Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне. [INFO] померла її мама [PERSON] , яка проживала у будинку [ADDRESS] . У цьому будинку, за місцем її проживання, вона була зареєстрована до дня своєї смерті, як і її батько [PERSON] , померлий [INFO] , про що 21.04.2021 року складено відповідний актовий запис № 01, згідно рішення Нікопольського міськрайонного суду «Про оголошення громадянина померлим» від 05.12.2018 року по справі № 182/1722/18, провадження № 2-о/0182/742018, яке отримано нею у Нікопольському міськрайонному відділі державної РАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 21.04.2021 року. Після смерті її мами [PERSON] відкрилася спадщина на 9/24 частин будинку [ADDRESS] , загальною площею 71,5 кв.м, житловою площею 45,8 кв.м; житловий будинок «К», загальною площею 46,0 кв.м, житловою площею 23,2 кв.м; сарай «Б»; літня кухня «В»; вбиральня «Г»; сарай «Д»; спорудження № 1-7, I, що належали померлій на підставі рішення Нікопольського міського народного суду Дніпропетровської області від 24.05.1991 року, на яку вона як спадкоємець першої черги спадкування за законом отримала 21.05.2021 року свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа № 178/2007, зареєстровано в реєстрі за № 2-456), посвідченого державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачовою Л.П. Після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилася спадщина на 5/24 частин будинку [ADDRESS] , загальною площею 71,5 кв.м, житловою площею 45,8 кв.м; житловий будинок «К», загальною площею 46,0 кв.м, житловою площею 23,2 кв.м; сарай «Б»; літня кухня «В»; вбиральня «Г»; сарай «Д»; спорудження № 1-7, I, що належать померлому на підставі рішення Нікопольського міського народного суду Дніпропетровської області від 24.05.1991 року, на яку вона як спадкоємець першої черги спадкування за законом звернулась з заявою про прийняття спадщини до компетентних органів та за місцем вимоги, через приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області до державного нотаріуса Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачової Л.П. з заявою про прийняття спадщини від 14.05.2021 року (відповідно до свідоцтва про смерть від 21.04.2021 року, виданого на підставі рішення суду, отриманого нею цією датою), що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 64702498 від 14.05.2021 року. Ринкова вартість 5/24 частин домоволодіння [ADDRESS] складає 79 600,00 гривень, що підтверджується звітом про незалежну оцінку від 10.06.2021 року. Її брат [PERSON] помер [INFO] , відповідачка по справі - його донька. Інших спадкоємців немає. Третім особам - [PERSON] та [PERSON] належить 5/12 часток цього домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.08.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори. У встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті мами та отримала 21.05.2021 року свідоцтво про право на спадщину за законом; а після смерті батька (лише у травні 2021 року) - через місяць, у зв`язку з тим, що свідоцтво про смерть отримано нею у квітні 2021 року, в день отримання рішення суду (21.04.2021 року). Вона на день смерті мами та батька постійно мешкала за місцем їх реєстрації, вони всі жили однією родиною, мали загальний бюджет, вона турбувалась про маму у період її хвороби, залишати її одну було неможливо. Тобто на час відкриття спадщини (як смерті мами, так і батька) вона проживала разом з ними та прийняла спадок фактично. Домоволодінням мами і батька вона користується до цього часу. Але, державний нотаріус Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачова Л.П., прийнявши її заяву про прийняття спадщини відносно видачі їй правовстановлюючого документу на нерухомість, відмовила постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.06.2021 року, тому що вона звернулась після спливу шестимісячного строку, - дати смерті батька, яка була встановлена судом 08 січня 2019 року (справа № 182/1722/18, провадження № 2-о/0182/742018). Хоча вона вважала, що прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння майном, тому що на день смерті матері і батька мешкала сумісно з ними (фактично з жовтня 2006 року і до цього часу) до дня смерті кожного з них. У зв`язку з видачею постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, вона змушена звернутись до суду по вищевказаному питанню про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. У випадку встановлення цього факту вважатиметься, що вона прийняла спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який постійно мешкав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (це підтверджено актом з місця мешкання), вважається таким, що прийняв спадщину, якщо спливом шестимісячного строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини. І факт постійного проживання з померлою мамою [PERSON] і померлим батьком [PERSON] на час відкриття спадщини також буде підтверджено показаннями свідків, тому що іншого порядку, крім судового, для встановлення цього факту немає. За таких обставин звернулась до суду. В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Позивачка та представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягали (а.с.23, 41, 48). Треті особи [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги також підтримали і підтвердили факт проживання [PERSON] в спірному будинку (а.с.53, 55). Відповідачка про розгляд справи була повідомленою належним чином судовою повісткою з поштовим повідомленням (а.с.40), які повернулись до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.40) та оголошенням на офіційному веб-порталі «Судової влади». Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Справа слухалась в порядку ст.131, 223, 280 ЦПК України у відсутність відповідача. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] померла мати позивачки [PERSON] (а.с.5зв), яка проживала у будинку [ADDRESS] (а.с.10зв). У цьому будинку був зареєстрований до дня своєї смерті і батько позивачки [PERSON] (а.с.10зв), померлий [INFO] (а.с.8зв,12-13). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 9/24 частин будинку [ADDRESS] , загальною площею 71,5 кв.м, житловою площею 45,8 кв.м; житловий будинок «К», загальною площею 46,0 кв.м, житловою площею 23,2 кв.м; сарай «Б»; літня кухня «В»; вбиральня «Г»; сарай «Д»; спорудження № 1-7, I, що належали померлій на підставі рішення Нікопольського міського народного суду Дніпропетровської області від 24.05.1991 року (а.с.11, 32), на яку позивачка 21.05.2021 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачовою Л.П. (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 5/24 частин будинку [ADDRESS] , загальною площею 71,5 кв.м, житловою площею 45,8 кв.м; житловий будинок «К», загальною площею 46,0 кв.м, житловою площею 23,2 кв.м; сарай «Б»; літня кухня «В»; вбиральня «Г»; сарай «Д»; спорудження № 1-7, I, що належать померлому на підставі рішення Нікопольського міського народного суду Дніпропетровської області від 24.05.1991 року (а.с.32). В зв`язку з даною обставиною позивачка звернулась з заявою про прийняття спадщини (а.с.25). Брат позивачки по справі [PERSON] помер [INFO] (а.с.5). Відповідачка по справі - його донька. Інших спадкоємців судом не встановлено. Третім особам - [PERSON] та [PERSON] належить 5/12 часток цього домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.08.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори. Судом також встановлено, що на день смерті спадкодавців (батька та матері) позивачка постійно мешкала за місцем їх реєстрації однією родиною з батьками, оскільки доглядала маму в період її хвороби. Тобто, на час відкриття спадщини (як смерті мами, так і батька) позивачка проживала разом з баитьками та прийняла спадок фактично. Спадковим домоволодінням позивачка користується до цього часу. Однак, державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачовою Л.П. у видачі правовстановлюючого документу на спадкову нерухомість позивачці було відмовлено 09.06.2021 року (а.с.9зв). За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved