Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив суд визначити, що частка померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності на житловий будинок [ADDRESS] становить 1/2 часки. Мотивуючи свої вимоги тим, що вищевказаний житловий будинок належав йому та померлій [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності на підставі договору купівлі - продажу від 24.03.2000 року. [INFO] його дружина [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] . Спадкоємцями окрім нього є син, відповідач по справі - [PERSON] та мати померлої [PERSON] , яка відмовилася від прийняття спадщини на користь [PERSON] 03 лютого 2020 року він, через свого представника, звернувся до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Проте, постановою від 03.02.2020 року нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що не виділена частка спадкодавця у спільному майні. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. На позовних вимогах наполягає. Відповідач подав заяву про розгляд справу за його відсутності , позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими спорудами та будівлями [ADDRESS] належав на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 24.03.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Машковою С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 369 та в ММБТІ 01.06.2000 року за реєстровим № 8430. Вказане підтверджується довідкою з Комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 21.02.2020 року за вих. № 422. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 14.02.2020 року, право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 лютого 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] . Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) - ст. 1216 ЦК. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі - ст. 1226 ЦК. 29 березня 2011 року [PERSON] звернувся до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 17 червня 2008 року [PERSON] , яка є матір`ю померлої, звернулася до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на користь [PERSON] . 03 лютого 2020 року представник [PERSON] - [PERSON] звернулася до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою державного нотаріуса Другої миколаївської державної нотаріальної контори Авраменко С.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.02.2020 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки неможливо встановити склад спадкового майна. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи №229/2011 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність. Аналогічні положення містяться в ст. 5 ЦК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Порядок виділу та поділу майна, що належать особам на праві спільної часткової власності встановлюється Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають з права учасника спільної сумісної власності на виділення частки у спільному майні, при цьому частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності згідно із ст. 370 ЦК України вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Стаття 357 ЦК України визначає, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ст. 372 ЦК УКраїни). Тобто, із даної норми Закону вбачається, що сторони по справі мають право на поділ спільного сумісного майна і їх частки є рівними по 1/2 частині від всього житлового будинку. У відповідності до вимог ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у своїй постанові № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Згідно п. 3. 4 Узагальнення ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Пунктом 17 Постанови № 5 Пленуму ВССУ встановлено, що з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, зокрема: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України від 19.06.1992 № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст.355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ч. 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Із врахуванням вищенаведеного та того, що судом не встановлено обставин, які б давали підстави для збільшення чи зменшення часток, суд приходить до висновку, що позов в частині визначення часток слід задовольнити та визначити рівний розподіл часток між співвласниками спірного майна, визначивши, що частка кожного співвласника у належній на праві спільної сумісної власності житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами та будівлями [ADDRESS] , становить по 1/2 частки за [PERSON] та [PERSON] . На підставі частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору, а тому з позивачу підлягає поверненню судовий збір у розмірі 420грн. 40 коп..

Outcome: approved