки міжрайонного управління у Ставищенському та Таращанському районах Головного управління Держгеокадастру у Київській області розмір земельної частки (паю) по даному господарству на момент розпаювання складала 3,21 умовних кадастрових гектара, вартістю на момент розпаювання - 15548,00 грн (31). Аналіз зазначених вище норм закону свідчить, що невнесення позивачки, яка була членом КСП на час розпаювання земель, а отже і мала право на земельний пай, до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства (Додаток № 1), не може позбавити її права на земельну частку. Дане узгоджується із п.24 ППВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 «член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку». Позивачка неодноразово зверталася до відповідача по питанню надання їй земельної ділянки (паю), але її переконували, що вона таке право вже втратила. Окрім того, в травні місяці 2020 року позивачці стало відомо, що її односельці [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які як і вона помилково не були включені в списки пайовиків, в судовому порядку визнали за собою право власності на земельну частку (пай) в пайовому фонді КСП «Україна» с. Северинівка Таращанського району Київської області, в розмірі 3,21 в умовних кадастрових гектарах землі, вартістю 15548,00 грн., із земель резерву та запасу, які відносяться до Северинівської сільської ради Таращанського району Київської області, що і спровокувало останню також захищати свої права в судовому порядку. У відповідності до частини 3 статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено судом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що позивачка на момент розпаювання земель колективної власності членів КСП «Україна» с. Северинівка Таращанського району Київської області, із членів вказаного підприємства не вибувала, а тому відповідно до п. 2 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» мала право на земельну частку (пай) розміром 3,21 умовних кадастрових гектара. Враховуючи наведене,

Outcome: approved