Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. Посилався на те, що 05.11.2018 року між ПАТ «Страхова компанія «Уніка» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування на транспорті №026076/4017/0010648. Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням, зокрема транспортним засобом марки «Renault Kadjar» д.н. [NUMBER] . У відповідності до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування. Страховим ризиком визнається, зокрема дорожньо-транспортна пригода. 09.05.2019 року о 11 год. 05 хв. по вул. Південно-Кільцевій, 25 м.Чернівці відбулось зіткнення двох автомобілів марки «Renault Kadjar» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Renault Kangoo» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] п.п.13.3, 2.3Б Правил дорожнього руху. Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20.05.2019 року №727/5230/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень. На момент настання ДТП автомобіль марки «Renault Kangoo» д.н. [NUMBER] не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований автомобіль, а власнику завдано збитків. З метою відшкодування збитку 09.05.2019 року водій застрахованого автомобілю марки «Renault Kadjar» д.н. [NUMBER] звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» з заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу № 42-1896 від 29.05.2019 року, зробленого на замовлення ПрАТ «СК «Уніка», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Renault Kadjar» д.н. [NUMBER] на дату оцінки складає 222910 гривень. На підставі страхового акту №00300799 від 27.08.2019 року, виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору, страховиком ПрАТ «СК «Уніка» прийнято рішення про визнання вказаної події страховим випадком та виплату страхового відшкодування за договором у розмірі 217410 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №105329 від 28.08.2019 року, на рахунок ФОП [PERSON] . Розрахунок страхового відшкодування згідно Договору страхування: вартість відновлювального ремонту, визначена на підставі рахунку-фактури 222910 грн. 00 коп.; франшиза - 5500 грн. 00 коп.; розрахункова сума страхового відшкодування - 217410 гривень. На підставі ст.979, ст. 990, ст.993 ЦК України просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «СК «Уніка» страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу у розмірі 217410 грн. 00 коп. та понесені судові витрати. Представником відповідача відзиву на позов подано не було. Ухвалою суду від 10.03.2021 року розгляд справи було призначено за правилами загального позовного провадження. 08.04.2021 року за клопотанням представника відповідача було вжито заходів забезпечення доказів та залучено до участі у справі у якості третьої особи [PERSON] . Ухвалою суду від 18.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні 01.06.2021 року позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Зазначив, що між ПрАТ «СК «Уніка» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована не була, у зв`язку з чим ними було виплачено страхове відшкодування [PERSON] з урахуванням франшизи у розмірі 217410 гривень. Просив позов задовольнити. У судове засідання 15.06.2021 року представник позивача не з`явився, у поданій до суду заяві не заперечував проти завершення розгляду справи у його відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні 01.06.2021 року позов не визнав. Пояснив, що сума страхового відшкодування є необґрунтованою та була здійснена на підставі рахунку-фактури, а не звіту про оцінку вартості матеріального збитку, в якому така вартість вказана з урахуванням суми ПДВ та є нижчою ніж вартість, вказана в рахунку-фактурі. Зазначив, що між рахунком фактурою та калькуляцією у висновку є суттєві розбіжності у вартості позицій. Окрім того, вважає, що рахунок-фактура не може вважатися належним доказом, оскільки не підтверджує факт надання послуг по ремонту потерпілій особі. Просив відмовити у задоволенні позову. У судове засідання 15.06.2021 року представник відповідача не з`явився, у поданій до суду заяві не заперечував проти завершення розгляду справи у його відсутності. Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу 15.06.2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, підстави та умови відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст.22 та Главою 82 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування. Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Як було встановлено судом, 09.05.2019 року о 11 год. 00 хв. в м. Чернівці по вул.Південно-Кільцевій, 25 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Renault Kadjar» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Renault Kangoo» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.05.2019 року [PERSON] , [INFO] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с.15). Вказаною постановою встановлено, що [PERSON] 09.05.2019 року о 11 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом марки «Рено Кенго» д.н. [NUMBER] по вул.Південно-Кільцевій, 25 м. Чернівці, під час руху не врахував дорожньої обстановки, недотримався безпечного інтервалу в русі, не впорався із керуванням, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Рено Каджар» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована не була. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На час розгляду справи в суді дана постанова є чинною, не скасовувалася, а тому суд вважає встановленим факт вини водія [PERSON] в настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.05.2019 року. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом також встановлено, що 05.11.2018 року між ПрАТ «СК «Уніка» - страховиком та [PERSON] - страхувальником було укладено договір добровільного страхування на транспорті №026076/4017/0010648 від 05.11.2018 року. Згідно вказаного договору було застраховано транспортний засіб марки «Renault Kadjar», 2016 року випуску, д.н. [NUMBER] , дійсна вартість автомобілю 550000 гривень. До страхових ризиків за умовами договору сторони віднесли: незаконне заволодіння; дорожньо-транспортна пригода; протиправні дії; стихійне лихо; пожежа; інші випадки. Франшизу сторони погодили у розмірі 1%. Страхова сума за договором 550000 гривень, страховий платіж - 21725 гривень. У пункті 1.4 Договору сторони погодили строк дії договору з 14.11.2018 року по 13.11.2019 року. Відшкодування збитків здійснюється без урахування зносу деталей, що замінюються при ремонті (умова «без урахування зносу» не розповсюджується на випадки незаконного заволодіння та повного конструктивного або фізичного зруйнування ТЗ)(п.1.8 Договору). Даючи оцінку спірним правовідносинам та аргументам сторін, суд виходить із наступних положень Закону. Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видами добровільного страхування можуть бути: 6) страхування наземного транспорту (крім залізничного) (стаття 6 Закону). Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно із статтею 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. За приписами пункту 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Частиною першою статті 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Як було встановлено судом, 09.05.2019 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.20). Згідно рахунку-фактури №К-00000047 від 24.07.2019 року, [PERSON] придбав у [PERSON] запчастини до автомобіля марки «Renault Kadjar», д.н. [NUMBER] на загальну суму 222910 грн. 00 коп.(а.с.52-53) 27.08.2019 року було складено страховий акт №00300799, яким визначено суму страхового відшкодування у розмірі 217410 грн. 00 коп. (а.с.50). 28.08.2019 року ПрАТ «СК «Уніка» перерахувало суму страхового відшкодування у розмірі 217410 грн. 00 коп. (за вирахуванням франшизи) на ім`я [PERSON] . Зазначена обставина підтверджується платіжним дорученням №105329 від 28.08.2019 року, яке наявне у матеріалах справи (а.с.126 ). Розглядаючи аргументи представника відповідача про те, що сума страхового відшкодування є необґрунтованою, оскільки була здійснена на підставі рахунку-фактури, а не звіту про оцінку вартості матеріального збитку, суд враховує таке: Як вбачається з досліджених судом матеріалів справи, 09.05.2019 року на замовлення ПрАТ «СК «Уніка» оцінювачем [PERSON] було складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №42-1896 (а.с.22-27). Вказаним актом визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Renault Kadjar», д.н. [NUMBER] у розмірі 265313 грн. 13 коп. При цьому відповідно до ремонтної калькуляції, загальна вартість запчастин з урахуванням ПДВ становить 233333 грн. 09 коп. Тобто, на думку представника відповідача, вартість придбаних постраждалою особою запчастин до автомобілю [PERSON] є завищеною, оскільки останній звільнений від сплати ПДВ. Зазначені аргументи суд вважає необґрунтованими та відхиляє їх з огляду на положення ст.76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Таким чином, оскільки звіт оцінювача про вартість матеріального збитку не є висновком експерта, тому суд не приймає його до уваги та відхиляє. У позасудовому порядку питання про відшкодування шкоди в порядку регресу між сторонами вирішено не було, у зв`язку з чим наявне оспорене право позивача на відшкодування шкоди в порядку регресу, за захистом якого він змушений був звернутися до суду. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, враховуючи те, що позивачем у порядку та в межах визначених Законом було здійснено страхову виплату, спрямовану на відшкодування майнової шкоди, заподіяної [PERSON] потерпілій особі, а також те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, який керував транспортним засобом та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази в своїй сукупності є достатніми та дають змогу суду дійти до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ч. 1 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved