Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом, в якому просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] В обгрунтування заявлених вимог у позовній заяві вказали, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.07.2003 року [PERSON] та [PERSON] є власниками по ? частині житлового будинку [ADDRESS] Відповідач [PERSON] по теперішній час є зареєстрованою у вказаному будинку, однак в ньому фактично не проживає понад 1 рік, її місце проживання позивачам не відоме. 05.07.2018 року комісією під головуванням депутата Балаклійської міської ради Хірного В.М. був складений Акт обстеження про не проживання відповідача [PERSON] за місцем реєстрації близько 10 років. Реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачам розпоряджатися ним та негативно впливає на їх бюджет. В судове засідання позивачі не з'явились, надали заяву, в якій підтримали позовні вимоги, просили розглянути справу без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.07.2003 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.08.2003 року, [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить по ? частині житлового будинку [ADDRESS] Із відповіді Балаклійської міської ради Харківської області від 07.08.2018 року вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою з 27.06.2006 року. З акту - обстеження від 05.07.2018 складеного депутатом Балаклійської міської ради Харківської області Хірним В.М., в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON], вбачається, що [PERSON] зареєстрована, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS], близько 10 років. Відповідно до положень ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член власника сім'ї втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В правових позиціях, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року з наступними змінами "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або членів його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, обов'язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні протягом року без поважних причин . Із змісту позову вбачається, що відповідач не проживає в спірному будинку понад 10 років з власної волі, її речі за місцем проживання відсутні, а позов пред'явлено до суду у серпні 2018 року. Відповідач не проживає у будинку позивачів більше 10 років з власної волі, а своєю реєстрацією у житлі порушує права позивачів як власників на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved