Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по виплаті аліментів на утримання дочки та стягнення неустойки за несплату аліментів в розмірі 5 195 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 серпня 2014 року відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи з 15.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Починаючи з грудня 2015 року відповідач проводить часткову сплату нарахованих аліментів. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилась заборгованість по виплаті аліментів у сумі 16 300 грн., у зв'язку з чим, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 196 СК України, у неї виникло право на стягнення з відповідача неустойки, розмір якої, згідно проведених розрахунків, за період з липня 2014 року по квітень 2018 року становить 5 195 грн. Тому позивач просить стягнути із [PERSON] на її користь заборгованість по виплаті аліментів на утримання дочки [PERSON] у розмірі 16 300 грн. та 5 195 грн. неустойки (пені) за несплату аліментів. В судове засідання представник позивача подала заяву, в якій просить справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причини його неявки суду невідомі. Відповідачем відзиву на позов до суду не подано. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі частини 4 статті 223 та частини 1 статті 281 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлялась про день, час і місце судового засідання, не з'явилась в судове засідання без поважних причин і не повідомила причини неявки та не подала відзив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 серпня 2014 року, стягнуто з [PERSON], на користь [PERSON] кошти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 15.07. 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно розрахунку заборгованості, проведеної начальником Шумського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області від 21 травня 2018 року, заборгованість з виплати аліментів станом на 30 квітня 2018 року згідно виконавчого листа №601/1496/14-ц від 06.08.2014 року, виданого Кременецьким районним судом Тернопільської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], по 500 грн. щомісячно, починаючи з 15.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, складає 16 300 грн. 00 коп., а саме: за 2014 рік - 3000 грн., за 2015 рік - 8400 грн., 2016 рік -11 300 грн., 2017 рік - 14800 грн., 4 місяці 2018 року - 16 300 грн. Статтею 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст.ст. 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно з пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України"Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року встановлено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. У справі № 6-94цс15 Верховний суд України у постанові від 01 липня 2015 року висловив наступну правову позицію: «Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст.196 СК України, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, а сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць)». Відповідно до вимог ч. 1 ст. 20 СК України до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки, врегульованих ст. 196 СК України, позовна давність не застосовується. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем на підтвердження того, що заборгованість виникла з незалежних від нього причин, належних та допустимих доказів, суду не надано, не здобуто таких доказів і судом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у виникненні заборгованості зі сплати аліментів наявна вина відповідача, а тому є підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, відповідно до розрахунку заборгованості, виконаного позивачем на підставі розрахунку Шумського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, в сумі 5 195 грн. за період з липня 2014 року по квітень 2018 року. Суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по виплаті аліментів на утримання дочки [PERSON] в розмірі 16 300 грн. слід відмови, оскільки вказана заборгованість підлягає стягненню органами виконавчої служби у примусовому порядку та не підлягає повторному стягненню по рішенні суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved