Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/12 частину земельної ділянки, загальною площею 0,059 га, яка розташована в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON]. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що вона є донькою [PERSON]. Відповідач по справі [PERSON] є її рідною сестрою та донькою [PERSON]. [INFO] її матір, [PERSON], померла. Після смерті відкрилася спадщина на 1/9 частину житлового будинку [ADDRESS] та на 1/6 частину земельної ділянки (загальною площею 0,0590 га), що розташована за адресою: [ADDRESS] Після смерті матері, вона звернулась до П'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 червня 2008 року на 1/9 частину житлового будинку [ADDRESS]. Щодо земельної ділянки їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на спадкове майно, а саме Витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку, даний факт підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 березня 2017 року. Позивач вказує, що [PERSON] була власником 1/6 частини земельної ділянки (загальною площею 0,0590 га), що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 травня 2003 року. Після отримання даного свідоцтва матір не звернулась до Державного земельного кадастру та не внесла відповідні відомості. Таким чином, позивач не може оформити свої спадкові права на зазначену частину земельної ділянки з об'єктивних та незалежних від неї причин, тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 05 лютого 2018 року, у якості третьої особи у справі було залучено Головне територіальне управління юстиції у м. Києві (а.с. 66). Позивач підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити позов та розглядати справу за її відсутності, про що надала відповідну заяву. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заяв про розгляд справи за її відсутності або про причини неявки, будь-яких клопотань, заперечень/відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Згідно вимог ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, хоча третю особу належним чином було повідомлено про день, час та місце розгляду справи. Через канцелярію суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких представник третьої особи просить розглянути справу без їх участі за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвали рішення відповідно до діючого законодавства (а.с.а.с. 133-135). Врахувавши доводи позивача та вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], є донькою [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження від 30 січня 1975 року (а.с. 12). ЇЇ матір, [PERSON], вдруге одружилась та змінила прізвище, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу від 17 лютого 1989 року (а.с. 5). Позивач, [PERSON], також декілька разів змінювала прізвище, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу від 18 червня 1993 року та свідоцтвом про шлюб від 20 серпня 2005 року (а.с.а.с. 13, 14). Відповідно до даних свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві 22 січня 2007 року, [NUMBER], матір позивача - [PERSON] померла [INFO] (а.с. 7). Після смерті [PERSON] П'ятою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №500 до майна померлої (а.с.а.с. 73-128). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч. 1, 2 ст.1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (ч.ч. 1,2 ст.1221 ЦК України). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч.3 ст.1223 ЦК України). Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.2 ст.1223 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). З матеріалів справи встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/9 частину житлового будинку [ADDRESS] та на 1/6 частину земельної ділянки (загальною площею 0,0590 га), що розташована за адресою: [ADDRESS] З даних спадкової справи вбачається, що 01 червня 2007 року та 06 червня 2007 року доньки померлої [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] подала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадкового майна після смерті своєї матері (а.с.а.с. 74, 75). 11 червня 2008 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до П'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частинах кожній, на 1/9 частину житлового будинку під номером [ADDRESS] (а.с. 94). 11 червня 2008 року державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори було видано [PERSON] та [PERSON] два свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з 1/9 частини житлового будинку під номером [ADDRESS] зареєстровані в реєстрі за № 4-472 та № 7-474 відповідно (а.с.а.с. 98-101). З матеріалів спадкової справи також вбачається, що 23 березня 2017 року відповідач [PERSON], а 29 березня 2017 року позивач [PERSON], звернулися до П'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке складається з 1/6 частини земельної ділянки, площею 0,0590 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.а.с. 117, 124). З постанов державного нотаріуса П'ятої Київської державної нотаріальної контори Василевської О.А. від 23 березня 2017 року та від 29 березня 2017 про відмову у вчиненні нотаріальної дії видно, що позивачу, [PERSON] та відповідачу [PERSON], відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частину земельної ділянки, площею 0,0590 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на спадкове майно, а саме Витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку (а.с.а.с. 122-123, 128). Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно ст. 16 Цивільного кодексу України засобом захисту свого права є визнання права. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності. З даних свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 травня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-947 вбачається, що померла [PERSON] була власником 1/6 частини земельної ділянки (загальною площею 0,0590 га), що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до пункту 4.15 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно зі ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи те, що позивач не має можливості оформити спадщину після смерті матері - [PERSON] на майно, а саме 1/12 частину земельної ділянки, загальною площею 0,059 га, яка розташована в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, що належало померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 травня 2003 року, оскільки право власності у повному обсязі не було зареєстровано померлою у передбачено законодавством порядку, то суд вважає за можливе визнати за нею право власності на зазначену частину земельної ділянки у порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved