Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 31 серпня 2002 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Синельниківського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №138. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. До недавнього часу їх сім'я проживала за адресою: [ADDRESS]. На сьогоднішній день чоловік проживає окремо за адресою: [ADDRESS], а донька - з нею. Протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Фактично шлюбні відносини припинені з лютого 2017 року. Кожен з них мають протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини піклування про створення в сім'ї доброзичливої сприятливої моральної і психологічної атмосфери. З його ініціативи між ними постійно виникали сварки, свідком яких нерідко ставала їх донька, що тяжким чином впливає на її психічний стан. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають к їх сім'ї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в родині, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги як передбачено вимогами ст. 55 Сімейного кодексу України. Своїм ставленням до неї, відповідач порушує вимоги ст. 51 Сімейного кодексу України, де зазначено: "Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, свої звичок та уподобань" На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї так і у відповідача на грунті сімейно-побутових проблем та протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. На сьогодні вона проживає окремо від чоловіка. Збереження сім'ї в подальшому вважає неможливим, оскільки чоловік продемонстрував подружню невірність. Це принижує її почуття і людську гідність і показує його зневагу її почуттями. Їх відносний не відповідають її уявленню про сімейне життя, тому вважає розлучення єдиним виходом з ситуації, що склалася. Подальше збереження шлюбу, на її думку, буде суперечити моралі і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя та виховання дитини. Поновлювати шлюбні стосунки з відповідачем не має наміру, а тому призначення строку для примирення, що передбачений нормами ст. 111СКУ, ч.5ст. 161 ЦПКУ вважає недоцільним. Шлюб розриваємо вперше. Донька буде проживати з нею. Угода про створення для неї належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку між ними досягнуто. Спір про поділ майна, що є їх спільною власністю, відсутній. Просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], укладений 31 серпня 2002 року, що зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Синельниківського міського управління юстиції Дніпропетровської області; Стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення нього позову і до досягнення дитиною повноліття; Судові витрати покласти на відповідача. До початку проведення відкритого судового засідання позивач надала заяву, якою просить розглядати справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач до початку проведення відкритого судового засідання надав суду заяву, у якій зазначив про можливість розгляду справи за його відсутності. Позов визнає. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 31 серпня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Синельниківського міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис № 138, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 31 серпня 2002 року. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 03 листопада 2006 року.Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, спір про поділ спільного майна зараз відсутній, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами та не оспорюється сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно довідки СМКП «ЖЕК-1» від 28 серпня 2017 року № 743 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], 1980 р.н. та [PERSON], 2006 р.н. - донька. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини ; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів ; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину у відповідності до ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України . Частиною першою статті 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів , у разі виникнення якої одержувач має право на стягнення неустойки (пені) в у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно ст. 84 ч.2,4 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від її матеріального становища. Відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. На підставі викладеного,

Outcome: approved