Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до ТзОВ«Незалежний страховий брокер «ЛЕВ» про захист прав споживачів, покликаючись на те, що 06 серпня 2016 року зайшов на сайт інтернет-магазину http://www.iib-lion.com.ua, що належить відповідачу, маючи намір придбати товар - канцелярські товари. Оскільки уся інформація на веб-ресурсі Відповідача оформлена іноземною (російською) мовою він не зміг отримати усю необхідну інформацію про товар українською мовою, як це передбачено чинним законодавством України, а отже не зміг здійснити його купівлю. У зв'язку із цим звернувся із запитом про надання інформації, який 08 серпня 2016 року скеровано Відповідачу. Відповідач відмовився надати інформацію щодо запитуваної продукції, яку він пропонує до реалізації в своєму інтернет-магазині, посилаючись на те, що така інформація надається будь-якою мовою і поданої, в інтернет-магазині, інформації цілком достатньо. Просив визнати дії відповідача неправомірними, визнати відмову надати інформацію про товари, які ним реалізуються українською мовою та зобов'язати відповідача надати йому всю необхідну інформацію про товари, які ним реалізуються в тому числі і на інформаційному порталі українською мовою. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, пояснення дав аналогічні викладеним у ньому та просить такий задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив повністю, посилаючись на Закон України "Про засади державної мовної політики" відповідно до якого в економічній та соціальній діяльності державних підприємств, установ та організацій основною мовою є державна мова, а також вільно використовується російська та інші регіональні мови або мови меншин. пояснення дав аналогічні викладеним у письмовому запереченні, просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що позивач 06 серпня 2016 року «зайшов» на сайт інтернет-магазину http://www.iib-lion.com.ua, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «НЕЗАЛЕЖНИЙ СТРАХОВИЙ БРОКЕР «ЛЕВ» та мав намір придбати товар - канцелярські товари. Оскільки уся інформація на веб-ресурсі Відповідача оформлена іноземною (російською) мовою - «календарь настенный перекидной «Независимый страховой брокер «ЛЕВ»», «ручки автоматические гелевые «Независимый страховой брокер «ЛЕВ»», «папка регистратор А4 «Независимый страховой брокер «ЛЕВ»», він не зміг отримати усю необхідну інформацію про товар українською мовою, як це передбачено чинним законодавством України, а отже не зміг здійснити його купівлю. У зв'язку із цим позивач звернувся із запитом про надання інформації, який 08 серпня 2016 року скерував Відповідачу. Відповідач відмовився надати інформацію щодо запитуваної продукції, яку він пропонує до реалізації в своєму інтернет-магазині, посилаючись на те, що така інформація надається будь-якою мовою і поданої, в інтернет-магазині, інформації цілком достатньо(а.с.5). Частина 1 статті 10 Конституції України вказує, що державною мовою в Україні є українська мова. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 року, передбачає що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. Протокол № 12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою. Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови. Відповідно до ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно- правовими актами. Згідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець, виготівник, виконавець зобов'язані своєчасно надавати споживачеві необхідну достовірну інформацію про товар (роботи, послуги) у доступній наочній формі, яка б забезпечувала можливість компетентного вибору. Надання інформації у технічній документації, на етикетці, тощо іноземною мовою без перекладу в зазначеному вище обсязі слід розцінювати як відсутність необхідної інформації. Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про засади державної мовної політики», державна мовна політика України базується на визнанні і всебічному розвитку української мови як державної і гарантуванні вільного розвитку регіональних мов або мов меншин, інших мов, а також права мовного самовизначення і мовних уподобань кожної людини. Крім того, ч.2 та ч.3 ст.8 Закону України «Про засади державної мовної політики» передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої мовні права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кожному гарантується право на захист у відповідних державних органах і суді своїх мовних прав і законних інтересів, мовних прав і законних інтересів своїх дітей, на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади і органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, юридичних і фізичних осіб, якими порушуються мовні права і свободи людини і громадянина. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про засади державної мовної політики», в економічній і соціальній діяльності об'єднань громадян, приватних підприємств, установ та організацій, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності та фізичних осіб вільно використовуються державна мова, регіональні мови або мови меншин, інші мови. Згідно із п. 1.4 Правил продажу товарів на замовлення та поза торговельними або офісними приміщеннями, затверджених Наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 року № 103, суб'єкт господарювання зобов'язаний забезпечити споживачів необхідною, достовірною, своєчасною та доступною інформацією про перелік послуг, що надаються, тарифи на них, час приймання і видачі замовлень, асортимент і ціни на товари, що пропонуються до продажу, години доставки замовлень, споживчі властивості товарів, строки їх придатності до споживання або гарантійні строки та строк служби. Згідно із п. 16 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затверджених Наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 року № 104, здійснюючи продаж непродовольчих товарів вітчизняного та іноземного виробництва, працівники суб'єкта господарювання зобов'язані надати споживачам необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про товари в супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також маркуванням чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів товарів. Інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). Рішенням Конституційного Суду України від 14.12.99 р. № 10-рп (справа про застосування української мови) надано тлумачення положенню частини першої статті 10 Конституції України, відповідно до якого українська мова як державна є обов'язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом. В силу змісту ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, за загальним правилом, яке міститься у наведених вище нормах матеріального закону, є те, що у всіх сферах суспільного життя в Україні українська мова використовується як державна мова. Судом звернено увагу на те, що на веб-сторінці інтернет-магазину міститься інформація про характеристики товару, його ціна, зовнішній вигляд, тощо, що дає можливість кваліфікувати зазначений інтернет-магазин, як електронний каталог. У той же час, веб-сайт, де розміщений згаданий каталог є програмним засобом, за допомогою якого невизначене коло покупців має змогу здійснити замовлення товару. Отже, інтернет-магазин, відповідно до статті 699 ЦК України, є публічною пропозицією укласти договір. Відповідно до статті 700 ЦК України продавець зобов'язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання. Із ситуації яка виникла між сторонами можна зробити висновки, що своїми діями Відповідач порушив норми п. 4 ст. 4, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме право Позивача на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Крім того, відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про засади державної мовної політики», чинного на момент виникнення спору, зазначено, що до кожної мови, визначеної у частині другій ст. 7, застосовуються заходи, спрямовані на використання регіональних мов або мов меншин, що передбачені у цьому Законі, за умови, якщо кількість осіб - носіїв регіональної мови, що проживають на території, на якій поширена ця мова, становить 10 відсотків і більше чисельності її населення. За рішенням місцевої ради (чи за ініціативою мешканців певної території) в окремих випадках, з урахуванням конкретної ситуації, такі заходи можуть застосовуватися до мови, регіональна мовна група якої становить менше 10 відсотків населення відповідної території. Оскільки передбачені діючим Законом заходи не проводились, відповідне рішення місцевою радою не приймалось, та позивач просив надати йому на надання іншою мовою не було представлено суду, то підстав для відмови у наданні інформації іншою мовою, ніж державною, у відповідача не було. Суд вважає, що надання інформації про товари виключно російською мовою і ненадання цієї інформації державною мовою безумовно свідчить про порушення законних прав споживачів. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі та

Outcome: approved