Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому вказує, що 02 жовтня 2008 року він з відповічкою уклав шлюб, зареєстрований Новодніпровською сільською радою Камянсько-Дніпровського району під актовим записом № 4. За час шлюбу народилась донька [PERSON], [INFO] На теперішній час вони близько двох років не проживають разом. Причиною непорозуміння стало те, що вони мають різні погляди на сімейні цінності та ставлення кожного з подружжя до норм поведінки в родині. Він, не знайшовши порозуміння, пішов та став проживати окремо. 3 дитиною спілкується, добровільно сплачує аліменти на її утримання. Про місце проживання доньки спору немає, дитина на теперішній час проживає з матірю. Просив розірвати шлюб з відповідачкою. В судове засідання позивач не зявився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі 02 жовтня 2008 року уклали шлюб, Новодніпровською сільською радою Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, актовий запис за № 4, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 0604567 ( а.с. 5 ). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 55 Сімейного кодексу України проголошує, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 1 ст. 110 СК України зазначає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони на примирення не згодні, про що свідчать їх заяви, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки при тих відносинах, що склалися між сторонами збереження родини неможливо. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: approved