Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі також зареєстрований її син [PERSON] , який у житловому приміщенні тривалий час не проживає. У 2010 році відповідач виїхав до іншого місця проживання, а саме до м.Донецьк.. У зв`язку із тим, що відповідач тривалий час в квартирі не мешкає, комунальні послуги не сплачує, позивач змушена сплачувати комунальні послуги за відповідача за власний рахунок. На підставі чого, просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні її власністю, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ухвали суду від 22.07.2020 року по справі відкрито провадження у справі за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу [PERSON] , не вручено адресату та повернуто на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області за закінченням терміну зберігання. Позивачу надіслана ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило. Відзив від відповідача до суду не надходив. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.11.2006 року [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а. с. 9). З довідки Департаменту адміністративних послуг Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання від 05.06.2020 року за №07-13.07-0515 вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровано три особи [PERSON] ,, [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а. с. 10). Відповідно до довідки №786 від 28.10.2019 року, виданої Адміністрацією Кіровського района м.Донецька, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с.12). Актом від 03.06.2020 року, який підписаний Житлово-будівельним кооперативом «Приморським 134» встановлено факт відсутності [PERSON] у належній позивачу квартирі, а також відсутність його особистих речей (а. с. 8). За положеннями ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не забороненого законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За положеннями ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд враховуючи обставини, що відповідач покинув квартиру добровільно, його майна в квартирі не має, він не веде з матір`ю спільного господарства, залишається зареєстрованим у спірній квартирі, не оплачує комунальні послуги, тим самим порушує права позивача, оскільки перешкоджає вільному володінню й розпорядженню своєю власністю, тому суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі, тим більше, що у відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Разом з тим, положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації, так як вони є похідними від прийнятого рішення. Таким чином, судом встановлено, що відповідач на день ухвалення судового рішення не мешкає в спірному приміщенні більше дев`яти років, а також не встановлена поважність причини відсутності [PERSON] . Питання щодо стягнення з відповідача судового збору судом не вирішується, оскільки позивачем даної вимоги заявлено не було. На підставі наведеного,

Outcome: approved