Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення з [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. В подальшому, представником позивача була подана заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: кімнатою [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.04.1985 р. [PERSON] була зареєстрована в гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Однак відповідач тривалий час не проживає в гуртожитку, не несе витрат на оплату за проживання та комунальні послуги, про що було складено відповідні акти. На засіданні профспілкового комітету ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії ім..М.М.Амосова НАМН України» від 11.02.2014 р. було прийнято рішення про виселення відповідач. Оскільки відповідач тривалий час фактично не проживає в гуртожитку, позивач просить визнати її такою, що втратила право користування ним. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в заяві про зміну предмету позову, посилаючись на те, що [PERSON] була поселена до гуртожитку на підставі ордеру. Однак приблизно з 2000 року не мешкає в гуртожитку, що підтверджується відповідними актами. Даний гуртожиток є відомчим і призначений для проживання працівників Інституту серцево-судинної хірургії. До вирішення питання у встановлений законом спосіб про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування гуртожитком, Інститут позбавлений можливості вирішити питання щодо виділення ліжко-місця, яке займала [PERSON] іншим особам, які потребують поселення. Відповідач в судове засідання не з»явилась, про місце і час судового розгляду повідомлялась судом за місцем фактичної реєстрації. Судова повістка повернулась до суду за закінченням терміну її зберігання. На підставі положень ст.ст.224-226 ЦПК України, суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі ордеру, як працівнику ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії ім..М.М.Амосова НАМН України», було надано право користування ліжко-місцем в гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. З 01.04.1985 р. [PERSON], зареєстрована за даною адресою. Гуртожиток за адресою: [ADDRESS], є відомчим гуртожитком і перебуває на балансі ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України». Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] фактично не мешкає в гуртожитку з 2007 р. і кімната зачинена. Факт не проживання [PERSON] в гуртожитку підтверджується актами від 15.11.2012 р., 18.07.2013 р., 22.01.2014 р. Також судом встановлено, що відповідач не несе будь-яких витрат по оплаті за проживання в гуртожитку та комунальних послуг. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї (колишніх членів сім'ї) за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім"ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази у справі, враховуючи, що відповідач більше 6 місяців не проживає в гуртожитку, не несе будь-яких витрат за проживання, у відсутність доказів про те, що причини не проживання є поважними, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст..88 ЦПК України.

Outcome: approved