Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до суду та просить постановити судове рішення, яким визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власністю подружжя та визнати за ним та відповідачем право власності на ? частку вказаної квартири. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він перебуває у шлюбі з [PERSON], зареєстрованому 08 травня 1971 року Жовтоводським міським бюро ЗАГС Дніпропетровської області. 15 серпня 2005 року за спільні кошти ним та [PERSON] на підставі купівлі-продажу було набуто спірне майно - трьохкімнатна квартира [ADDRESS], яка була зареєстрована на ім'я відповідача. В березні 2015 року вони з [PERSON] припинили шлюбні стосунки та стали проживати окремо. Однак відповідач не визнає за ним права на частку в спірній квартирі і добровільно відмовляється вирішити питання щодо розподілу спільного майна, в зв'язку з чим він змушений звернутись до суду з даним позовом. Посилаючись на ст.ст. 60, 63, 69-71 Сімейного Кодексу України позивач просив його вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлялась належним чином з урахуванням положень ч.5 ст.74 ЦПК України, про поважність причин своєї неявки суд не повідомила. Тому, згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті у відсутності [PERSON], оскільки остання не зявилась в судове засідання без поважних причин. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями Цивільного Кодексу України та Сімейним Кодексом України. У судовому засіданні із дослідженої копії свідоцтва про одруження безспірно встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08 травня 1971 року Жовтоводським міським бюро ЗАГС Дніпропетровської області. (а.с.8) Під час сумісного проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі відповідач придбала за договором купівлі - продажу від 15 серпня 2005 року на своє ім'я квартиру [ADDRESS] та зареєструвала своє право власності на цю квартиру у встановленому законом порядку. Договір посвідчений приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу і зареєстрований в реєстрі за № 2234. Вищевикладені обставини підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. (а.с.9-11) Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за діями, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Виходячи з вищезазначеного, судом встановлено, що майно, яке придбано за час шлюбу, а саме: квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, а саме сторін по справі [PERSON] та [PERSON], в рівних частках, тобто по ? частки за кожним. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Таким чином, виходячи з вищезазначених обставин справи, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, визнавши квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, тобто сторін по справі, та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частину спірної квартири за кожним. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, у відповідності з ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1243 грн. 55 коп. на відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved