Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 15.07.2012 померла мати та дружина позивачів - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, серед іншого із: земельної ділянки площею 0.0699 га, в тому числі сільськогосподарських угідь 295 кв.м., під забудовою 404 кв.м., наданої для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться за адресою м. Боярка, Києво-Святошинський район Київської області, вул. Мира, 29. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою Київської області 20.06.2009 за реєстровим №2-924. Після отримання вказаного свідоцтва [PERSON] розпочала оформлення відповідних документів для реєстрації права власності на вказану земельну ділянку та отримання державного акту про право приватної власності на землю, проте, право власності оформити так і не встигла. Після смерті [PERSON] позивачі у визначений законом строк звернулися до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, проте, 17.02.2015 року, державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв'язку із відсутністю проведення реєстрації права власності земельної ділянки, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.06.2009. Тому просили визнати за ними право власності по 1/3 частки земельної ділянки площею 0.0699 га, в тому числі сільськогосподарських угідь 295 кв.м., під забудовою 404 кв.м., наданої для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться за адресою м. Боярка, Києво-Святошинський район Київської області, вул. Мира, 29 за кожним. В судовому засіданні позивач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах позивачів [PERSON], [PERSON], позов підтримала. Відповідач в судове засідання, не з»явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа в судове засідання не з»явився, про день слухання справи повідомлявся. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що 15.07.2012 померла мати позивачів [PERSON], [PERSON] та дружина позивача [PERSON] - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, серед іншого із земельної ділянки площею 0, 0699 га (699 - шістсот дев'яносто дев'ять кв.м.), в тому числі сільськогосподарських угід 295 кв.м., під забудовою 404 кв.м., наданої для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться за адресою м. Боярка, Києво-Святошинський район Київської області, вул. Мира, 29. Спірна земельна ділянка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою Київської області 20.09.2009 за реєстровим №2-924. Після отримання вказаного свідоцтва [PERSON] розпочала оформлення відповідних документів для реєстрації права власності на вказану земельну ділянку та отримання державного акту про право приватної власності на землю, проте, право власності оформити не встигла. При цьому, право власності на житловий будинок №29 із відповідними господарськими будівлями і спорудами по вул. Миру в м. Боярка, що знаходиться на спірній земельній ділянці, було оформлено у встановленому законом порядку, а відповідно і успадковане та документально оформлене позивачами. Після смерті [PERSON] позивачі у визначений законом строк звернулися до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, проте, 17.02.2015 державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори [PERSON], було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв'язку із відсутністю проведення реєстрації права власності земельної ділянки, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.06.2009. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто, навіть до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку, спадкоємці мають певні майнові права на таку земельну ділянку. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно із ст. 356 ст. 355 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. За приписами ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved