Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 02.04.2018 року мотивуючи тим, що 17.09.2012 року між ПП «Технофарм-Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди землі строком на 10 років - до 30.11.2022 року, який зареєстровано 20.11.2012 року, предметом якого є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,229 га, яка знаходиться в межах Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області та належить відповідачу на підставі державного акту [NUMBER] від 30.12.2004 року. 16.03.2018 року ПП «Технофарм-Україна» стало відомо про те, що 18.11.2015 року між [PERSON] та СФГ «Старт» булу укладено договір оренди, предметом якого є вказана вище земельна ділянка. Відповідач [PERSON] при укладенні нового договору оренди тієї ж самої земельної ділянки, порушила право ПП «Технофарм-Україна» на користування спірною земельною ділянкою, що є підставою для визнання такого договору недійсним та скасування його державної реєстрації. Позивач просив суд визнати недійсним договір оренди землі від 18.11.2015 року, укладений між [PERSON] та Селянським фермерським господарством «Старт», предметом якого є земельна ділянка площею 3,229 га, з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, та скасувати державну реєстрацію цього договору оренди землі, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 12236684, індексний номер 26498873. Позивач ПП «Технофарм-Україна» представника до суду не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 08.06.2018 року подав до суду відповідь на відзив та 12.06.2018 року до суду подано клопотання представника позивача, адвоката Мохонько Костянтина Миколайовича, про розгляд справи без участі позивача та його представника, позов підтримує, просив задовольнити вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідачів судові витрати у справі, які складаються з судового збору в розмірі 1762, 00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4400,00 грн. Відповідач СФГ «Старт» в судове засідання представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 05.06.2018 року подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, та 12.03.2018 року від представника відповідача, за довіреністю у справі, [PERSON] до суду подано заяву про розгляд справи без участі представника СФГ «Старт», позов не визнає та просила відмовити у задоволенні вимог позивача в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про по дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 05.06.2018 року подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає в повному обсязі. Третя особа: Відділ державної реєстрації Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, в судове засідання представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 23.05.2018 року до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відділу на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,229 га з кадастровим номером [NUMBER], з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що стверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 30.12.2004 року ( а.с. 47). Також, встановлено, що 17.09.2012 року між [PERSON] /орендодавець/ та ПП «Технофарм Україна» /орендар/ було укладено договір оренди землі № 4, за умовами якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 3,229 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, договір укладено на 10 років, про що свідчить копія договору, який було зареєстровано в управлінні Держкомзему у Білоцерківському районі Київської області 30.11.2012 року за № 322040004006691( а.с. 8 -9) та підтверджено довідкою Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 16.03.2018 року № 123/121-18 ( а.с. 10). За ч.2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним Кодексом України та Законом України «Про оренду землі», який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини з оренди земельних ділянок. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Положеннями ст.20 цього Закону було передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з ч.4 ст.124 Земельного Кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. А за ст.125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п.3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 11.02.2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» встановлено, що до 01.01.2013 року державна реєстрація права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводиться територіальними органами земельних ресурсів. Отже, договір оренди землі між [PERSON] та ПП «Технофарм Україна» було укладено та зареєстровано у встановленому законом порядку, і він діє по даний час до 2022 року, доказів того, що договір достроково розірвано або визнано недійсним, до суду не надано. Крім того, орендодавець ствердила вказані обставини справи визнавши даний позов ( а.с. 25), а з видаткового касового ордеру від 30.05.2016 року ( а.с. 43), відомості про виплату грошей № 17 від вересня 2016 року ( а.с. 44), видаткового касового ордеру від 07.11.2017 року ( а.с. 45) вбачається, що [PERSON] отримувала від ПП «Технофарм-Україна» орендну плату за 2016 - 2017 роки. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 16.03.2018 року ( а.с. 11 - 12) вбачається, що 24.11.2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області [PERSON] на підставі рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 26498873 від 26.11.2015 року, [PERSON], Управління держаної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, було зареєстровано договір оренди землі від 18.11.2015 року, укладеного між Селянським фермерським господарством «Старт» та [PERSON], щодо земельної ділянки площею 3,229 га з кадастровим номером [NUMBER], з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що також підтверджується копією договору оренди землі ( а.с. 30-31), Витягом з Державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права ( а.с. 32) та актом прийому передачі об'єкта оренди від 18.11.2015 року ( а.с. 33). Отже, відповідачем [PERSON] було передано в оренду іншого орендаря ту саму земельну ділянку, яка перебуває в користуванні ПП «Технофарм Україна» на підставі раніше укладеного договору оренди, строк дії якого не закінчився, на що вказано вище в рішенні. Обставини не сплати орендної плати [PERSON] протягом 2016-2017 років, зазначені у відзиві на позовну заяву представником Селянського фермерського господарства «Старт», спростовуються письмовими документами (видатковими касовими ордерами та відомостями про виплату грошей за 2016-2017 роки), додані до відповіді на відзив, про що зазначено вище в рішенні. Крім того, до відзиву додано лише відомості про нарахування орендної плати за 2016-2017 роки( а.с. 34-35), однак не додано доказів про отримання орендодавцем вказаних коштів. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що пунктами договору оренди землі встановлено права та обов'язки орендодавця та орендаря, умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. У відповідності до норм Закону України «Про оренду землі» та умов договору оренди, укладеного між позивачем за відповідачем [PERSON], цей договір оренди на даний час не припинив свою дію, а доказів які б спростовували доводи позивача до суду не надано. Крім того, сам орендодавець підтвердила його дію визнавши позов. За ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, суд вважає, що відповідно до положень п.«в» ст.152 ЗК України та ст.ст. 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним оспорюваний договір оренди землі від 18.11.2015 року, оскільки при його укладенні було порушено вимоги діючого законодавства, земельна ділянка перебувала в оренді іншого орендаря. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В ч.2 ст.16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. В даному випадку позивач не є стороною договору оренди від 18.11.2015 року, однак, разом з тим ПП з іноземними інвестиціями «Технофарм-Україна», як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки. Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.11.2016 року у справі № 6-2540цс16. Отже, обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами. Як наслідок недійсності правочину, позивач просить суд скасувати державну реєстрацію оспорюваного договору оренди. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо скасування державної реєстрації договору оренди від 18.11.2015 року, укладеного між [PERSON] та СФГ «Старт». Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу, що підтверджуються матеріалами справи (а.с. 50-54), а згідно із ст. 142 ЦПК України, враховуючи визнання відповідачем [PERSON] позову до початку розгляду справи по суті, позивачу підлягають поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, з Селянського фермерського господарства «Старт» на користь Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «Технофарм -Україна» підлягають до стягнення судові витрати в розмірі 3081,00 грн. ( 881,00 грн. - судовий збір + 2200, 00 грн. - витрати на правничу допомогу), з [PERSON] на користь Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «Технофарм-Україна» судові витрати в розмірі 2640,50 грн. (440,50 грн. - судовий збір + 2200,00 грн. витрати на правничу допомогу), а судовий збір в розмірі 440,50 грн. підлягає поверненню Приватному підприємству з іноземними інвестиціями «Технофарм -Україна» з державного бюджету.

Outcome: approved