Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача, про позбавлення батьківських прав. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, вимоги підтримала та просила їх задовольнити. У судовому засіданні відповідача проти позову заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Від представників третіх осіб до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримали. В судовому засідання свідок [PERSON] пояснила, що вона мити відповідачяа і так як він сидить в місцях позбавлення волі і не отримує заробітну плату, вона сплацує позивачці аліменти на утримання дитини. Заслухавши пояснення відповідача, свідка, розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач, [PERSON] з 21 вересня 2013 року, перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, [PERSON] . Від вказаного шлюбу народилась спільна дитина, [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2017 року, шлюб між сторонами - розірвано. Із позову вбачається, що сторони на даний проживаємо окремо, дитина проживає разом зі позивачкою, спорів стосовно місця проживання дитини не виникає. Також встановлено, що відповідач життям сина не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні. На протязі цього часу усі питання щодо виховання та повного утримання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20.02.2017р., встановлено, що з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Як встановлено, відповідача аліментів на утримання дитини не сплачує, життям дитини не цікавиться. Суд вважає, що вищезазначені обставини суперечать основоположним нормам та принципам сімейного законодавства, які передбачають, що на кожного із батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Отже можливо зробити висновок про те, що відповідач життям дитини не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 150 СК України на батьків покладається обов`язок виховувати, ростити дитину, турбуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та інше. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність, готувати її до самостійного життя, праці. Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина 3 ст. 27 визначає, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, але відповідач в судові засіданні не з`являвся, докази про неявку з поважних причин не надавав, клопотань та заяв від нього не надходило, що суд вважає за умисне затягування судового процесу. Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, батьки несуть відповідальність за виховання дитини, її інтереси повинні бути предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства " , на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний, духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідно до п. 7 вищезазначеної Постанови, факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Згідно із ст. 164 СК України, однією з підстав позбавлення батьків батьківських прав є ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Отже, суд вважає, що подані позивачем докази по справі свідчать про те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своєї дитини. Згідно із п.8 Постанови КМУ від 24.09.2008 року (зі змінами та доповненнями) «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» , якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення їх батьківських прав. Згідно висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Тисменицької РДА Івано-Франківської області (а.с. 64-65), встановлено, що комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно його сина: [PERSON] , [INFO] . Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов в частині позбавлення батьківських прав, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 164 СК України, оскільки однією з підстав позбавлення батьків батьківських прав є ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, що доведено позивачем на підставі ст. 81 ЦПК України наявними доказами у справі. За даних обставин, суд приходить до висновку, що позов про позбавлення батьківських прав, є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами, а тому підлягає задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved