Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], 3-тя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, в якому просить надати дозвіл на виїзд [PERSON] на навчання в Польщу без дозволу (згоди) батька дитини до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1999 по 2008 рік. Від шлюбу у 1999 році у них народилася донька - [PERSON]. Донька проживає зі нею та знаходиться на її утриманні. Жодної участі у вихованні дитини відповідач не приймає, матеріального утримання дитині не надає, фактично самоусунувся від виховання їх доньки. Відповідач за першої ж нагоди чинить їй перешкоди у здійсненні виховання їх доньки, зокрема, що стосується заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Нею було прийнято рішення відправити дитину на навчання в Польщу, що передбачає отримання повної середньої освіти з поглибленим вивчення двох іноземних мов. Виїзд дитини на навчання за кордон сприятиме розширенню її світогляду, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, а також сприятиме підготовці дитини до самостійного життя. Проте, відповідач надати згоду в добровільному порядку на виїзд дитини за кордон відмовляється. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в розумінні ч. 5 ст. 74 ЦПК України, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача. Представник третьої особи позов підтримала та просила його задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано 30.10.2008 р., що підтверджується свідоцтвом про розвівання шлюбу серії [NUMBER] виданого 30.10.2008 р. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 19.08.1999 р. Серії [NUMBER] Міським відділом РАГСу м. Херсон. Відповідно до Договору № 0111 про надання інформаційно-консультаційних послуг від 01.11.2013 року, укладеного між ФОП - [PERSON] та [PERSON], [PERSON] відвідувала заняття з вивчення польської мови для вступу в польський ВНЗ. Згідно договору № 97 про надання інформаційно-консультаційних послуг від 06.11.2013 року, укладеного між ФОП - [PERSON] та [PERSON], [PERSON] надавались послуги з підготовки до вступу в іноземний середній-спеціальний навчальний заклад (технікум), згідно індивідуального вибору. ФОП [PERSON] був направлений лист-прохання відповідачу щодо надання нотаріально завіреного дозволу на виготовлення дитячого проїзного документу та на перетин кордону неповнолітньої дитини на навчання, який залишений відповідачем без виконання. Доказів зворотного суду не надано. Згідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 даної Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" № 2402-III від 26.04.2001 р. кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Відповідно до частини 3 статті 313 ЦК України здатність фізичної особи, яка не досягла шістнадцяти років, мати право на виїзд за межі України обумовлена згодою на це батьків (усиновлювачів), піклувальників та їхнім супроводом або супроводом осіб, які уповноважені ними. Відмови [PERSON] в наданні [PERSON] нотаріально посвідченої згоди на вивезення дитини за кордон для навчання, суд вважає безпідставною, оскільки обмежує права та інтереси дитини щодо культурного розвитку, розширення світогляду. Тому надання дозволу на виїзд [PERSON] на навчання в Польщу без дозволу (згоди) батька, до досягнення нею повноліття, повністю відповідає правам та інтересам дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved