Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог позивачка вказала, що вона 23.07.2011\~року зареєструвала шлюб з [PERSON] .\~ Від шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] видане 02.08.2012 року. Згідно рішення Сквирського районного суду Київської області у справі 3376/2579/14-ц від 15.12.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Сквирського районного суду Київської області у справі №376/867/13-ц від 08.05.2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі 350 гривень, щомісяця починаючи з 12.04.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка вказує, що розмір раніше визначених аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку та постійного нагляду у лікаря ортодонта донька [PERSON] потребує особливого догляду, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, медичне обслуговування, що потребує і збільшення матеріального забезпечення. З часу присудження аліментів зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Позивачка вказує, що її матеріальне становище також погіршилося у зв`язку з оптимізацією структури де вона працює, переведенням її на нижчу посаду з нижчим посадовим окладом. На підставі вищевикладеного [PERSON] просить суд: Збільшити аліменти та стягувати з [PERSON] , [ADDRESS] на користь [PERSON] , [ADDRESS] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня прийняття рішення, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] надала суду заяву якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути у її відсутність та не проводити фіксацію судового процесу технічними засобами (а.с.29). Відповідач [PERSON] надав суду заяву якою\~ позовні вимоги визнав, просив судове засідання проводити у його відсутність та без фіксації процесу технічними засобами (а.с.28). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з вимогами ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Частиною 1,4\~ст.\~206\~ЦПК України\~передбачено,\~що позивач\~може відмовитись\~від позову,\~а відповідач\~ визнати\~позов на\~будь \~якій стадії\~провадження у\~справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті справи\~або в\~окремій письмовій\~заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання на підставі вимог ст. 200,206,211,247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~вимог ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що з 23.07.2011\~року сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] 142 видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис 57 (а.с.7).\~ Від шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] видане 02.08.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 54 (а.с.9). Згідно рішення Сквирського районного суду Київської області у справі 3376/2579/14-ц від 15.12.2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.8). Рішенням Сквирського районного суду Київської області у справі №376/867/13-ц від 08.05.2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі 350 гривень, щомісяця починаючи з 12.04.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.11). Позивачка вказує, що розмір раніше визначених аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку та постійного нагляду у лікаря ортодонта донька [PERSON] потребує особливого догляду, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, медичне обслуговування, що потребує і збільшення матеріального забезпечення. З часу присудження аліментів зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Позивачка вказує, що її матеріальне становище також погіршилося у зв`язку з оптимізацією структури де вона працює, переведенням її на нижчу посаду з нижчим посадовим окладом, що підтверджується копіями довідок №06-44/2007 №06-44/2074 виданих Сквирської РДА Київської області (а.с.12,13). Відповідно до ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину. Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Погіршення матеріального становища одержувача аліментів, інші обставини можуть бути підставою для його вимоги про збільшення розміру аліментів (оскільки застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й інші норми, згідно обов`язку батьків утримувати своїх дітей). Станом на 01.01.2021 року прожитковий мінімум для дитини віком з 6 до 18 років становить - 2395 гривень (ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" ). Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Відповідно вимог ч. ч. 1,2 ст. 179 СК України - аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Суд враховує, що аліменти є власністю дитини, дитина перебуває на утриманні матері (позивача), яка буде розпоряджатися ними за цільовим призначенням в інтересах дитини, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків. Суд бере до уваги, що із збільшенням віку дитини зросли витрати на її утримання, що збільшений розмір стягнення аліментів призведе до рівності прав дитини на утримання від матері та батька відповідно до положень Закону, а тому вбачає підстави для збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання дитини, що буде достатнім для забезпечення належного утримання дитини, а також проти цього не заперечує відповідач. Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачці, що відповідно до ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Ст. 192 СК України, якою регулюються правовідносини щодо зміни розміру аліментів, не містить норми про те, що зміна розміру аліментів присуджується з дати звернення до суду з зазначеним позовом, а тому у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів позивачка звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів), а тому суд доходить висновку, що судовий збір слід стягнути з відповідача в користь держави (у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України) та за ставками, встановленими ст. 4 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 року у розмірі 908 грн., які діють з 01.01.2021 року на день постановлення рішення. З огляду на вищенаведене, суд враховує встановлені та перевірені в судовому засіданні обставини та докази та доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved