Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надання послуг по теплопостачанню за період з 01 травня 2011 року по 01 лютого 2014 року з врахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 10012 грн. 97 коп., які отримані за адресою: [ADDRESS]. В день розгляду справи представник позивача Пихтіна Ю.А. звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, в якій також вказала, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також звернулись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності. В своїх заявах вказали, що позовні вимоги визнають, проти їх задоволення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з'явились. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є споживачами послуг з теплопостачання, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS]. За період з 01 травня 2011 року по 01 лютого 2014 року відповідачами отримано послуги від позивача, але плата за них внесена не в повному обсязі, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 9527 грн. 08 коп. При цьому договору про надання послуг між ВП «Полтаватеплоенерго» та відповідачами не укладалось. Але позивач Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" надавав споживачам за адресою: [ADDRESS] послуги з теплопостачання, а споживачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовлялись та частково їх оплатили. Таким чином судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов'язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов'язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Тарифи на послуги теплопостачання за період з 01 травня 2011 року по 01 лютого 2014 року, який є предметом судового розгляду, регулювались відповідним рішенням Полтавської обласної ради: від 01 лютого 2011 року «Про забезпечення виконання постанов Національної комісії регулювання електроенергетики України» (а.с.10). За нормами ст.68 ЖК України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст.526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст.901, ч. 1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст.625 ЦК України. Застосування положень ч. 2 ст.625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст.96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних. Суд також враховує, що позовні вимоги ВП «Полтаватеплоенерго» пред'явлено в межах термінів позовної давності. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача 9527 грн. 08 коп. заборгованості за спожиту теплову енергію, компенсацію інфляційних втрат підприємства в розмірі 113 грн. 17 коп., 3% річних в розмірі 372 грн. 72 коп., та судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved