Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що з 18 березня 2005 р. вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис № 168. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя та несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, втратою почуття любові та взаємоповаги. З 2016 року сторони не підтримують шлюбні стосунки та окремо проживають. Від цього шлюбу у сторін народилися діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, щомісячно, до досягнення ними повноліття, оскільки відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання синівне надає. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши клопотання про підтримання позовних вимог [PERSON] в повному обсязі та розгляд справи у їх відсутність. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений шляхом розміщення судової повістки на офіційному сайті суду з врахуванням того, що місцем його проживання с.Ленінське Донецької області, що визнана тимчасово окупованою територією. На підставі ст.ст.128, 130 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду. На підставі ст. 280 ЦПК України та за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, який 18березня 2005 року зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис № 168. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В ході судового розгляду встановлено, що з 2016 року сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільне господарство та окремо проживають. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як зазначалось судом вище, представник позивача заперечував подальше існування сім`ї в зв`язку з відсутністю бажання на її збереження. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подальше існування сім`ї впливає на права обох сторін, в зв`язку з чим вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того, вході розгляду справи було встановлено, що питання щодо утримання неповнолітніх дітей між позивачем та відповідачем не узгоджено. Згідно з ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На час розгляду судом справи неповнолітні діти проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Суду не надано доказів, що відповідач надає постійну, регулярну допомогу на утримання неповнолітніх синів. В силу положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів у даній справі суд враховує матеріальне становище платника, що він є особою працездатного віку і може забезпечити належний рівень утримання своїх дітей; що він не має інших аліментних зобов`язань, а також те, що на його утриманні не перебувають інші особи, оскільки доказів на спростування зазначених обставин суду не надано. Суд бере до уваги, що відповідно до вимог чинного законодавства утримувати неповнолітню дитину є обов`язком обох батьків, і він не може бути покладений лише на батька в частині повного забезпечення життєдіяльності неповнолітньої дитини. Також суд приймає до уваги розмір витрат, які необхідно здійснити на неповнолітню дитину відповідного віку щомісяця для забезпечення її харчування і придбання предметів першої необхідності. Оскільки суду не надано документів про стан здоров`я сторін та їхніх дітей, суд не досліджує зазначені обставини справи. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 4 000 гривень щомісячно, з врахуванням витрат на дітей відповідного віку, необхідних для їх гармонійного розвитку і забезпечення життєдіяльності. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Outcome: approved