Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивач звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Словянської міської ради, [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування, в інтересах своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що Рішенням Словянського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року (провадження № 2- о/243/246/2015, справа № 235/9047/15-ц) її колишній чоловік, [PERSON] був визнаний померлим. Рішення суду набуло законної чинності. 10 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області видано свідоцтво про смерть серія І-НО № 932585, відповідно до якого [PERSON] помер 01 липня 2015 року, місцем смерті зазначена автотраса Новоазовськ-Сєдове Новоазовського району Донецької області. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася за законом, заповіт відсутній. Неповнолітні діти померлого [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є спадкоємцями за законом після смерті їх батька, [PERSON] За її заявою про прийняття спадщини, поданою в інтересах неповнолітніх дітей, 10.12.2015 року у Першій Словянській державній нотаріальній конторі відкрита спадкова справа за № 830/215. У склад спадкового майна після смерті [PERSON] входить квартира № 36, яка розташована у місті Словянську, по вулиці Шевченко, будинок № 17. Зазначена квартира належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 травня 1995 року житлово-комунальним відділом керамічного комбінату - 1/3 частка та свідоцтва про право на спадщину, виданого 29.09.2007 року державним нотаріусом Першої Словянської державної нотаріальної контори (реєстровий № 1-3022) - 2/3 частки. Право власності спадкодавця зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно. Вартість спадкового майна визначена у 54125 гривень. При наданні документів для оформлення свідоцтва про право на спадщину на імя неповнолітніх виявилося, що у спадковій квартирі, окрім неї, спадкодавця та неповнолітніх дітей зареєстрована відповідач. На запит нотаріуса була отримана відповідь про те, що 17 червня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області було зареєстровано шлюб між відповідачем та спадкодавцем. Таким чином, виходячи з наявних документів, окрім неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], є і відповідач. Нотаріус вважає відповідача [PERSON] особою, яка прийняла спадщину, відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України та п. 3.21 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки з 22 листопада 2011 року і до теперішнього часу реєстрація її місця проживання зазначена у спадковій квартирі, вона у передбачений ч. 1 статті 1273 ЦК України 6-місячний строк не подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Оригінали правовстановлюючих документів знаходилися у спадкодавця, який вивіз їх на тимчасово окуповану територію України, у так звану «ДНР», тому на теперішній час вона можу надати нотаріусу тільки їх копії. Посилаючись на зазначені обставини, а також на відсутність належним чином зареєстрованих правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно нотаріус відмовив неповнолітнім у видачі свідоцтва про право на спадщину на усе спадкове майно - на цілу квартиру № 36, яка розташована у місті Словянську, по вулиці Шевченко, будинок № 17, про що викладено у постанові від 16.04.2016 року. В судове засідання позивач не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач - Словянська міська рада Донецької області була повідомлена належним чином про час та місце слухання справи, звернулась із заявою про слухання справи у відсутність їх представника. Проти задоволення позову не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Донеччина», про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказі, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Cуд, дослідивши надані докази, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, у судовому засіданні із достовірністю встановлено, що Рішенням Словянського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року (провадження № 2- о/243/246/2015, справа № 235/9047/15-ц) [PERSON] був визнаний померлим (а.с. 13-14). 10 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області видано свідоцтво про смерть серія І-НО № 932585, відповідно до якого [PERSON] помер 01 липня 2015 року, місцем смерті зазначена автотраса Новоазовськ-Сєдове Новоазовського району Донецької області (а.с. 7). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна встановлено, що за життя [PERSON] належала квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 травня 1995 року житлово-комунальним відділом керамічного комбінату - 1/3 частка та свідоцтва про право на спадщину, виданого 29.09.2007 року державним нотаріусом Першої Словянської державної нотаріальної контори (реєстровий № 1-3022) - 2/3 частки (а.с. 94). З свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] видно, що їхніми батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 23-24). Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 830/2015 вбачається, що [PERSON], яка діє в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], подала заяву, про прийняття спадщини малолітніми дітьми після смерті [PERSON]А (а.с. 64). Після смерті [PERSON]А спадкоємцем першої черги є його діти: [PERSON] та [PERSON] та відповідачка - [PERSON]. Однак остання не проживала із померлим [PERSON]А з 01.07.2014 року, що підтверджується актом від 06.07.2016 року (а.с. 91). Таким чином, виходячи з наявних документів, окрім неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], є і відповідач. Нотаріус вважає відповідача [PERSON] особою, яка прийняла спадщину, відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України та п. 3.21 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки з 22 листопада 2011 року і до теперішнього часу реєстрація її місця проживання зазначена у спадковій квартирі, вона у передбачений ч. 1 статті 1273 ЦК України 6-місячний строк не подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Посилаючись на зазначені обставини, а також на відсутність належним чином зареєстрованих правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно нотаріус відмовив неповнолітнім у видачі свідоцтва про право на спадщину на усе спадкове майно - на цілу квартиру № 36, яка розташована у місті Словянську, по вулиці Шевченко, будинок № 17, про що викладено у постанові від 16.04.2016 року (а.с. 16). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто як умову прийняття спадщини, законодавець зазначає не факт реєстрації місця проживання, а саме факт проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Викладене підтверджено п. 3.2 розділу 1 частини II Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, розроблених відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України N 614-УІ від 1 жовтня 2008 року «Про внесення змін до Закону України "Про нотаріат"» із наступними змінами та доповненнями, у якому передбачено, що у разі відсутності у громадянина у паспорті відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем. Таким чином, письмовими доказами підтверджено, що відповідач [PERSON] не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не подавала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, вона не є особою, яка прийняла спадщину після його смерті та не має права на отримання частки у спадковому майні. Викладене відповідає частині першій статті 1272 ЦК України та підпункту 3.15 пункту З глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями, у яких зазначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України (протягом шести місяців), не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справа про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, вимога про визнання права на спадщину у разі відсутності умов для отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі підлягає вирішенню у судовому порядку. Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною першої статті 1268 закріплено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові майна належить право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В розумінні статті 391 Цивільного кодекс України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, а статтею 392 передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання права власності, у разі якщо таке право не визнається. Ні підставі викладеного,

Outcome: approved