Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], про визнання права на земельну частку (пай) в порядку набувальної давності, в якому просив суд, визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 6,23 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Україна» с. Мосьпанове відповідно до Сертифікату серії ХР №005699, виданого [PERSON] на підставі рішення Чугуївської райдержадміністрації від 23 квітня 1996 року №237 з урахуванням розпорядження Чугуївської райдержадміністрації №139 від 22.03.2000 року,в порядку набувальної давності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі рішення Чугуївської райдержадміністрації [PERSON] отримав Сертифікат на право на земельну частку (пай). У квітні 2005 року [PERSON] передав оригінал даного Сертифікату та право на цю земельну частку (пай) своєму синові, позивачу у справі. Невдовзі після цього [PERSON] зник з життя позивача, про долю батька позивач нічого не знає вже понад 10 років, знає, що батько начебто виїхав до Російської Федерації, але де саме він точно знаходиться йому не відомо до цього часу. Із квітня 2005 року ніхто не виявив бажання володіти вказаним Сертифікатом на земельну частку (пай). Позивач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, та просив суд позов задовольнити (а.с. 15). Відповідач у судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій він поз визнав та не заперечував проти його задоволення (а.с. 18). Суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності \~не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі рішення Чугуївської райдержадміністрації від 23 квітня 1996 року №237, з урахуванням розпорядження Чугуївської райдержадміністрації №139 від 22.03.2000 року, [PERSON] отримав Сертифікат серії ХР №005699 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Україна» с. Мосьпанове, площею 6,23 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). У квітні 2005 року [PERSON] передав оригінал даного Сертифікату та право на цю земельну частку (пай) своєму синові, позивачу у справі. Невдовзі після цього [PERSON] зник з життя позивача, про долю батька позивач нічого не знає вже понад 10 років, знає, що батько начебто виїхав до Російської Федерації, але де саме він точно знаходиться йому не відомо до цього часу. Із квітня 2005 року ніхто не виявив бажання володіти вказаним Сертифікатом на земельну частку (пай). Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Відповідно до положень\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Відповідно до ч.4\~ст.344 ЦК України\~цієї\~статті\~право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.\~ Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Відповідно до частини першоїстатті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. Враховуючи положення статей\~335\~і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~5,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої\~статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). На підставі викладеного,

Outcome: approved