Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними державного акту на земельну ділянку, договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди до договору оренди землі (а.с. 2-4, 27-29). В подальшому представником позивача були уточнені позовні вимоги, згідно яких просить суд (а.с. 146-148): - визнати недійсним державний акт [NUMBER] виданий 27 серпня 2009 року відділом Держкомзему у Маловисківському районі Кіровоградської області на земельну ділянку кадастровий номер: [NUMBER], площею 4,51 га, розташовану на території Паліївської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, який зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 010937400042 від 27 серпня 2009 року, зареєстрованого Реєстраційною службою Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право власності: 3988456 від 21 грудня 2013 року; - визнати недійсним договір оренди землі, площею 4,51 га, розташованої на території Паліївської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, укладений 08 квітня 2009 року між [PERSON] та СТОВ «Агрофірма Паліївська», який зареєстровано у Маловисківському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» 25 вересня 2009 року за № 040937400462 та додаткову угоду до нього від 18 грудня 2013 року, яка зареєстрована Реєстраційною службою Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області 22 грудня 2013 року, номер запису про інше речове право: 4007911. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] помер [INFO]. Рішенням Третейського суду від 04 вересня 2008 року було визнано право власності на майно [PERSON] за [PERSON]. У зв»язку із чим на підставі рішення Третейського суду та ухвали Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2008 року [PERSON] було оформлено право власності на земельну ділянку площею 4,51 га., що розташована на території Паліївської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія та номер: [NUMBER] виданого 27 серпня 2009 року відділом Держкомзему у Маловисківському районі Кіровоградської області. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 15224607 від 23 грудня 2013 року зареєстровано земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], площею 4,5113 га, за [PERSON]. 08 квітня 2009 року між [PERSON] та СТОВ «Агрофірма Паліївська» укладено Договір оренди землі, який зареєстровано у Маловисківському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» 25 вересня 2009 року за № 040937400462. 18 грудня 2013 року між [PERSON] та СТОВ «Агрофірма Паліївська» укладено додаткову угоду до Договору оренди землі від 08 квітня 2009 року. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 15224221 від 23 грудня 2013 року зареєстровано право оренди земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 4,5113 га за СТОВ «Агрофірма Паліївська». Підставою для реєстрації права оренди зазначено додаткову угоду до договору оренди землі від 18 грудня 2013 року. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2016 року у справі № 292/2029/15-ц, яка набрала законної сили 17 червня 2016 року, було скасовано рішення Третейського суду від 04 вересня 2008 року у справі № 110/08-2008 Представник позивача зазначає, що позивач є спадкоємцем [PERSON] на підставі приписів статті 1268 ЦК України. Проте постановою приватного нотаріуса Залєсної М.В. від 05 квітня 2017 року, позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], у зв'язку із тим, що право власності на землю зареєстровано за відповідачем [PERSON] та у зв»язку із подальшою реєстрацією права оренди між відповідачами. Однак, враховуючи те, що [PERSON] набув право на земельну ділянку внаслідок рішення третейського суду, яке скасовано представник позивача вважає, що документ, що посвідчує право власності (державний акт) має бути визнаний недійсним, разом із Договором оренди землі від 08 квітня 2009 року та Додатковою угодою від 18 грудня 2013 року до Договору оренди землі від 08 квітня 2009 року, у зв»язку із чим змушений звернутися до суду за захистом прав свого довірителя. В судове засідання позивач та його представник не з»явилися, через канцелярію суду представником позивача було подано заяву в якій він зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судові засідання неодноразово не з»являвся, у тому числі повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи й шляхом публікації оголошення в газеті «Урядовий кур»єр». Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Паліївська», будучи повідомлене належним чином про день, час та місце розгляду справи, свого представника до суду не направило, однак до канцелярії суду було подано заяву про визнання позову (а.с. 143-144). Третя особа, Відділ Держгеокадастру у Маловисківському районі Кіровоградської області, будучи повідомленою належним чином про день, час та місце розгляду справи, свого представника до суду не направило. Третьою особою, приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Залєсною Маргаритою Володимирівною до суду було подано заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 168). Згідно статті 224 ЦПК України суд, зі згоди позивача, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що жоден з відповідачів не у своїх заявах до суду не просили проводити розгляд справи у їхню відсутність. Дослідивши письмові пояснення осіб, які беруть участь у справі, письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР № 046535 від 13 жовтня 2006 року, [PERSON] був власником земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: [NUMBER], площею 4,51 га, що розташована на території Паліївської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, який зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 76 від 13 жовтня 2006 року (а.с. 119). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 5). Рішенням третейського суду від 04 вересня 2008 року у справі № 110/08-2008 серед іншого було визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на: - земельну ділянку розміром 4,51 га., розташовану на території Паліївської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР № 046535 виданого 13 жовтня 2006 року Маловисківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на парво власнсоті на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 76 (а.с. 6-7). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 27 серпня 2009 року, [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер: [NUMBER], площею 4,51 га, що розташована на території Паліївської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, який зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 010937400042 від 27 серпня 2009 року, який зареєстрований Реєстраційною службою Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області 21 грудня 2013 року, номер запису про право власності: 3988456 (а.с. 9, 10, 61, 130). Згідно Договору оренди землі від 08 квітня 2009 року укладеного між [PERSON], «Орендодавець», з однієї сторони, та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Паліївська», «Орендар», з другої сторони, «Орендодавець» передав, а «Орендар» прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 4,51 га., що розташована на території Паліївської сільської ради, строком на 10 (десять) років, який зареєстровано у Маловисківському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» 25 серпня 2009 року за № 040937400462 (а.с. 11-12, 62-64). 18 грудня 2013 року між [PERSON], «Орендодавець», з однієї сторони, та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Паліївська», «Орендар», з другої сторони, було укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі від 08 квітня 2009 року, який зареєстровано у Маловисківському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» 25 серпня 2009 року за № 040937400462, відповідно якій серед іншого було визначено, що «Орендодавець» передав, а «Орендар» прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,5113 га., кадастровий номер: [NUMBER], що розташована на території Паліївської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, строком на 20 (двадцять) років, яка належить «Орендодавцю» на підставі державного акту [NUMBER] та який було зареєстровано реєстраційною службою Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області 22 грудня 2013 року, номер запису про інше речове право: 4007911 (а.с. 13-14). Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2016 року у цивільній справі № 392/2029/15-ц, за результатами розгляду заяви [PERSON] про скасування рішення третейського суду, було скасовано рішення третейського суду від 04 вересня 2008 року у справі № 110/08-2008 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за законом (а.с. 8). Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 09 червня 2016 року за наслідками розгляду цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до Маловисківської міської ради Маловисківської міської об»єднаної територіальної громади Кіровоградської області, треті особи: [PERSON], Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Паліївська» про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, було визначено [PERSON] додатковий строк у 2 (два) місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті дядька - [PERSON], який помер [INFO], з дня набрання рішенням суду законної сили. 08 вересня 2016 року [PERSON], через свого представника, звернувся до приватного нотаріуса Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Залєсної М.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті свого дядька - [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 75). Постановою № 43/02-31 приватного нотаріуса Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Залєсної М.В. від 05 квітня 2017 року було відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну дялянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5113 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована на території Паліївської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області після смерті його рідного дядька [PERSON] Івановчиа, який помер [INFO], з тих підстав, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному земельному кадастрі є відомості про реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку не за спадкодавцем - [PERSON], а за іншою особою (а.с. 15-16, 135-136). Порядок видачі державних актів на право приватної власності на землю станом на 27 серпня 2009 року (дату одержання Дервжаного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON]І.) регулювався Наказом Державного комітету України по земельних ресурсам N 43 від 04 травня 1999 року «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» в якому серед іншого зазначалося, що Державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. Розробку технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою здійснюють суб'єкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт, або територіальні органи земельних ресурсів. Технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: - виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду. Заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" та його структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з використанням комп'ютерної техніки. Державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою видаються структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України. Державна реєстрація державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі здійснюється структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України (п. 1.4, 1.15, 1.16, 2.9, 3.1, 3.2 ). Приписами статті 81 ЗК України передбачені підстави на яких громадяни України набувають право власності на земельні ділянки. У відповідності до приписів частини 1 статті 126 ЦПК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною 2 цієї статті. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов»язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов»язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (статті 13 Закону України «Про оренду землі»). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків (частина 1 статті 202 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язку (частина 1 статті 626 ЦК України). За змістом статтей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нормою статті 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно статті 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Правові наслідки недійсності правочину встановлені статтею 216 ЦК України. У пунктах 2, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 визначено судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК. Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов»язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Приписами статтей 1225, 1268, 1269 ЦК України передбачений порядок спадкування права на земельну ділянку, прийняття спадщини та порядок подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до положень статті 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Приписами частини 2 статті 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до положень статтей 57 - 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв»язку, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду судом встановлено, що оспорюваний Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] виданий 27 серпня 2009 року відділом Держкомзему у Маловисківському районі Кіровоградської області на земельну ділянку кадастровий номер: [NUMBER], площею 4,51 га, розташовану на території Паліївської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, який виданий на ім»я [PERSON] підлягає визнанню недійсним, оскільки судом було скасовано рішення третейського суду на підставі, якого у останнього в подальшому виникло право власності на земельну ділянку, у зв»язку із чим також підлягають визнанню недійсними Договір оренди землі від 08 квітня 2009 року укладений між [PERSON], «Орендодавець», з однієї сторони, та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Паліївська», «Орендар», з другої сторони, а також Додаткова угода від 18 грудня 2013 року до Договору оренди землі від 08 квітня 2009 року укладена між [PERSON] Івановичем, «Орендодавець», з однієї сторони, та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Паліївська», «Орендар», з другої сторони, оскільки у Орендодавця у зв»язку із визнанням недійсним првовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на земельну ділянку припинилося і право володіння та користування нею. Встановлені судом обставини спростовують презумпцію правомірності правочинів, встановлених статтею 204 ЦК України, в свою чергу відповідачем [PERSON] не надано належних і допустимих доказів в розумінні статтей 58, 59 ЦПК України, які б спростовували докази надані позивачем, у зв»язку із чим позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд виходить з наступного. Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Однак, враховуючи думку представника позивача, який просив судові витрати пов»язані з розглядом справи, покласти на позивача, суд вважає, що судові витрати пов»язані з розглядом справи, необхідно залишити по фактично понесеним. На підставі викладеного,

Outcome: approved