Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на нерухоме майно Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.05.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] укладено кредитний договір № 012/03-11/337, за яким банк надав позичальнику кредит в розмірі 20000 доларів США до 13.05.2017 року зі сплатою 13 % річних. Виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором забезпечено іпотекою відповідно до укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] договором іпотеки від 16.05.2007 року, за яким в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: вбудоване приміщення № 6 загальною площею 66,7 кв.м., що становить 1/25 частину вбудованих приміщень в житловому будинку [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності. Позичальник належним чином не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим банк надсилав на адреси відповідачів листи-вимоги про дострокове погашення кредиту, однак відповідачі вказану вимогу не виконали. Таким чином, станом на 18.11.2014 року заборгованість позичальника за вищевказаним кредитним договором становить 11418,10 доларів США, що еквівалентно 175103,58 грн. З підстав, зазначених вище, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Представник позивача до судового засідання не з'явився, згідно його заяви просив розглянути справу у його відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі до судового засідання не з'явились з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. За таких обставин, приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідачів та на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів за правилами постановлення заочного рішення та на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.05.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] укладено кредитний договір № 012/03-11/337, за яким банк надав позичальнику кредит в розмірі 20000 доларів США до 13.05.2017 року зі сплатою 13 % річних (а.с. 19-24). Згідно з п. 4 ч. 1 кредитного договору повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетними платежами згідно з графіком погашення до цього договору. За змістом п. 4.1.1 ч. 2 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 16.05.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: вбудоване приміщення № 6 загальною площею 66,7 кв.м., що становить 1/25 частину вбудованих приміщень в житловому будинку [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим Лавреновим I.A., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, 10.11.2006 року за реєстровим № 1849, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 10.11.2006 року за № 1707050, право власності зареєстроване КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 20.04.2007 року і записано в реєстрову книгу № 22 за реєстровим № 1880 (а.с. 25-30). У відповідності до п. 6.1 іпотечного договору у разі порушення боргового зобов'язання, умов кредитного договору або умов цього договору іпотекодержатель надсилає позичальнику та іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення у не менш, ніж 30 денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з п. 6.5.3 договору іпотеки у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Відповідач [PERSON] належним чином не виконувала своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим банк надсилав на адреси її адресу та на адресу відповідача [PERSON] листи-вимоги про дострокове погашення кредиту, однак відповідачі вказану вимогу не виконали (а.с. 31, 32). Таким чином, станом на 18.11.2014 року заборгованість за вищевказаним кредитним договором становить 11418,10 доларів США, що еквівалентно 175103,58 грн., з яких: 10049,13 доларів США (еквівалентно 154109,58 грн.) - заборгованість за кредитом (в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом - 2 297,56 доларів США (еквівалентно 35234,49 грн.); 1055,85 доларів США (еквівалентно 16192,11 грн.) - заборгованість за відсотками; 313,12 доларів США (еквівалентно 4801,89 грн.) - пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом (а.с. 9-12). Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека є окремим видом застави. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Згідно з ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як роз'яснено в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). З огляду на викладене вище суд вважає, що вищевказані вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору. На підставі ст.ст. 512-519, 526, 530, 536, 575, 589, 610, 612, 629, 1046-1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 12, 33, 38-40 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved