Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом. Посилаються на те, що вони є власниками земельної ділянки площею 0.1039 га,з кадастровим номером 2124487600:05:002:0016, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності, в рівних частках. На вказаній земельній ділянці, ще до оформлення правовстановлюючих документів з належним цільовим призначення на неї, ними було розпочато будівництво кафе-магазину з автомийкою, яке закінчено в 2019 році. Після закінчення будівництва вони звернулися у відповідні установи та підприємства з метою виготовлення всіх необхідних документів для подальшого оформлення права власності на зведену ними будівлю. Відповідно до технічного паспорту на будівлю кафе-магазину з автомийкою, виготовленого 03.01.2020 р. ФОП [PERSON] , загальна площа приміщень складає 225.80 м.кв. Звітом про проведення технічного обстеження будівлі кафе-магазину з автомийкою, розташованого в [ADDRESS] , складеним експертом з технічного обстеження будівель і споруд [PERSON] , за результатами технічного обстеження об`єкту встановлено, що технічний стан конструкцій та будівлі в цілому відноситься до ІІ категорії (задовільний), фактичний стан конструкцій відповідає вимогам міцності та надійності для подальшої безпечної експлуатації будівлі за її функціональним призначенням як будівлі кафе-магазину з автомийкою. З висновку про вартість майна стверджено що станом на 22.01.2020 р. ринкова вартість будівлі кафе-магазину з автомийкою, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , складає 755301 грв. Відповідно до довідки виконкому Углянської сільської ради № 2197 від 28.11.2019 р. будівлі побудованій в [ADDRESS] присвоєно порядковий номер [ADDRESS]. Будівництво кафе-магазину з автомийкою було здійснено за їхній рахунок та не порушує законних інтересів інших осіб. Повідомленням Управління ДАБІ їх було проінформовано про неможливість прийняття в експлуатацію вищевказаного об`єкта будівництва та роз`яснено механізм узаконення будівництва шляхом визнання права власності у судовому порядку. Представник позивачів у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник Углянської сільської ради у судове засідання не з`явився. Надав суду листа про розгляд справи у його відсутності. Проти задоволення позовних вимог по справі не заперечує. Представник Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області у судове засідання не з`явився. Просить справу розглянути у його відсутності. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної, спільної часткової власності належить земельна ділянка площею 0.1039 га., з кадастровим номером 21244887600:05:002:0016, в [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель і громадської забудови. 03.01.2020 р. на ім`я позивачів було виготовлено технічний паспорт на будівлю кафе-магазину з автомийкою за адресою. Із експлікації приміщень громадського будинку кафе-магазину вбачається, що будівля складається з торгового залу кафе площею 32.3 м.кв., шиномонтажу - 29.80 м.кв., приміщення автомийки - 38.80 м.кв., котельні - 3.60 м.кв., вбиральні 2.30 м.кв. та торгового залу - 115.30 м.кв. Загальна площа будівлі становить 225.80 м.кв. Відповідно до висновку про вартість майна станом на 22.01.2020 р. вартість кафе-магазину з автомийкою в [ADDRESS] , складає 755301 грв. Згідно звіту про проведення технічного обстеження вищевказаного нерухомого об`єкту, технічний стан конструкції та будівлі в цілому відноситься до ІІ категорії (задовільний). Фактичний стан конструкції будівлі кафе-магазину з автомийкою в [ADDRESS] , задовольняє вимоги міцності та надійності для подальшої безпечної експлуатації будівлі за їх функціональним призначенням, як будівлі кафе-магазину з автомийкою. Довідкою Углянської сільської ради № 28 від 03.02.2020 р. стверджено, будівля в [ADDRESS] , не порушує прав третіх осіб та не суперечить правилам забудови населеного пункту. З листа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції України у Закарпатській області вбачається, що вищевказаний об`єкт має передбачені ст. 376 ЦК України ознаки самочинного будівництва, це в свою чергу дає право звернутися до суду про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 331 ЦК ч.ч. 1, 2 України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до статті 375 ч. 3 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Статтею 376 ч. 1 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ст. 376 ч. 3 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно ст. 376 ч. 5 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пунктами 3 та 4 постанови пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" № 6 від 30.03.2012 р. звернуто увагу судів, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Визнання права власності на незавершений об`єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Будівництвом об`єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об`єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови. Під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки (стаття 19З К,Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548), зазначений у рішенні відповідного компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у користування або передачу у власність з урахуванням цільового призначення земельної ділянки. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об`єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об`єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1,7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону. Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров`ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо. Відповідно до п. 12 цієї ж постанови у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права й обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 355 ч. 1 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статті 356 ч. 1 та 357 ч. 1. ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. 1. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. В матеріалах справи достатньо доказів, які дають підстави задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Судом враховується, що при цьому права та інтереси третіх осіб не порушуються. Судові витрати слід покласти на позивачів. За таких обставин,

Outcome: approved