Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності, який в ході судового розгляду було уточнено, та згідно уточнених позовних вимог, просив суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №11239194000 від 30 жовтня 2007 року, у розмірі 25 170, 86 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 05 травня 2014 року складає 512 577,40 грн., перед Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» (звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно однокімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею: 25,0 кв.м., житловою площею: 15,5 кв.м., що знаходиться у будинку під [ADDRESS] шляхом передачі іпотекодержателю Публічному акціонерному товариству «ДЕЛЬТА БАНК» вказаного предмета іпотеки у власність, визнати за Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» право власності на нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею: 25,0 кв.м., житловою площею: 15,5 кв.м., що знаходиться у будинку [ADDRESS] виселити та зняти з реєстрації місця проживання та перебування відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] дані про яких внесенні до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи, зобов'язати відповідача, яким є [PERSON] передати ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки однокімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею: 25,0 кв.м., житловою площею: 15,5 кв.м., що знаходиться у будинку під [NUMBER], (свідоцтво про право власності, державний акт), ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують об'єкт нерухомості (технічний паспорт на будинок), та інші документи передбачені Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, згідно наданої суду заяви просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи судом були повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, однак згідно матеріалів справи вбачається, що представник відповідача [PERSON] неодноразово звертався до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутність та ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що уточнений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 30 жовтня 2007 року між АКІБ «УКРСИББАНК», яке на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», який є правонаступником всіх прав та зобов'язань АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11239194000. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав кредит у сумі 27 000, 00 дол. США, яким зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 30 жовтня 2017 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом. АКІБ «УКРСИББАНК» свої зобов'язання за договором виконав, надав відповідачеві кредит у сумі 27 000,00 дол. США. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором 30 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки №11239194000/1, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру [NUMBER], що знаходиться у будинку під [NUMBER], який розташований по [ADDRESS] Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, проте відповідач, всупереч умов договору та ст. 526 ЦК України, зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 25 170,86 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 05 травня 2014 року є еквівалентом 512 577,40 грн., дана обставина підтверджується довідкою про стан заборгованості. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належний чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушень зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно договору забезпечення, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором, договору забезпечення іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушень боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як встановлено судом, позичальник не виконав основного зобов'язання, а тому позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. У відповідності до ст.35 Закону України «Про іпотеку» 08 травня 2014 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про усунення порушення, про погашення заборгованості за кредитним договором та про виселення, з попередженням, що у випадку невиконання вимоги позивач змушений буде звернути стягнення на предмет іпотеки. Станом на дату звернення до суду вимога ПАТ «Дельта Банк» про усунення порушення не виконана, особи, які проживають у житловому приміщенні, яке є предметом іпотеки добровільно не виселилися. Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. За приписами ст. 346 ЦК України, згідно яких, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Частиною ч. 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, які були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлене статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті». Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписаний договір разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування кредитом, тарифами банку складає між сторонами договір, підтверджується підписом у договорі про надання споживчого кредиту. Підписання договору є прямою та безумовною згодою відповідача щодо прийняття умов встановлених позивачем. При укладенні договору, сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже, позивач зважив запропоновані умови кредитування, підтвердивши це наданням необхідної інформації та документів про свою особу для здійснення банківських операцій та власноручним підписанням документів, договорів. До того ж, позивач залишив поза увагою, що перед укладанням кредитного договору його було належним чином проінформовано про всі істотні умови договору, як то спосіб, терміни погашення кредиту, розмір та терміни сплати, процент платежів, що підтверджується наявністю особистого підпису позичальника на кредитному договорі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач порушив умови договору, що призвело до виникнення заборгованості. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved