Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом обгрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, відповідачі вчиняють фізичне насильство над дітьми, житлові умови проживання дітей не відповідають санітарно-гігієнічним вимогам та є небезпечними для життя і здоров`я дітей, батьки неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки, внаслідок чого існує загроза життю і здоров`ю дітей. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, виходить з наступного. В силу вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Судом достовірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби васильківського міськрайонного управління юстиції в Київській області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Васильківським міськрайонним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Васильківським міськрайонним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції в Київській області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Наказу Служби у справах дітей Васильківської міської ради Київської області №89 від 23.12.2014 року, постановлено на облік [PERSON]. , [INFO] , як дитину, яка опинилася в складних життєвих обставинах, що також підтверджується копією обліково-статистичної картки № 0264512. Відповідно до Наказу Служби у справах дітей Васильківської міської ради Київської області №90 від 23.12.2014 року, постановлено на облік [PERSON] , [INFO] , як дитину, яка опинилася в складних життєвих обставинах. Відповідно до Наказу Служби у справах дітей Васильківської міської ради Київської області №91 від 23.12.2014 року, постановлено на облік [PERSON] , [INFO] , як дитину, яка опинилася в складних життєвих обставинах, що також підтверджується копією обліково-статистичної картки № 0264517. За розпорядженням міського голови № 91 від 08.04.2016 року «Про негайне відібрання дітей у батьків [PERSON] та [PERSON] », здійснено негайне відібрання малолітніх дітей: [PERSON]. , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у батьків. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.09.2016 року №362/2147/16-ц, було відібрано малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у відповідачів. Відповідно до Постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2016 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме в ухиленні останньої від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Відповідно до Постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2016 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме в ухиленні останнього від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.12.2016 року, повернуто відповідачам на виховання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У листі Васильківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Васильківської міської ради Київської області від 23.03.2017 року №09-06/б-08 зазначено, що було здійснено виїзд в сім`ю [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , де під час відвідування 17.03.2017 року та 20.03.2017 року було виявлено наступне: у новонародженої дитини [PERSON] , [INFO] , відсутні предмети догляду, памперси, дитяче харчування в наявності в мінімальній кількості, у дитини не має постільної білизни, [PERSON] загорнута у брудну ковдру. Двоє старших дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були одягнуті в брудний одяг. За розпорядженням міського голови № 528 від 29.11.2019 року «Про негайне відібрання дітей у батьків [PERSON] та [PERSON] », було вирішено здійснити негайне відібрання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у батьків. Відповідно до довідки №01-10-127 від 28.02.2020 року, виданої КЗ КОР «Спеціалізований обласний Будинок дитини м. Боярка», діти [PERSON]. , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , госпіталізовані з діагнозом туберкульоз внутрігрудних лімфовузлів. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 65 СК України). Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. ( пункт 16) "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" встановлено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей та ні. Зазначені фактори, як кожен окремо, так в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам. За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до положеньст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. У відповідності до вимог ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України, коли батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому при вирішенні спору щодо відібрання дітей у відповідачів, судом мають враховуватися передусім інтереси дітей, які полягають зокрема в забезпеченні їх розвитку у стійкому середовищі. Отже, в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачі неналежним чином виконують свої обов`язки по утриманню та вихованню дітей, не здійснює належного догляду за ними, не створюють належних умов для їхнього проживання, фізичного та розумового розвитку. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідачів та є підставою для відібрання дітей у батьків. Суд вважає, що відібрання дітей у відповідачів буде відповідати інтересам малолітніх дітей, оскільки відповідачі в подальшому будуть позбавлені можливості негативно впливати на психіку дітей до моменту зміни [PERSON] та [PERSON] свого ставлення відносно дітей. Таким чином, аналізуючи встановлені обставини та зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доведені та підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved