Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що [INFO] [PERSON] шляхом розміщення у своєму блозі в мережі Інтернет в статті під назвою «[INFO]», що розміщується за електронною адресою: [INFO], під авторством «[PERSON]» було поширено неправдиву та недостовірну інформацію щодо [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Поширенням відповідачем неправдивої та недостовірної інформації порушено права та законні інтереси позивача, вказані відомості принижують честь та гідність позивача та членів його родини, порочать ділову репутацію, у зв'язку з чим просить суд визнати вказану інформацію недостовірною та такою, що порочить честь і гідність, ділову репутацію [PERSON] та членів його сім'ї та зобов'язати [PERSON] протягом одного дня з дати набрання чинності судовим рішенням у справі за результатами розгляду цієї позовної заяви спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення в своєму блозі (веб-сайті) [INFO] повідомлення про ухвалене у справі за результатами розгляду цієї позовної заяви судове рішення, включаючи публікацію його тексту. Позивач та його представник надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, наполягали на задоволенні позову. Відповідач також надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд, враховуючи позицію сторін щодо спірних правових відносин, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] шляхом розміщення у своєму блозі в мережі Інтернет (веб-сайт, на якому є стрічка новин однієї людини; особиста сторінка в Інтернеті), що знаходиться за адресою: [INFO], в статті під назвою «[INFO]» під авторством «[PERSON]» розмістив інформацію наступного змісту: «В частности, есть информация о прошлогоднем аудите этой сети гипермаркетов, который вскрыл «семейную» схему [PERSON] по выводу денег из «Амстора» в свой карман- миллионные суммы со счетов «Амстора» были перекачаны фирмам, где учредителями значатся родственники [PERSON]. Например, брат [PERSON], [PERSON], являющийся исполняющим обязанности директора компании «Амстор», за 2014 год несколькими платежами перечислил компании ООО «Фоксвипеймент» сумму около 24 миллионов гривен (т.е. около миллиона долларов США по текущему валютному курсу ) Неизвестно, какие услуги для «Амстора» оказала компания ООО «Фоксвипеймент» на эту сумму, зато известно, что учредителем «Фоксвипеймент» является сожительница [PERSON] (т.н. «гражданская жена») [PERSON]. И уже совсем не удивляет, что в дальнейшем эти деньги были переданы [PERSON] как ссуда на покупку квартиры в одном из домов на [ADDRESS] (элитный район т.н. «правительственного квартала») Не лишней этот т.н. «семейный подряд» посчитал и машину экстра-класса. С подачи того же [PERSON], компания «Амстор», при отсутствии производственной необходимости, за 1.8 миллионов гривен приобрела моднейший «Мерседес, который в дальнейшем был перепродан (необходимость-то в такой машине отсутствует) водителю [PERSON], но уже за 550 тысяч гривен. Финансовые акулы мира аплодируют деловым способностям [PERSON] и его умению вести бизнес, благодаря которым «Амстор» на одной только сделке получил 1 миллион 250 тысяч гривен убытка. А когда эта «семейная» схема выкачки средств из «Амстора» вскрылась в процессе аудита, братья [PERSON] и [PERSON] попытались избавиться от бумаг, подтверждающих факты их мошенничества (в частности, в г.Днепропетровске в подвале «Амстора» аудиторы обнаружили склад документов строгой отчетности по движению средств, подготовленных для уничтожения), а затем бежали из страны». Вказаний факт сторонами не оспорюється, а тому в силу ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Враховуючи, що відповідачем визнана недостовірність інформації щодо позивача, викладена ним у своєму блозі, та не доведено зворотного, то суд приходить до висновку, що інформація, викладена відповідачем [INFO] шляхом розміщення у своєму блозі в мережі Інтернет, що знаходиться за адресою: [INFO], в статті під назвою «[INFO]», є недостовірною. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Використовуючи інформацію відповідач повинен був усвідомлювати можливі наслідки розповсюдження недостовірної інформації, настання певних наслідків для особи, щодо якої розповсюджено недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Відповідно статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до своєї гідності та честі. Гідність та честь особи є недоторканою. Згідно зі статтею 299 ЦК України кожен має право на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно до зазначених норм кожен має право звернутись до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно з положеннями статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Стаття 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладає на відповідача. Викладене вище переконливо свідчить про порушення наступних особистих немайнових прав: на повагу до гідності та честі та на недоторканність ділової репутації розповсюдженням недостовірної інформації саме про позивача відповідачем, й у відповідності до статті 277 ЦК України [PERSON] має право на спростування недостовірної інформації, поширення якої порушує його особисті немайнові права. Аналіз вказаної інформації вказує на те, що відповідач [PERSON] висловлював не оціночне суб'єктивне судження відносно позивача, не своє особисте відношення до нього, а стверджував щодо об'єктивних чітко висловлених фактів, які можуть бути перевіреними. При цьому відповідач не надав доказів об'єктивності розповсюдженої ним інформації. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. На підставі викладеного,

Outcome: approved