Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на його користь на утримання сина - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), щомісячно до повноліття дітей, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачем 29.01.2008 Осинівською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 01. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 29.01.2008 перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу є неповнолітні діти: син - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO]. Також з ним проживає син відповідача від першого шлюбу - [PERSON], [INFO]. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає, тому йому одній важко утримувати їх. Відповідач фізично здорова, інших дітей на утриманні не має, тому взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Причиною розірвання шлюбу стало те, що відповідач покинула сім'ю, зловживає спиртними напоями. З відповідачем сумісно не проживають. Спір про майно подружжя відсутній. Після розірвання шлюбу діти проживатимуть з позивачем. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає. Заявою від 26.08.2016 позивач визнала позов частково - визнає вимоги про розірвання шлюбу. Позовні вимоги про стягнення аліментів не визнає. В судове засідання 13.09.2016 відповідач не з'явилася, надала заперечення на позов, в якому зазначила, що позивач її ображав, принижував на очах у дітей, бив та в кінці червня 2016 року вигнав з дому. На даний час відповідач винаймає житло в с. Осинове. До теперішнього часу сторони не дійшли згоди з ким будуть проживати діти. Відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю, визнати місце проживання дітей: [PERSON] та [PERSON] з нею. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що починаючи з 29.01.2008 сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER], виданим Осинівською сільською радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис № 01. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. Спору про майно подружжя не має. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Судом встановлено, позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] та свідоцтва про народження [PERSON] в графі "мати" зазначена відповідач - [PERSON]. Матеріалами справи встановлено, що неповнолітні діти проживають з позивачем, що підтверджується довідкою № 718 від 10.06.2016, виданою виконкомом Новопсковської селищної ради Луганської області, та не спростовано відповідачем. Згідно довідки № 95 від 14.06.2016 [PERSON] працює в Осинівській ЗОШ № 2 І-ІІ ст., його заробітна плата за період грудень 2015 року по травень 2016 року складає 1203,98 грн. Актом обстеження житлово - побутових умов проживання [PERSON], за адресою: [ADDRESS], встановлено, що житловий будинок, в якому проживає сім'я належить [PERSON] Будинок складається з 2-х житлових кімнат площею 20 м. кв. в будинку є вода, газ, електроенергія. Є земельна ділянка площею 0,41 га., на якій вирощують овочі для потреб сім'ї. Житлово-побутові умови задовільні. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом при вирішенні спору про стягнення аліментів не враховуються заперечення відповідача, оскільки судом встановлено, що на момент вирішення спору діти проживають з позивачем та знаходяться на його утриманні, що не заперечується відповідачем, а тому відповідач зобов'язана згідно вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України сплачувати аліменти на їх утримання. Щодо вимог відповідача про визначення місця проживання дітей з нею, суд зазначає таке. Предметом даного позову є стягнення аліментів та розірвання шлюбу, а тому в рамках даної цивільної справи розглядаються саме ці вимоги. Визначення місця проживання дітей не є предметом даного спору та має розглядатися в окремому цивільному провадженні. Доводи відповідача про те, що позивач бив відповідача, вигнав з дому судом не розглядаються, оскільки не впливають на вирішення цієї справи. Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] та [PERSON] є дітьми - інвалідами з дитинства, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] та серії [NUMBER], відповідно. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 183 Сімейного Кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за двома позовними вимогами. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved