Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.09.1961року він, позивач, був прийнятий в Конструкторське бюро «Термоприлад» на посаду інженера-випробувача, з 04.04.2001 року призначений на посаду заступника генерального директора, 15.10.2002р. переведений на посаду заступника генерального директора - головного інженера. Згідно Наказу №12 від 19.11.2018р. його, позивача, звільнено з роботи в зв`язку із скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, виходячи із змісту ч.3 ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», яка вказує на те, що у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналітичного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією ..., він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень. Крім того, зазначає, що відповідачем порушено термін введення в дію наказу №67-К від 01.08.2018р., який стосується затвердження штатного розпису ПрАТ НВО «Тремоприлад», а саме такий не введений в дію з 03.10.2018р. Зазначає, що ст.42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Крім того, звертає увагу на те, що на засіданні профкому 18.10.2018р. профком відмовив відповідачу у наданні згоди на розірвання з позивачем трудового договору. Просить поновити його на роботі в приватному акціонерному товаристві «Науково - виробниче об`єднання «Термоприлад ім. В. Лаха» на посаду заступника генерального директора - головного інженера та стягнути з відповідача на його, позивача, користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня його поновлення. Відповідачем в особі директора [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому останній просить у позовних вимогах [PERSON] відмовити в повному обсязі. Вказує на те, що 01 серпня 2018 року був виданий наказ №67-к про внесення змін до штатного розпису, переведення та скорочення чисельності працівників. Відповідно до останнього, у зв`язку із необхідністю приведення штатного розпису товариства до фактичного обсягу виробництва та реалізації готової продукції, необхідністю скорочення витрат на утримання підрозділів товариства за результатами роботи у 1-2 кварталі 2018 року було вирішено ліквідувати підрозділ - «Відділ зовнішніх зв`язків, збуту (маркетингу), патентної роботи і НТІ», перейменувати підрозділ «Планово-економічний відділ» на «Відділ планово-маркетингової та патентної роботи і НТІ», затвердити його структуру, при цьому перевести працівників, за їх письмовою згодою, за тотожними посадами; ліквідувати підрозділ «Головні фахівці», скоротити посади і вивести їх із штатного розпису, а саме заступника генерального директора-головного інженера, заступника головного інженера, начальника відділу. З даним наказом позивач був ознайомлений 17.09.2018 р. про що свідчить його підпис. На виконання наказу №67-к були проведені вказані у ньому дії, а саме ліквідовано та перейменовано підрозділи, переведено працівників за тотожними посадами, та ліквідовано посади. Наказом 67-к передбачалось ліквідація та виключення із штатного розпису посади заступника генерального директора - головного інженера, яку обіймав позивач. Дана посада є керівною. Відповідно до ст.43 -1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках, зокрема, звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб, органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян. Відповідно до вищенаведених норм законодавства про працю. 18 вересня 2018 року було видано наказ №87-к згідно з яким, з 19 листопада 2018 року скорочується посада «заступник генерального директора-головний інженер» та виводиться з штатного розпису, доручено відділу кадрів запропонувати заступнику генерального директора-головному інженеру [PERSON] переведення за його згодою на вакантні посади та професії'. Позивач був ознайомлений з наказом №87-к 18 вересня 2018 року про що свідчить його підпис, однак він, позивач, відмовився, отримати попередження про звільнення, яким одночасно повідомлялось про відсутність вакантних посад, які б могли бути запропоновані позивачу для подальшого працевлаштування, та у разі виникнення підходящої за кваліфікацією вакансії до закінчення двомісячного терміну попередження, вона буде запропонована, про що складено акт №1 від 18.09.2018р. 19 листопада 2018 року (2 місяця з моменту повідомлення) наказом №12 про припинення трудового договору, позивача було звільнено законно та без порушень. В подальшому, представником позивача - адвокатом Безбородько Т.М. подано відповідь на відзив, в якій він звертає увагу на недотримання відповідачем процедури при звільненні позивача з власної ініціативи, зокрема, в порушення вимог ст.22 ЗУ України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», наказ про скорочення чисельності працівників не був погоджений з виборним органом первинної профспілкової організації. Зазначає, що відповідачем вчасно не подано інформацію у відповідності до пункту 3 Порядку подання звітності № 4 - ПН «Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці». Крім того, роботодавцем не враховано норми ст.42 КЗпП України в частині переважного права залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. У своїх запереченнях, поданих у відповідь на відзив, відповідач вказує, що ним не порушено трудових прав позивача, а отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив, звернули увагу на порушення, які мали місце при незаконному, на їх думку, звільненні позивача, просять позов задоволити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача позов заперечила, пояснила, що відповідач має право самостійно встановлювати штатний розпис, не зобов`язаний погоджувати звільнення з профспілковим органом, звільнення позивача відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства, просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В судовому засіданні директор Приватного акціонерного товариства «Науково - виробниче об`єднання «Термоприлад ім. В. Лаха» [PERSON]., явка якого в судове засідання визнавалась обов`язковою, підтримав пояснення представника відповідача, просить відмовити в позовні повністю. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового засідання. Представник позивача подав заяву розгляд справи без участі позивача та його представника, просить прийняти рішення про задоволення позову в повному обсязі. Представник відповідача подала заяву про проведення судового засідання без її участі, позовні вимоги заперечує та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до наказу №25 від 03.04.2001р., позивача з 04.04.2001р. призначено на посаду генерального директора акціонерного товариства «Термоприлад», а наказом №103 від 10.10.2002р. переведено на посаду заступника генерального директора - головного інженера. Відповідно до наказу №67 - к «Про внесення змін до штатного розпису, переведення та скорочення чисельності працівників» від 01.08.2018р., з 3 жовтня 2018 року скорочено та виведено із штатного розпису посаду заступника генерального директора - головного інженера (підрозділ 100), затверджено штатний розпис ПрАТ НВО «Термоприлад» в новій редакції з врахуванням змін, зазначених у наказі. Відповідно до наказу №87 - к від 18.09.2018р. «Про реалізацію наказу №67 - К «Про внесення змін до штатного розпису, переведення та скорочення чисельності працівників від 01.08.2018р.», з 19 листопада 2018 року скорочено посаду «заступник генерального директора - головний інженер», наказано відділу кадрів запропонувати заступнику генерального директора - головному інженеру [PERSON] , що підпадає під скорочення, переведення за його згодою на вакантні посади та професії, у разі відмови від переведення або відсутності вакантних посад підготувати документи для звільнення за п.1 ст.40 КЗпПУ, затвердити штатний розпис ПраТ НВО «Термоприлад» в новій редакції з врахуванням змін, зазначених в наказі. Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Наказом №12 від 19.11.2018р. заступника генерального директора - головного інженера [PERSON] звільнено за скороченням чисельності працівників, на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. П.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Як вбачається з довідки за вих.№6 від 30.01.2019р., виданої гловою профкому ППО НВО «Термоприлад» [PERSON]., позивач з 16.03.1961р. по 19.11.2018р. був членом профспілки ППО НВО «Термоприлад», що входить до складу профспілки «Машинобудівників та Приладобудівників України». Згідно з ч.3 ст.22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Відповідно до ч. 1 ст.39 цього закону, у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Згідно вимог ч.3 ст. 252 КЗпП України, ч. 3 ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок). В матеріалах справи містяться відповіді голови профкому «Термоприлад» [PERSON] про те, що наказ №67 - к «Про внесення змін до штатного розпису, переведення та скорочення чисельності працівників» від 01.08.2018р. з профспілковим комітетом не погоджувався, подання про звільнення [PERSON] , профком, станом на 10.10.2018р. не отримував, генеральному директору «НВО «Термоприлад» [PERSON] відмовлено у дачі згоди на розірвання трудового договору (звільнення) заступника генерального директора - головного інженера [PERSON] . Всупереч зазначеним вимогам законодавства, звільнення позивача відбулось без попередньої згоди профспілкового органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є позивач. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25 травня 2016 року № 6-3048цс15, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював. З матеріалів справи не вбачається, а стороною відповідача не долучено будь - яких доказів чи документів, які підтверджують те, що позивачу було запропоновано інші вакантні посади та професії, як це було вказано в наказі №87 - к від 18.09.2018р. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок) передбачено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата (абз. 3 п. 2). Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Представником позивача подано розрахунок суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу без урахування сум обов`язкових до сплати податків та внесків згідно заявлених вимог, у відповідності до якого зазначається період з 19 листопада 2018 року по 11 жовтня 2019 року. Всього до стягнення підлягає грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 150 501 (сто п`ятдесят тисяч п`ятсот одна) гривень 12 коп., до негайного стягнення підлягає середньомісячна заробітна плата за один місяць в розмірі 14 109 (чотирнадцять тисяч сто дев`ять) гривень, 54 коп., який відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». Відтак, судовий збфр підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved