Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини грошових коштів. Вимоги позову мотивує тим, що відповідно до наказу Державного концерну «Укроборонпром» від 29.05.2012 року № 88-к був призначений на посаду директора ДП «Рівненський автомобільний ремонтний завод» (надалі - Підприємство), а наказом по підприємству № 30-к від 31.05.2012 року приступив до виконання обов'язків директора. 31.05.2013р. звільнено із займаної посади в зв'язку із закінченням дії контракту (ч.2 ст.36 КЗпП України). За умовами контракту посадовий оклад складає 4255 гривень. За час його роботи станом на момент звільнення виникла заборгованість по заробітній платі у сумі 42 709,47 гривень. На момент звернення до суду з даним позовом підприємство частково погасило вказану заборгованість, та станом на 16.07.2015р. заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 1054,60 гривень. Тобто до теперішнього часу розрахунок не проведений. Розрахунок суми середнього заробітку за час затримки в період з 31.05.2013 року по 16.07.2015 року проведений на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 та сума обчисленого за вказаний період середнього заробітку складає 106 325,32 гривні. Відповідно до розрахунку компенсації втрати частини грошових доходів, у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за період з 31.05.2013 року по 16.07.2015 року, проведений на підставі порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, сума компенсації втрати частини грошових доходів за вказаний період становить 1 809,82 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та викладені у позовній заяві обставини в повному обсязі, просив суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином у встановленому законом порядку, в направлених поштою на адресу суду письмових запереченнях просив розглядати справу за відсутності представника Державного підприємства «Рівненський автомобільний ремонтний завод», також зазначив, що відповідач визнає вимоги позивача лише в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 1 054,60 грн., позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з підприємства, за період з 31.05.2013р. по 16.07.2015р. в сумі 106 325,32 грн. та про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів за період з 31.05.2013р. по 16.07.2015 р. в сумі 1 809,82 грн. - не визнає та просить відмовити в задоволенні даних вимог з огляду на наступне. Так, відповідач не заперечує того, що борг підприємства перед позивачем становить 1054,60 грн. Однак ст.117 КЗпП України передбачає, що підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а не по день подання позовної заяви. Зазначає, що день фактичного розрахунку Державного підприємства «Рівненський автомобільний ремонтний завод» перед позивачем по заборгованій заробітній платі ще не наступив, і не відомо коли наступить, а законодавством України не передбачено, що підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку, на момент подачі позовної заяви. Також у позивача відсутній збиток у вигляді заробітної плати, не одержаної за період затримки розрахунку при звільненні з ДП «РАРЗ», оскільки з його трудової книжки вбачається, що через 10 днів після його звільнення з посади директора ДП «РАРЗ», став на нове місце роботи - заступником Генерального директора Концерну «Воєнремсервіс». Зазначає, що за час свого керівництва ДП «РАРЗ» позивач не погасив кредиторську заборгованість підприємства, в тому числі і заборгованість по заробітній платі перед 100 працівниками заводу. Банківські рахунки та майно ДП «Рівненський автомобільний ремонтний завод» знаходяться під арештом, накладеним органами Державної виконавчої служби на примусове виконання зведеного виконавчого провадження про стягнення з ДП «РАРЗ» кредиторської заборгованості, всі кошти, які поступають на банківські рахунки підприємства, розподіляються державним виконавцем і направляються лише на погашення заробітної плати працівникам підприємства, у відповідності до ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження». На думку представника відповідача, затримка виплати заробітної плати позивачу відбулася з його особистої вини, як керівника ДП «РАРЗ», отже нарахування позивачеві компенсації втрати частини заробітної плати в сумі 1 809,82 грн. у зв'язку з затримкою термінів її виплати є незаконним. Крім того, зазначає, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача взагалі є абсурдними, адже позивач, керуючи ДП «РАРЗ», допустив утворення боргу по заробітній платі перед працівниками підприємства, в тому числі заборгував і собі заробітну плату. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити повторне заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частинами 1, 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Законом України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вираженні, яку за трудовим договором власник або вповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до пункту 1.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 р. № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 р. за № 114\\8713, до фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Судом встановлено, що в день звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку. Відповідно до довідки, виданої Державним підприємством «Рівненський автомобільний ремонтний завод» від 26.06.2015р. №3, станом на 26 червня 2015 року по [PERSON], який був звільнений 31 травня 2013 року, сума заборгованості по заробітній платі становить 1054,60 грн. Дана сума знаходиться на виконанні у Державній виконавчій службі Рівненського міського управління юстиції. (а.с.12) Разом з тим, з листа Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції від 11.11.2015 року № 12613/15 вбачається, що відповідно до даних ЄДРВП у відділі відсутні на виконанні виконавчі провадження, стягувачем за яким є [PERSON] (ІПН [NUMBER]), а боржником ДП «Рівненський автомобільний ремонтний завод». А також згідно даних ЄДРВП відсутні у відділі виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] Згідно довідки від 26.06.2015р. №4, виданої відповідачем, на момент звільнення [PERSON] заборгованість по зарплаті складала 42709,47 грн., всього виплачено - 41921,58 грн., залишок - 1054,60 грн. (а.с.11) Згідно наказів Державного концерну «Укроборонпром» від 29 травня 2012 року №88-к Про призначення [PERSON] та від 31.05.2013р. №77-к Про звільнення [PERSON], позивач працював по посаді директора Державного підприємства «Рівненський автомобільний ремонтний завод» з 31 травня 2012 року по 31 травня 2013 року (звільнений в зв'язку із закінченням трудового договору, пункт 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України). (а.с. 13,15) Відповідно до п.п.2, 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Судом було встановлено, що на сьогоднішній день відповідач має заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати в розмірі 1054,60 гривень, а тому вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В разі несвоєчасної виплати належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України). Така правова позиція зазначена також в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на день подання позову до суду за останні два календарних місяців роботи , розраховується відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Згідно розрахунку суми середнього заробітку позивача за час затримки в період з 31.05.2013 року по 16.07.2015 року, середньоденна заробітна плата становить 198,37 гривень. Загальний розмір середнього заробітку за період з 31.05.2013 року по 16.07.2015 року складає 106 325,32 гривень (198,37 гривень *536 робочих днів). Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно приписів Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з 01 січня 2001 року. Сума компенсації відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати обчислюється як добуток нарахованого але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації поділений на 100. Зважаючи на те, що з вини відповідача при звільненні позивача, останньому не були виплачені належні йому кошти в строки, передбачені трудовим законодавством, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати за весь час затримки виплати заробітної плати у сумі 1 809,82 грн. станом на дату подання позовної заяви. Розрахунок суми компенсації позивачем здійснений згідно Постанови КМУ від 21.02.01 року №159 (а.с. 18). Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки вони є обґрунтованими та доведеними ним в судовому засіданні.

Outcome: approved