Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, вказавши, що 07.09.2007 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № CSІРG100000199, згідно до умов якого банк надав останньому кредит в розмірі 7000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони 10.09.2007 року уклали договір іпотеки № CSІРG100000199. Згідно з цим договором, [PERSON] надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з прибудовою за адресою: [ADDRESS] що належав йому на праві власності. 10.09.2007 року на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» приватним нотаріусом було накладено заборону відчуження предмету іпотеки. Відповідно до рішення Чигиринського районного суду від 02.03.2009 року звернено стягнення на даний житловий будинок з наданням ПАТ КБ «Приватбанк» права на продаж предмета іпотеки від імені [PERSON] з правом отримання всіх необхідних для цього документів та здійснення повноважень. Однак банк позбавлений можливості реалізувати предмет іпотеки, оскільки державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.01.2016 року у виконавчому провадженні № 49830794 і постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.03.2015 року у виконавчому провадженні № 37430054 було накладено арешт на нерухоме майно [PERSON], в тому числі і на те, що є предметом іпотеки. В даному випадку договір іпотеки був укладений 10.09.2007 року, а постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виносилися 25.03.2015 року та 15.01.2016 року, тобто пізніше, ніж було укладено договір іпотеки. Отже, державна виконавча служба не мала правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. За наведених обставин просить суд звільнити з-під арешту, накладеного 25.03.2015 року та 15.01.2016 року постановами державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, нерухоме майно, належне на праві власності [PERSON], у вигляді житлового будинку з прибудовою, розташованого за адресою: [ADDRESS] В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, теж в судове засідання не з'явився, надіславши письмове пояснення на позов та вказавши, що на виконанні Соснівського відділу ДВС перебувало виконавче провадження № 49830794 від 15.01.2016 року, відкрите за заявою стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 416526, 97 грн. В ході виконання даного провадження було накладено арешт на майно боржника та оголошена заборона на його відчуження. Згідно до постанови від 11.02.2016 року вказане провадження закінчено у зв'язку з передачею виконавчого документа до Чигиринського районного відділу ДВС по місцю знаходження нерухомого майна боржника в с. Медведівка Чигиринського району. А тому при вирішенні питання про звільнення майна з-під арешту вони покладаються на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено судом, 07.09.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № CSІРG100000199, згідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 7000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором сторонами 10.09.2007 року було укладено договір іпотеки № CSІРG100000199, відповідно до якого [PERSON] надав в іпотеку належний йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2007 року житловий будинок з прибудовою, розташований за адресою: [ADDRESS] 10.09.2007 року, згідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», приватним нотаріусом [PERSON] було накладено заборону відчуження вищевказаного предмету іпотеки. Судячи з рішення Чигиринського районного суду від 02.03.2009 року, на належний відповідачу житловий будинок звернено стягнення з наданням ПАТ КБ «Приватбанк» права на продаж предмета іпотеки від імені [PERSON] з правом отримання всіх необхідних для цього документів та здійснення повноважень. Як встановлено судом, 15.01.2016 року державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області за заявою стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 416526, 97 грн. у виконавчому провадженні № 49830794 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно до постанови державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 11.02.2016 року, виконавче провадження № 49830794 закінчено у зв'язку з передачею виконавчого документа до Чигиринського районного відділу ДВС по місцю знаходження нерухомого майна боржника в с. Медведівка Чигиринського району. Як зазначалося вище та випливає з листа Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області № 22705/14.2-31 від 31.07.2017 року, постанова про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження від 25.03.2015 року у виконавчому провадженні № 37430054 перебуває на виконанні в Чигиринському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. З наведеного випливає, що державними виконавцями було накладено арешт на житловий будинок [PERSON], що є предметом іпотеки. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Згідно до ч. 6, ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. У відповідності з положеннями ч.1 і ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 вказаного Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього закону. Ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягування на заставлене майно боржника може бути звернуто в разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Тобто, зазначені норми закону передбачають можливість задоволення вимог кредитора, які не забезпечені заставою/іпотекою, проте за певних умов, визначених наведеною вище нормою права. Ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладання арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться в заставі, роз'яснює заставодержателю право звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". Таким чином, примусова реалізація майна, що знаходиться в іпотеці, без відповідного судового рішення про звернення стягнення на це майно або виконавчого напису нотаріуса порушують норми чинного законодавства, зокрема, положення ст., ст. 33, 41 Закону України «Про іпотеку» та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження». Саме до цього зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 18 листопада 2015 року у справі № 6-28цс15; від 27 квітня 2016 року у справі № 6-54цс16, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-103 цс 16, які в силу ст. 360-7 ЦПК Україи є обов'язковими для виконання всіма судами України. За змістом вказаних постанов норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, лише у разі наявності таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. Тобто, зазначені норми закону передбачають можливість задоволення вимог кредитора, які не забезпечені заставою/іпотекою, проте за певних умов, визначених наведеною вище нормою права. Отже, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно, але має довести, що заборгованість відповідача перед ним значно перевищує вартість предмета застави. З наведеного випливає, що існуючий на даний час арешт будинку повністю унеможливлює реалізацію банком своїх законних прав як іпотекодержателя щодо арештованого майна. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. А згідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. З врахуванням викладених обставин, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що державна виконавча служба не мала правових підстав для накладення арешту на будинок, що є предметом іпотеки, а тільки на інше майно боржника, з огляду на що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» слід задовольнити. На підставі викладеного та,

Outcome: approved