Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до відповідачів з позовом, який у подальшому уточнив, і згідно з уточненим позовом просить суд: -визнати недійсним рішення Зеленобалківської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області № 21-9/23 від 05.07.1999 року в частині оформлення та видачі [PERSON] державного акту на право приватної власності на земельну ділянку розміром 9,8356 га, розташовану в с. Зелена Балка Зеленобалківської сільської ради; -визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії III-ДП № 011012 від 16.12.1999 року, зая ким у власність [PERSON] було передано земельну ділянку розміром 9,8356 га, розташовану в с. Зелена Балка Зеленобалківської сільської ради; -визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] права та обовязки на земельну ділянку (пай), розміром 10,66 в умовних кадастрових гектарах, що належали [PERSON] померлої 24.04.1998 року, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0223587, виданого 09.06.1997 року. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач посилається на те, що 24.04.1998 року померла її бабуся [PERSON], яка на день її смерті не оформила на своє імя земельну ділянку (пай) набуту нею на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0223587 від 09.06.1997 року. Постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки правовстановлюючі документи на зазначену земельну ділянку Державний акт, не відповідає вимогам законодавства України, так як рішення, яке стало підставою для його видачі та сам документ видані вже після смерті [PERSON] Позивач, представники сторін, треті особи в судове засідання не зявилися. В своїх заявах просили суд розглянути справу за їх відсутності. Позовні вимоги позивач підтримав у повному обсязі. Відповідачі не заперечували проти задоволення даного позову. Відповідач [PERSON] повідомила, що на спадкове майно - земельну ділянку не претендує. Розгляд справи проводиться в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~Суд, дослідивши матеріали справи у сукупності, приходить до висновку, \~що \~позовні \~вимоги \~позивача \~підлягають \~задоволенню оскільки, відповідно до ст.. 22 Земельного кодексу України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Стаття 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Стаття 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та Указу Президента України № 666/94 (666/94) від 10 листопада 1994 року "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" передбачає що, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.Кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Так, 28.05.1997 року на підставі рішення Широківської районної державної адміністрації № 186-р [PERSON], як члену КСП «Промінь» було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 10,66 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі. Вартість якого становить 29410 гривень (а.с. 13). У відповідності до чинного законодавства, особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). На підставі виданого сертифікату на право на земельну частку (пай) та заяви [PERSON]М.(поданої за життя) лише 16.12.1999 року рішенням Зеленобалківської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області № 21-9/ХХIII від 05.07.1999 року [PERSON] було передано у приватну власність земельна ділянка площею 9,8356 гектарів, що розташована на території с. Зелена Балка Зеленобалківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ШР № 1892 (а.с.16). Відповідно до ст.. 23 Земельного кодексу України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Суд погоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що державний акт на право власності на земельну ділянку видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України (постанова судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13 травня 2015 р. № 6-164цс15). Так, [PERSON] померла 24.04.1998 року (а.с.8). Положення ч. 4 ст. 25 ЦК України передбачають, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Так, передача земельної ділянки у власність [PERSON] рішенням Зеленобалківської сільської ради від 05.07.1999 року, подальша видача та реєстрація державного акту на право приватної власності на землю завершилася вже після її смерті, тобто після припинення її цивільної правоздатності як фізичної особи учасника правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Заява про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подана позивачем, що підтверджується заявою позивача про це та відповіддю нотаріуса. Факт родинного звязку між позивачем та спадкодавцем, як онукою та бабусею та факт прийняття спадщини позивачем шляхом вступу протягом шести місяців з дня відкриття спадщини у володіння нею, встановлений рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 214/1698/15-ц від 08.06.2015 року (а.с.10-11,73). Постановою державного нотаріуса від 11.08.2015 року (а.с. 17) позивачеві було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] (на земельну ділянку), оскільки оскільки правовстановлюючі документи на зазначену земельну ділянку Державний акт, не відповідає вимогам законодавства України, так як рішення, яке стало підставою для його видачі та сам документ видані вже після смерті [PERSON] . Відповідно до листа державного нотаріуса, інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, заяву про прийняття спадщини за заповітом подав позивач, спадкова справа після смерті спадкодавця відкрита (а.с.73,75). Суд погоджується з правовою позицією ВССУ, викладеною в листі останнього за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року і вважає, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved