Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користуватися житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами , що в м.Бобровиця Чернігівської області по вул. Карнаухова, 28 . Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до рішення Бобровицького районного суду від 09.04.2010 року вона є власником вищезазначеного будинку , що підтверджується і витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 16.06.2010 року . В даному будинку крім позивачки зареєстрований також [PERSON] , про що свідчить запис в домовій книзі . З лютого 2013 року відповідач не проживає за місцем реєстрації , він забрав всі свої речі з будинку та переїхав проживати в [INFO] до своїх рідних. Факт відсутності відповідача за вказаною адресою підтверджується актами обстеження вищезгаданого будинку. Договір оренди з відповідачем не укладався, за утримання будинку відповідач не сплачує кошти, особисто участь в утриманні не приймає. Враховуючи вищезазначене позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням. В судове засідання позивачка не з"явилася, але надіслала заяву в якій просить розглянути справу в її відсутність, вимоги підтримує (а.с. 30). Відповідач в судове засідання не з"явився , про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка, що повернулася до суду , заяв про перенесення розгляду не подавав, про причини неявки не повідомляв , а тому суд ухвалив розгляд провести на підставі наявних у справі доказів ( ст. 169 ч.4 ЦПК України). Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При цьому ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сімї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. В судовому засіданні встановлено , що позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами , що в м. Бобровиця по вул. Карнаухова , 28 (а.с.5-7). В будинку , що належить позивачу зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 8-10) , проте не проживає в даному будинку з лютого 2013 року, що підтверджується актами обстеження житлового будинку від 13.05.2013 року, 14.08.2013 року , 15.11.2013 року та 11.03.2014 року (а.с.11-14) . Отже відповідач відсутній за місцем реєстрації більше 1 року, проживає в своїх родичів , домовленості про тривалу відсутність між сторонами не було, тобто вважати причини відсутності поважними не має . Враховуючи всі надані позивачкою докази , суд вважає , що відповідач відсутній за місцем реєстрації понад рік без поважних причин , а тому втратив право користуватися житлом позивачки . Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не відбувалося. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved