Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», в якому просив стягнути на його користь суму коштів у розмірі 1601015,86 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 06.05.2014 між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») та [PERSON] було укладено Договір банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» №739687/2014 (в національній валюті України), та відкрито вкладний рахунок № [NUMBER] , сума початкового вкладу становить 1600000,00 грн., дата вимоги вкладу - 06.05.2014. Позивач зазначає, що за умовами договору ПАТ «ВіЕйБі Банк» відкрив позивачу вкладний рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат» № [NUMBER] для перерахування нарахованих процентів та вкладу по закінченню строку його дії. Згідно квитанції №256797 від 06.02.2014 [PERSON] було внесено грошові кошти у розмірі 1600000,00 грн. на вкладний рахунок № [NUMBER] . Також відповідно до квитанції №257118 від 06.02.2014 [PERSON] було внесено грошові кошти у розмірі 40000,00 грн. на вкладний рахунок № [NUMBER] . Разом з тим, на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 №733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 №123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 введено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк. Посилаючись на те, що на теперішній час коштів він не отримав, що обмежує його право розпоряджатися ними на власний розсуд, а також на те, що [PERSON] , як власник істотної участі ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», є пов`язаним з банком особою у розумінні ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», отже несе відповідальність перед ним за неповернення банком вкладу та нарахованих відсотків, у зв`зяку з чим просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. Ухвалою від 21.07.2017 було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. 08.12.2017 представник третьої особи направив пояснення по справі, з яких вбачається, що у зв`язку із прийнятим виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.03.2015 рішення №63 про початок ліквідації ПАТ «ВіЕЙБі Банк» Фонд з 27.03.2015 розпочав виплати коштів вкладникам даного банку через банки-агенти. Крім того, представник третьої особи звертає увагу суду на те, що позивачу 10.02.2015 була виплачена гарантована сума під час дії тимчасової адміністрації в повному обсязі у розмірі 200000,00 грн. Вимога позивача, щодо виплати йому коштів, що перевищують гарантовану суму у розмірі 1607195,71 грн. внесена до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк». 19.02.2018 представник відповідача направив відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, просив стягнути на користь відповідача понесені ним судові витрати у розмірі 39660,00 грн. 27.03.2018 представник відповідача направив клопотання про уточнення розмірі понесених відповідачем судових витрат. На виконання положень п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції, яка набула чинності 15.12.2017 у вказаній справі проведено підготовче засідання. Ухвалою від 19.04.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.08.2018 на 10:00 год. 25.04.2018 представник позивача направив відповідь на відзив. 14.05.2018 представник третьої особи направив заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , посилаючись на те, що вкладник матиме можливість отримати кошти в розмірі 1601015,86 грн. у порядку ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не було проведено, оскільки зазначені клопотання заявлені не були. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що з 21.11.2014 р. в ПАТ «ВіЕйБі Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015 №63 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», тому до правовідносин, які склалися між сторонами, застосовуються спеціальні норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав раніше надані пояснення по справі та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши думку учасників процесу дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 06.02.2014 між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] було укладено Договір банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» №739687/2014 (в національній валюті України). Предметом вищезазначеного Договору, відповідно до п. 1.1, є розміщення вкладником [PERSON] в банку строкового вкладу на строк 3 місяці з дня укладення договору, з виплатою процентів 26% річних по закінченню строку дії вкладу (п. 1.1 та п. 1.5 договору). Для обліку вкладу банк відкриває на ім`я позивача вкладний рахунок № [NUMBER] та вкладний рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат» № [NUMBER] для перерахування нарахованих процентів та вкладу по закінченню строку його дії (п. 1.1 та п. 1.2 договору). Сума початкового вкладу становить 1600000,00 грн. (п. 1.3 договору), дата вимоги вкладу - 06.05.2014. На виконання взятих на себе зобов`язань за вказаним договором [PERSON] було внесено грошові кошти, що підтверджується квитанцією №256797 від 06.02.2014 про поповнення вкладного рахунку № [NUMBER] на 1600000,00 грн., квитанцією №257118 від 06.02.2014 про поповнення вкладного рахунку № [NUMBER] на 40000,00 грн. На підставі постанови Правління НБУ від 20.11.2014 № 733 «Про віднесення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014 прийнято рішення № 123 про запровадження з 21.11.2014 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк». Відповідно до постанови правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк». Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлює процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку. Частиною 4 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Відповідно до ч. 3 ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Разом з тим лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу була виплачена гарантована сума відшкодування у розмірі 200000,00 грн., а залишок коштів у розмірі 1601015,86 грн. були включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів четвертої черги, що підтверджується довідкою №86/215 від 28.09.2015, виданою Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк». Таким чином позивач є кредитором банку у заявленому розмірі позовних вимог, і станом на час розгляду справи ці кошти йому не повернуто. Згідно офіційної відкритої інформації НБУ Компанія «Квікком Лімітед» є учасником і власником 86,7780% статутного капіталу ПАТ «ВіЕйБі Банк`в той час як [PERSON] є єдиним 100% власником Компанія «Квікком Лімітед», тобто особою чка опосередковано володіє істотною участю банку. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» покладення відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Така відповідальність може бути застосована до власників істотної участі лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку. Відповідальність особи у вигляді обов`язку відшкодувати шкоду наступає лише за наявності в сукупності таких умов, які утворюють склад цивільного правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправність поведінки, причинний зв`язок між поведінкою і шкодою, вина. Такий елемент, як наявність шкоди, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом. Протиправна поведінка заподіювача шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою, зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки. Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчиненого нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності. Отже, вимагаючи відшкодування шкоди з відповідача як власника істотної участі банку, позивачу належало довести факт завдання йому шкоди завдавачем такої шкоди, її розмір, надати докази невиконання відповідачем зобов`язання або вчинення ним протиправних дій, вину та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань відповідачем та заподіяною шкодою. За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях Проте, належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння відповідачем шкоди позивачу внаслідок порушення ним, як власником істотної участі банку, ЗУ «Про банки і банківську діяльність», розмір шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та заподіяною шкодою, у розумінні ст.78, 79 ЦПК України, позивачем не подано. Таким чином, вимагаючи стягнення шкоди з власника істотної участі банку та/або їх керівників, потрібно насамперед довести факт заподіяння йому шкоди заподіювачами такої шкоди, розмір зазначеної шкоди, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань власниками істотної участі та заподіяною шкодою. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги є недоведеними та задоволенню не підлягають. Щодо вимог відповідача про стягнення суми понесених судових витрат, слід зазначити наступне. Згідно п. 2 ч. 2 ч. 3 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником відповідача надано акт виконаних робіт та квитанцію від 18.12.2017 щодо оплати гонорару відповідно до договору про надання правничої допомоги у справі №757/26707/17-ц у розмірі 44100, 00 грн. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення вимог відповідача та стягнення з позивача на його користь витрат на правничу допомогу у розмірі 44100,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved