Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був між ними зареєстрований 03.05.2015 року Виконавчим комітетом Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області Первомайського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 02. Сторон мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що шлюбні відносини між ними не склалися через втрату поваги та любові один до одного. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище " [PERSON] ". Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обгрунтована та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Ст. 82 ч.1 ЦПК України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 03.05.2015 року Виконавчим комітетом Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області Первомайського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 02 між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Шлюбні стосунки припинені через втрату поваги та любові. Сторони мають спільну дитину. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін та їх малолітньої дитини, суд вважає, що позов заявлено обгрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Враховуючи ч.3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні оскільки відповідач визнав позов повністю. Судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 20 коп. за клопотанням позивача суд залишає за ним. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved