Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 05.05.2017р. о 20:30 год. відповідач керуючи автомобілем Audi A6 д.н.з. KR7617 у м.Львові на перехресті вулиць Наукова [PERSON], не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її\~ зміну, не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого здійснив зіткнення з його автомобілем [NUMBER], завдавши йому механічних пошкоджень.Згідно постанови Франківського районного суду м.Львова від 22.06.2017 року вказана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення Правил дорожнього руху України відповідачем. У наслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль зазнав механічних пошкоджень, на суму 603 878,74 гривень, що підтверджується висновком №5509 експертного автотоварознавчого дослідження по заяві [PERSON], складеного 22.05.2017 року судовим експертом [PERSON]. Оскільки автомобіль відповідача був застрахований, та у якості оплати страхової виплати у результаті ДТП він отримав від страхової компанії виплату у розмірі 90 000 гривень. Заподіяну шкоду оцінює у розмірі 513 878,74 гривень та витрати у розмірі 2500,00 гривень на проведення експертного автотоварознавчого дослідження визначення вартості матеріальних збитків. Крім цього, йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у спричинені йому сильних душевних хвилювань, враховуючи стан транспортного засобу до моменту дорожньо-транспортної пригоди, та неможливістю використання даного автомобіля та зверненні до цього часу з позовом з метою ремонту даного автомобіля. Моральну шкоду оцінює у розмірі 2500,00 гривень. Просить позов задоволити. Позивач та представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, дали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просять позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заперечень на позов не подав, а тому згідно ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вирішує справу у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного провадження, проти чого не заперечив позивач та представник позивача. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу. Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 05.05.2017р. о 20:30 год. [PERSON] керуючи автомобілем Audi A6 д.н.з. KR7617 у м.Львові на перехресті вулиць Наукова [PERSON], не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], завдавши йому механічних пошкоджень. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).\~\~ Відповідно до ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.ч.2, 5\~ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з пунктами 2, 3-4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" із змінами, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно постанови Франківського районного суду м.Львова від 22.06.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП та призначити йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень в дохід держави та позбавити права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік. Відповідно до ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Автомобіль відповідача був застрахований на підставі Договору страхування (Полісу) №АК-3624342 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів, укладеного між [PERSON] та ПрАТ УСК «Княжа Вієна [PERSON]», та у якості оплати страхової виплати у результаті ДТП позивач отримав від страхової компанії страхову виплату у розмірі 90 000 гривень. Згідно висновку №5509 експертного автотоварознавчого дослідження по заяві [PERSON], складеного 22.05.2017 року судовим експертом [PERSON], внаслідок ДТП автомобілю позивача завдано матеріальних збитків на суму 603 878,74 гривень. Таким чином, вирішуючи питання стягнення матеріальної шкоди, суд приходить до висновку, що суму завданої матеріальної шкоди слід виходити наступним чином: сума завданого збитку згідно звіту оцінки визначення вартості матеріального збитку (відновлювального ремонту), що складає 603 878,74 грн. 90 000,00 грн. страхова виплата на користь позивача, що становить 513 878,74 гривень, яку слід стягнути з відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки, на користь позивача. Крім цього, позивач поніс витрати повязані із оплатою роботи експерта за проведення експертного автотоварознавчого дослідження визначення вартості матеріальних збитків у розмірі 2500,00 гривень, а тому суд вважає, що такі витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою, згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, рішеннями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №4 від 31 березня 1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при заподіянні особі моральної шкоди обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Судом встановлено, що позивачу дійсно було заподіяну моральна шкода, яка полягала в тому, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу було завдано і моральну шкоду, яка проявилася у перенесенні психологічного стресу під час дорожньо-транспортної пригоди та після нього, погіршенні його стан здоровя через пошкодження його автомобіля, змушений був витрачати багато часу та додаткових зусиль для встановлення істини у справі, зібранні документів та поніс невиправданих витрат у звязку з неможливістю користуватись автомобілем та безпідставної тяганини, щоб повернути відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. При призначенні розміру суд враховує характер та обсяг заподіяних фізичних та моральних страждань їх тривалість, можливість відновлення попереднього стану, ступінь вини та інші обставини справи, а також виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача суму завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 2500,00 гривень. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України. Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, тощо. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, обґрунтованими та таким, що підлягають до задоволення. Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 5188,79 гривень судового збору.

Outcome: approved