Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, третіх осіб: служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, Лозівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дітей, посилаючись на те, що він з 2006 року проживав у цивільному шлюбі з [PERSON]. Під час спільного проживання у них народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 06 жовтня 2016 року його цивільна дружина [PERSON] померла. Він звернувся до відділу РАЦС з заявою про встановлення батьківства, але йому розяснили, що походження дитини від батька визначається або за заявою матері та батька дитини, або за рішенням суду. На даний час діти проживають разом з ним, він піклується щодо їх здоровя та розвитку, в звязку з чим просить визнати його батьком дітей та внести відповідні зміни до актових записів про народження, а саме зазначивши в графі батько [PERSON], а прізвища дітей залишити без змін. В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі та просив ухвалити рішення на підставі наявних доказів у справі, вказав, що він дійсно є біологічним батьком дітей, любить їх, виховує, опікується ними. Представник позивача адвокат [PERSON] прохала задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області [PERSON] проти позову не заперечувала, вважала його обґрунтованим. Комісійно обстежувалися житлові умови. Діти називають позивача батьком, у них теплі, родинні стосунки. Іншого батька діти не знають. Представник третьої особи служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечувала, вказала, що позивач є дійсно батьком дітей. Представник третьої особи Лозівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду свою заяву в якій просила провести розгляд справу у відсутності представника та прийняти рішення на розгляд суду. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Верховний Суд України за результатами розгляду справи № 6-20цс15 зробив правовий висновок про те, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128 СК України, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільно-процесуального законодавства. Відповідно до ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У відповідності до ст. 138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. До вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини. Згідно з ч. 3, 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої ст. 135 цього Кодексу. Частиною 1 статті 135 СК України передбачено, що в разі народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, зокрема, якщо дитина народжена матірю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства за рішенням суду є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Згідно з ч. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] з кінця 2006 року перебував у фактично-шлюбних відносинах з [PERSON] Від даного шлюбу народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Батьком дітей є позивач по справі. Згідно ст. 135 Сімейного Кодексу України при народженні у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а імя та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. При реєстрації народження дітей позивач [PERSON] не подавав в орган РАЦС заяви про реєстрацію батьківства, спільної заяви батьків дитини про визнання батьківства до органу РАЦС не надавалися. Протягом всього часу сумісного проживання позивач надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, опікувався ними, виховував їх, в повному обсязі виконував батьківські обовязки. 06 жовтня 2016 року мати дітей та дружина позивача [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ВЛ № 564794, видане Лозівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 11.10.2016 року. На даний час позивач [PERSON] проживає однією сімєю з дітьми, сам виховує їх, піклується про них, забезпечує всім необхідним. На підставі вищевикладеного, необхідно зазначити, що п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів", зазначено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Відповідно до ч. 3 ст. 128 Сімейного кодексу України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини З письмових пояснень свідків, вбачається, що позивач в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] не перебував, але вони проживали у цивільному шлюбі, вели спільно домашнє господарство, мали спільний бюджет, планували подальше спільне життя, бажали народження спільних дітей і народили трьох дітей. За життя [PERSON] визнавала позивача біологічним батьком своїх дітей. На даний час позивач [PERSON] дбає про дітей, опікується ними та займається їх вихованням, він є біологічним батьком дітей. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх пояснення обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Згідно з п.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 вказаної Конвенції ООН про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вбачається з матеріалів справи батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є позивач по справі [PERSON]. Даний факт не оспорюється та визнається сторонами по справі, а тому позивач мав право відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України звернутися до суду з позовом про визнання батьківства. Виходячи з викладеного, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню та вважає що визнання [PERSON] батьком малолітніх дітей, буде сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, не порушить їх права.

Outcome: approved