Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 23.07.2011 року. Від вказаного шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.06.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивачка вказувала на те, що на даний час вони з відповідачем проживають окремо, син проживає з нею та повністю знаходиться у неї на утриманні, коштів на утримання дитини відповідач добровільно не надає, у зв'язку з чим просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, щомісячно. Ухвалою суду від 19.11.2019 року вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка у судове засідання не з'явилась, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 23.07.2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.06.2017 року, що стверджується відповідним рішенням. Від вказаного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER]. З матеріалів справи вбачається, що дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні, що підтверджується довідкою Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області № 5799 від 09.10.2018 року, батько дитини, відповідач по справі, добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного. Одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Цей обов'язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Поряд з цим відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідач [PERSON] є працездатним за віком та станом здоров'я, тобто, є спроможним надавати матеріальну допомогу своєму сину. Згідно ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 2 000 грн. 00 коп., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.10.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 180-183 СК України,

Outcome: approved