Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з позовною заявою та просить визнати за нею право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що батько Позивача, [PERSON], помер [INFO] так і не отримавши правовстановлюючий документ на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Тому їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У зв'язку з цим Позивач вважає, що має право на задоволення даного позову та визнання за нею права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Позивач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про підтримання позовних вимог та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву з прохання розглянути справу за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог Позивача не заперечувала. Суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за наявними доказами справи. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в процесі розгляду справи. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. 18 січня 2013 року [PERSON] заповів усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, своїй доньці - [PERSON], та дружині - [PERSON], що підтверджується заповітом, посвідченим секретарем виконкому Леб'язької сільської ради Чугуївського району Харківської області та зареєстрованим в реєстрі за №2. (а.с. 8). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Виконавчим комітетом Леб'язької сільської ради Чугуївського району Харківської області, актовий запис №35. (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 1235 Цивільного кодексу України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Волею заповідача таким спадкоємцями призначено позивача, [PERSON], та відповідача, [PERSON]. У встановлені чинним законодавством строки, Позивач звернулася до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про прийняття спадщини. У свою чергу відповідач, [PERSON], також звернулась до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про відмову від спадщини на користь [PERSON]. Факт родинних відносин позивача з [PERSON] підтверджується: Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], в якому батьком [PERSON] зазначено [PERSON] (а.с. 21); Витягом з ДРАЦС про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00013967207 від 03.06.2014 року, згідно якого після реєстрації шлюбу 14.02.1987 року [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.22); Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], згідно якого після розірвання шлюбу [PERSON] після розірвання шлюбу залишено прізвище [PERSON] (а.с. 23); Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], згідно якого після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 24). Для оформлення спадщини за заповітом після померлого [INFO] [PERSON], позивач надала до нотаріальній конторі усі необхідні документи, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищезазначений будинок та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Згідно довідки №529 від 21 травня 2014 року, виданої КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації, станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] - не зареєстровано. Отже, за життя [PERSON] не отримав правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок. Однак, згідно довідки Виконавчого комітету Леб'язької сільської ради Чугуївського району Харківської області №373 від 14 червня 2014 року, домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS] із господарськими будівлями та спорудами зареєстровано в по господарській книзі № 14 та земельна ділянка, площею 0,25 га закріплена за громадянином [PERSON] рішенням №5 виконавчого комітету від 27 березня 1992 року. Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], зазначений житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами побудовано в 1965-1991 роках. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Виходячи зі змісту ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та листа Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року №12/5-126, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно до п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 року №95: Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно записам по господарської книги Леб'язької сільської ради № 14 домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], закріплене за [PERSON], померлим [INFO]. (а.с. 11). У зв'язку зі смертю батько Позивача, [PERSON], так і не отримав правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок. У видачі свідоцтва про право на спадщину наданий житловий будинок нотаріальною конторою Позивачу було відмовлено тому,що її батько, [PERSON], за життя не отримав правовстановлюючого документу на будинок. У зв'язку з чим Позивач, [PERSON], змушена була звернутись до суду, оскільки не може оформити та юридично закріпити за собою право власності на спадкове майно. Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлювальними документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. Суд, оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи надані сторонами, вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved