Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право власності за кожним на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS], як за членами колишнього колгоспного двору. В судове засідання позивачі не з'явились, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог. Представник відповідача Терехівської сільської ради в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа: реєстраційна служба Чернігівського районного управління юстиції в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без представника реєстраційної служби. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на житловий будинок підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] був колгоспним двором, головою якого був [PERSON], який володів будинком, відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 14 червня 1990 року. Членами колгоспного двору були : дружина [PERSON] та донька [PERSON], які станом на 30.06.1990 року проживали та були зареєстровані в даному будинку, що підтверджується довідкою Терехівської сільської ради. Відповідно до відповіді КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» право власності на нерухоме майно, що знаходиться по [ADDRESS] в Чернігівському РБТІ станом на 16 січня 2014 року зареєстроване за [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 14 червня 1990 року. 16 лютого 2008 року [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 16 лютого 2008 року. Відповідно до Постанови РМ УРСР від 11 березня 1985 року № 105 « Про порядок державного обліку житлового фонду» і відповідно до чинного на той час порядку обліку господарств колгоспних дворів, все майно колгоспного двору обліковувалося за головою колгоспного двору. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору. Згідно статті 120 ЦК УРСР (1963 року), колгоспний двір це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України Про власність, кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України Про власність 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору. Таким чином, незважаючи на той факт, що свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок було видане [PERSON] - всі члени колгоспного двору мали рівні частки житлового будинку з господарськими спорудами, а саме по 1/3 частині. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, виходячи з наведеного, позивачі позбавлені можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому їх права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ними права власності.

Outcome: approved