Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON] (далі Відповідач) , треті особи: [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири, яка знаходиться в місті Маріуполі по вулиці Бахчиванджи, будинок 23 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 5340,53 доларів США шляхом продажу вказаного майна на прилюдних торгах. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.09.2007 між АКБ «Форум» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум») та [PERSON] ( далі 3 особа) був укладений кредитний договір № 0207/07/15-Z, згідно із умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 10000 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом 13 % річних, з остаточною датою повернення кредиту 26.09.2017 року. Згідно п. 2.3 Кредитного договору 3 особа здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не менше 84,00 доларів США на відкритий йому позичковий рахунок. Також, 26.09.2007 з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між АКБ «Форум» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум») та [PERSON], було укладено Іпотечний договір №0207/07/15-Z (І), посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] за реєстровим №4030. Відповідно до п. 1.2 Іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно квартира №90, загальною площею 47,2 кв. м., житловою площею 31,0 кв. м., яка розташована за адресом м. Маріуполь, вул. Бахчиванджи, буд. 23, який належить Відповідачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №638058, виданого Маріупольської міської радою 17.05. 2007 та зареєстрована в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно в Маріупольському Бюро технічної інвентаризації реєстраційний №1886546 від 17.05.2007 року. 20.10.2009 р. між Позивачем та Відповідачем укладено Іпотечний договір, зокрема п. 1.1 Договору іпотеки викладено в наступній редакції «Цей Договір забезпечує виконання Боржником [PERSON] зобовязань, що випливають з укладеного ним з Банком Кредитного договору та додаткових угод до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, за умовами якого Позичальник зобовязаний повернути Банку кредитні кошти в розмірі 10000,00 доларів США, що на день підписання кредитного договору становило 50500,00 грн. за курсом НБУ 5,05 з кінцевим терміном повернення 26.09.2017 року, здійснювати часткове повернення кредиту коштами з розрахунку 13,0 % річних і можливі неустойки у розмірах та у випадках, передбачених Основним зобовязанням і цим Договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги». 22.09.2016 р. рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя у справі №263/9780/15-ц частково задоволено позов Позивача до [PERSON] та [PERSON] з яким було укладено договір поруки, яким солідарно стягнуто заборгованість за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 3559,45 доларів США. Рішення набрало законної сили 31.10.2016 р. На даний час рішення не виконано, заборгованість не повернута. З огляду на те, що умови кредитного договору не виконуються позивач наполягає на зверненні стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено зобов'язання [PERSON] за кредитним договором. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, суд приходе до висновку про необхідність здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами з урахуванням ч.1 ст.13, ч.4 ст.279 ЦПК України. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, надав письму заяву в якій підтримав позов із зазначених вище підстав та наполягав на його задоволенні, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України в судове засідання не з'явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, не подала відзив. Приймаючи до уваги думку позивача, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Треті особи в судове засідання не зявилися, про день слухання справи були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про таке. Встановлено, що 26.09.\~2007 Акціонерний комерційний банк «Форум», правонаступником якого є\~\~Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» уклав зі [PERSON] кредитний\~\~договір № 0207/07/15- Z, на підставі якого банк\~\~надав йому кредит в сумі 10\~\~000 доларів США на термін до 26.09.2017, зі\~\~сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,0 %\~\~річних. У забезпечення виконання зазначеного договору 26.09.2007 між АКБ «Форум» правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та [PERSON], укладено Іпотечний договір №0207/07/15-Z (І). Відповідно до пункту 1.2. Іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира №90 загальною площею - 47,2 кв. м., житловою площею - 31,0 кв. м., яка розташована за адресом: м. Маріуполь, вул. Бахчиванджи, буд. 23 (далі - «Предмет іпотеки), який належить Іпотекодавцю: [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №638068, виданого Маріупольською міською радою 17.05.2007 та зареєстрована в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно в Маріупольському Бюро технічної інвентаризації за реєстраційним №1886546, номер запису 56737 в книзі 75. Згідно п. п. 3.4.1. Іпотечного договору, у випадку невиконання Основного зобовязання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, шляхом його реалізації у спосіб, визначений цим договором та чинним законодавством України. Відповідно до п. 5.1. Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває права задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки у випадках невиконання Основного зобовязання, або порушення порядку його виконання, та інших випадках, передбачених Основним зобов'язанням, цим Договором та чинним законодавством України. Згідно п. 5.2. Іпотечного договору, у разі порушення Іпотекодавцем обовязків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового погашення заборгованості за Основним зобовязанням, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 5.4. Іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 вересня 2016 року №263/9780/15-ц стягнуто\~\~солідарно з [PERSON], [INFO] ІПН [NUMBER], Попоян Мушега Жораєвича, [INFO] ІПН [NUMBER] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (код ЄДРПОУ 21574573) суму заборгованості за кредитним договором №0207/07/15-Z від 26.09.2016 року в розмірі 3559,45 доларів США, з яких: прострочена заборгованості по поверненню кредитних коштів 1006,83 доларів США; поточна заборгованості по поверненню кредитних коштів 2104 доларів США; прострочена заборгованості за нарахованими процентами 410,93 доларів США; поточна сума заборгованості за нарахованими процентами 38,19 доларів США. Таким чином, позивач скористався\~правом\~вимоги дострокового повернення позики, отримавши вищезазначене рішення суду. Відповідно до ст.599 ЦПК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов'язань з боку боржника. Вимогою про усунення порушення від 10.04.2015 р. №5463/12 [PERSON]Г було повідомлено про порушення [PERSON] своїх зобовязань перед банком та надано строк 30 днів для погашення заборгованості, а також попереджена про звернення стягнення на предмет іпотеки. У п.п. 3.4.1, 3.4.2 іпотечного договору сторони домовились про те, що у випадку невиконання позичальником зобовязань за Кредитним договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом його реалізації у спосіб визначений цим договором та чинним законодавством України в тому обсязі, які є на момент фактичного задоволення, зокрема суму боргу, проценти, неустойку, збитки, завдані простроченням виконання, витрати, повязані з утриманням та зверненням стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.1.4 іпотечного договору заставну вартість іпотечного майна сторони узгодили в розмірі 132135,09 грн. Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. З огляду на викладене, враховуючи встановлення факту порушення виконання зобов'язань позичальником [PERSON] за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, предметом якої є квартира [ADDRESS], суд вважає, що у даному випадку достатньо підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.5. 6, п.5.7 іпотечного договору від 26.09.2007 порядок реалізації предмету іпотеки для погашення заборгованості за основним зобовязанням визначається Іпотекодержателем та може здійснюватися як із залученням Іпотекодавця-майнового поручителя, так і без нього, всіма можливими способами, зокрема через аукціони, біржі тощо. Іпотекодавець надає згоду Іпотекодержателю на залишення ним предмета іпотеки за собою за початковою оцінкою, у випадку, якщо аукціон(прилюдні торги) оголошено таким, що не відбувся. Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина 1 стаття 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині 1 статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до статті 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до статті 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а у разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель, тобто Банк, вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням за договором кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Також, статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу прав власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Положеннями статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вказані положення, відповідно до частини 2 статті 35 цього Закону, не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ст.ст. 11,12 Закону України «Про іпотеку»). Судом встановлено, що станом на момент розгляду справи право власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, належить [PERSON] Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункту 42 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Вирішуючи спір, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, яка відображена в Постанові від 27 травня 2015 року (справа № 6-61цс15) про те, що виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Так відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Разом з тим, 07 червня 2014 року набув чинності [PERSON] України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до пункту 1.1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно та загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Слід зазначити, що за своїм змістом [PERSON] України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. [PERSON] України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети, забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений вищевказаним законодавчим актом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пункту 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. [PERSON] вказаний [PERSON] не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Однак, як зазначалося вище, встановлені судом обставини щодо поширення на спірні правовідносини по справі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є перешкодою для задоволення вимоги про звернення стягнення на іпотечне майна, а є підставою для неможливості виконання рішення суду у цій частині протягом дії мораторію. Враховуючи вище наведене оцінюючи допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки повністю знайшли підтвердження, є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню. В той же час виконання рішення про звернення на предмет іпотеки слід визнати таким, що на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1762,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved