Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON], який зареєстровано 17.01.2006 року Пісківською сільською радою та стягнути щомісячно з [PERSON], [INFO], уродженки м. Старобільськ Луганської області, на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі ? чистини від всіх видів її заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 17 січня 2006 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. На початку травня 2013 року його дружина [PERSON] пішла з дому, де вони разом проживали за адресою: [ADDRESS]. Він бажає розірвати шлюб, оскільки відповідач залишила їх дім і сама фактично припинила шлюбні відносини. Вагомим фактом прийняття рішення подати на розлучення стало те, що 22.04.2014 року рішенням Новопсковського районного суд Луганської області [PERSON] була позбавлена батьківських прав у відношенні їхнього малолітнього сина [PERSON], [INFO], а тому він не бажає й надалі перебувати в шлюбі з відповідачкою. Їх син весь час проживає з ним. Він є інвалідом ІІІ групи та змушений сам утримувати і виховувати малолітнього сина, отримує пенсію по інвалідності, але її недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання сина. Відповідачка жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому змушений звернутись до суду з цим позовом. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, просить задовольнити їх в повному обсязі. У випадку неявки відповідача просить ухвалити заочне рішення суду. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи без її участі суду не надавала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 17.01.2006 року Піськівською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 1. Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 05 травня 2006 року Піськівською сільською радою Новопсковського району Луганської області. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. У чинність ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Судом встановлено, позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що відповідач заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надала, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб необхідно розірвати. У чинність ч.2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. У чинність п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зазначеного свідоцтва про народження [PERSON] в графі "мати" зазначена відповідач - [PERSON]. Відповідно до довідки виконавчого комітету Пісківської сільської ради Новопсковського району № 90 від 01.04.2015 року, неповнолітній син [PERSON] проживає з позивачем. Згідно позовної заяви, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААВ № 427920 від 25.09.2013 року, відповідач є інвалідом третьої групи. Як вбачається з довідки Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області від 01 квітня 2015 року позивач отримує пенсію по інвалідності, яка з травня 2014 року по квітень 2015 року склала 12588 грн. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) або у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явилася, своїх пояснень щодо суті позовних вимог та доказів, які б підтверджували її неспроможність сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до суду не надала, а також не надала інших доказів які б спростовували доводи позивача викладені в позовній заяві, суд,

Outcome: approved