Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , звернулися до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Посилаються на те, що згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №44470928 від 07.12.2018 позивач та її донька [PERSON] є співвласниками житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку, крім неї та її доньок - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований також її колишній чоловік - [PERSON] , [INFO] . Останній, протягом тривалого часу, а саме із 2015 року, в ньому не проживає. Позивач [PERSON] з донькою [PERSON] , як співвласники будинку, не мають можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням: будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтувавши їх вищенаведеним, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином судовою повісткою, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутності від нього також не надходило, а тому справу, зі згоди позивача розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст.280,281 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований, а тому підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по [ADDRESS] , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 148498676 від 07.12.2018 та № 148499127 від 07.12.2018 ( а.с.4-5). У вказаному будинку зареєстровані позивачі - [PERSON] та [PERSON] , доньки [PERSON] [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також відповідач - [PERSON] , [INFO] , що вбачається із довідки виконавчого комітету Горішньошеровецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №431 від 28.02.2019 (а.с.6). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 28.02.2019 (а.с. 7) вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований у належному позивачам господарстві, проте із листопада 2015 року, після повернення з АТО, у ньому не проживає. Згідно копії заочного рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 08.05.2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони проживають по сусідству разом із позивачами. Їм відомо, що [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі та проживали однією сім"єю в будинку по [ADDRESS] . Проте після розірвання шлюбу відповідач у вказаному господарстві не проживає. Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідач, як колишній член сім"ї власника житла понад рік не проживає в спірному будинку, його реєстрація місця постійного проживання в ньому перешкоджає власнику володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном, то суд вважає, що вимога позивачів про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved