Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого на земельній ділянці для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.0903 га за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження укладеного договору відповідач [PERSON] передав позивачеві всю правовстановлюючу документацію на ці об`єкти нерухомості, ключі від будинку та зобов`язався нотаріально посвідчити зазначений договір. Позивач, в свою чергу, сплатив продавцю 54000 гривень, а [PERSON] надав розписку про отримання коштів. Таким чином, угода фактично відбулася, однак відповідач виїхав до АР Крим до свого постійного місця проживання та ухиляється від нотаріального посвідчення угоди. В зв`язку з цим позивач позбавлений можливості належним чином оформити договір купівлі-продажу житлового будинку, тому просив визнати дійсним укладений з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу будинку та визнати за ним право власності на зазначене нерухоме майно. В судове засідання позивач не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Виклик відповідача було здійснено відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставою їх виникнення, окрім іншого, є договори та інші правочини. Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пункт другий цієї ж статті встановлює, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 05 травня 2017 року позивач [PERSON] за договором купівлі-продажу, вчиненим у простій письмовій формі, придбав у відповідача [PERSON] належний йому будинок [NUMBER] та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), що розташовані по [ADDRESS]. На підтвердження вказаного правочину сторони у простій письмовій формі уклали договір купівлі-продажу, домовившись у подальшому його нотаріально посвідчити. На виконання вказаного правочину позивач сплатив продавцеві обумовлену вартість будинку в сумі 54000 грн., а той в свою чергу, прийняв плату та передав позивачеві будинок і документи на нього, які позивач прийняв. Отже, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між сторонами внаслідок укладення правочину купівлі-продажу виникли відповідні цивільні права та обов`язки. Згідно ст.ст.208, 209, 210 та 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.209 ЦК нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом (або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії) у відповідності до закону України „Про нотаріат" шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Державна реєстрація прав на нерухоме майно відповідно до ст.210 ЦК проводиться згідно з законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень". Невиконання цих умов відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України може бути підставою для визнання договору нікчемним. Проте, відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Наступного нотаріального посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст.658 ЦК право продажу майна належить його власнику. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником спірного житлового будинку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 15.06.2010 року, виданим Кодимським РБТІ, підстава набуття права власності - свідоцтво про право на спадщину від 28.10.2003 року. Отже, на момент укладення вказаного правочину відповідач був власником спірного будинку і мав право його відчужувати. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Судом встановлено, що сторони правочину - продавець і покупець - досягли згоди з усіх істотних умов купівлі-продажу вказаного будинку із присадибною ділянкою, зокрема - погодили сам факт його купівлі-продажу, визначили його ціну, позивач передав продавцеві грошові кошти в сумі 54000 грн., що підтверджується письмовою розпискою, наявною у справі, та прийняв майно у своє володіння, а продавець прийняв грошові кошти за вказаний будинок і присадибну ділянку та передав його, а також правовстановлюючі документи на нього позивачеві, які позивач прийняв, що свідчить про виконання сторонами вказаного правочину. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ такої категорії суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Отже, враховуючи, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу є консенсуальним, тобто права і обов`язки сторін виникають у момент досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов, суд вважає, що здійснений між сторонами правочин відповідав вимогам закону, справжній волі сторін, ними було досягнуто згоди з усіх істотних умов, ці істотні умови були сторонами виконані в повному обсязі, інших підстав нікчемності правочину, окрім недотримання вимоги про нотаріальне посвідчення договору не має, а здійсненню нотаріального посвідчення та державної реєстрації перешкоджає неподолана обставина, яка не залежить від волі позивача, зокрема виїзд відповідача до місця свого постійного проживання в АР Крим, яка в даний час є тимчасово окупованою територією, внаслідок чого можливість нотаріального посвідчення спірного правочину та його державної реєстрації втрачено остаточно. Відтак, захист порушеного права позивача можливий лише в судовому порядку, а обраний ним спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved