Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування від 06 жовтня 2012 року. Рішенням Суворовського районного суду від 23 жовтня 2013 року, шлюб між її донькою та відповідачем розірвано, з серпня 2012 року, відповідач в вказаній квартирі не проживає, забравши свої речі виїхав та за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання не мешкає більше, як один рік. В добровільному порядку з реєстрації не знімається, комунальні платежі не сплачує, особистих речей в квартирі не має, саме ці підстави стали причиною звернення до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явилася однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явивилася, повідомлялася заздалегідь належним чином, причини неявки не повідомляла. Тому суд відповідно до ст.ст. 224 - 225 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачеві на праві приватної власності згідно договору дарування від 06.10.2012 року, що посвідчений притним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 13). Згідно договору дарування ві 06.10.2012 року [PERSON] подарував [PERSON], а вона в свою чергу прийняла у власність квартиру [ADDRESS]. (а.с.11). Разом з позивачем в зазначеній квартирі зареєстровані ще, колишній чоловік дочки, відповідач по справі [PERSON] з 18.02.2008 року, дочка - [PERSON] з 31.10.2012 року, онук - [PERSON] з 31.10.2012 року. Відповідач являється колишнім членом сім'ї власника квартири та зареєстрований у ній, однак у вказаній квартирі не проживає з серпня 2012 року, добровільно з реєстраційного обліку зніматися не бажає. На даний час місце проживання відповідача позивачеві невідоме, його реєстрація перешкоджає позивачеві у здійсненні права власності в повному обсязі, вона вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, що обчислюються відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У відповідності зі ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги правомірні та обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст.29, 317, 391 ЦК України та Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" і підлягають задоволенню, оскільки вказана квартира належить позивачці на праві власності на законних підставах, відповідач здійснив відчуження та не проживає у квартирі, тому втратив право користування зазначеним житлом. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, в повному обсязі.

Outcome: approved