Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до Шипуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] року [PERSON] На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що [INFO] року померла її мати [PERSON], яка останній час мешкала в с. Підлиман Борівського району Харківської області. 11 липня 2007 року покійна [PERSON] зробила заповіт на її ім'я, а саме: «належну земельну ділянку, площею 5,8435 га. - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Шипуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, яка належить мені на підставі Державного акту серія Р2 № 777934 на право власності на землю, виданого Великобурлуцькою районною державною адміністрацією Харківської області 29 січня 2003 року, згідно розпорядження № 222 від 11 грудня 2002 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 87 я заповідаю [PERSON], місце реєстрації: [ADDRESS]». В березні 2014 року після відкриття спадщини вона звернулась в Борівську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Проте державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, оскільки у державному акті та у Витягу НВ - 6300159232013 від 16 травня 2013 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, відомості які стосуються земельної ділянки не є ідентичними. В зв'язку з чим, державний нотаріус запропонував звернутись до суду та визнати право власності на земельну ділянку в судовому порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, при цьому зазначила, що в зв'язку з неточностями в державному акті, вона не може успадкувати спадкове майно - земельну ділянку, яка належала її покійній матері. Тому вона просить суд задовольнити позовну заяву та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] на земельну ділянку, площею 5,8435 га., кадастровий номер 6321486000:01:000:0463, розташованої на території Шипуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області. Представник Шипуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області до суду не з'явився, про час і місце судового засідання відповідача було повідомлено належним чином, про що свідчать розписки про одержання судової повістки 11.10.2014 року (а.с.34). На адресу суду надали клопотання, в якому зазначили, що позовні вимоги визнають, просили справу розглядати без їх участі (а.с.35). Суд вважає можливим розглянути справу без представника відповідача. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимог, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 777934 (а.с.21) померлій [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка, площею 5.8435 га., яка розташована на території Шипуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області та виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер даній земельній ділянці присвоєно - № 6321486000:01:000:463 (а.с.21). Згідно Витягу НВ - 6300159232013 від 16 травня 2013 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, державна реєстрація вищевказаної земельної ділянки здійснена 29 січня 2003 року (а.с.22). Із заповіту від 11 липня 2007 року вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «належну земельну ділянку, площею 5,8435 га. - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Шипуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, яка належить мені на підставі Державного акту серія Р2 № 777934 на право власності на землю, виданого Великобурлуцькою районною державною адміністрацією Харківської області 29 січня 2003 року, згідно розпорядження № 222 від 11 грудня 2002 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 87 я заповідаю [PERSON], місце реєстрації: [ADDRESS]» (а.с.06). Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року в с. Підлиман Борівського району Харківської області (а.с.07). Померла [PERSON] є рідною матір'ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивача (а.с.25). Судом встановлено, що у передбачений ст.1270 ЦК України, позивач звернулась в Борівську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Із постанови державного нотаріуса Борівської державної нотаріальної контори від 21.03.2014 р. № 390/02-31 вбачається, що у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено оскільки у державному акті та у Витягу НВ - 6300159232013 від 16 травня 2013 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, відомості які стосуються земельної ділянки не є ідентичними (а.с.23). В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач по справі є донькою померлої, спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], але отримати свідоцтво про право на спадщину по закону в установленому законом порядку на земельну ділянку вона не має змоги в зв'язку з неточностями в державному акті, які підлягають виправленню. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Із п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року вбачається, що відповідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 вказаної Постанови Верховного Суду України. Відповідно до ст.125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Згідно п.3.1. Інформаційного листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено,що дійсно в правовстановлюючому документі - державному акті кадастровий номер зазначено - № 6321486000:01:000:463 (а.с.21), а у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ - 6300159232013 від 16 травня 2013 року, кадастровий номер вказано інший - № 6321486000:01:000:0463 (а.с.22). Позивач зазначила, що в зв'язку з даними розбіжностями, вона не може успадкувати спадкове майно - земельну ділянку, яка належала її покійній матері, чим порушуються її права. Просить в судовому порядку захистити її порушене право. У відповідності із п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене суд вважає, що позов слід задовольнити і визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, площею 5,8435 га., кадастровий номер 6321486000:01:000:0463, розташованої на території Шипуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, засвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 № 777934, виданим Великобурлуцькою районною державною адміністрацією Харківської області 29 січня 2003 року на ім'я [PERSON], яка померла [INFO] року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 87.

Outcome: approved