Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.11.2013 він зареєстрував шлюб з відповідачем у виконкомі Журавлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, актовий запис №7. Від даного шлюбу дітей в них немає. Спільне життя з відповідачем не склалося, вони не зійшлися характерами, мають діаметрально різні погляди на спільне життя та шляхи вирішення всіх життєвих проблем, втратили довіру один до одного. Його вмовляння відповідача розірвати шлюб через органи РАЦСу ні до чого не призвели. Шлюбні відносини між ними припинені. Спільне життя суперечить його інтересам. За таких обставин збереження сім`ї вважає неможливим, а тому бажає шлюб розірвати. Судові витрати розподілити по закону. В судове засідання позивач не з`явився. В матеріалах справи наявна заява від нього, згідно якої він просить слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить наявне у справі рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відомостей про причину своєї неявки до суду не надала, у встановлений судом строк відзив не подала. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно повторного свідоцтва про шлюб від 25.09.2019 серія [NUMBER] (а.с. 6), сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.11.2013. Спільних дітей у сторін немає. Згідно листа від 23.09.2019 (а.с.7) вбачається, що позивач просив відповідача з`явитись в Тульчинський РАЦС для написання обопільної заяви про розірвання шлюбу, тобто тим самим останній намагався врегулювати спір в досудовому порядку. Відтак, спільне життя сторін не склалось. Фактичні взаємини не відображають їхнього прагнення щодо збереження шлюбу та сім`ї. Наданий сторонам строк для примирення до позитивних результатів щодо збереження шлюбу і покращення взаємовідносин не призвів. Причинами розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, наміру зберегти сім`ю не має, належним чином повідомлений відповідач не надала суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції позивача, за таких обставин суд вважає, що подальше збереження їх сім`ї неможливе, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач не висловила своє побажання щодо прізвища, яким вона бажає іменуватись після розірвання шлюбу, тому суд вважає можливим залишити їй прізвище " [PERSON] ". Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. ( а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved