Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідача та просив зняти арешт із - земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:82:185:0004, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:82:185:0086, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:82:185:0041, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:82:185:0042, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:82:185:00404, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який накладено у кримінальному проваджені № 24-357 старшим слідчим ОВС ГСУ МВС України Лебезніковим Д.О. 12 листопада 2012 року постановою № 24-357 про накладання арешту на все нерухоме майно, власником якого є [PERSON] та 16 листопада 2012 року постановою б/н про накладання арешту на майно, власником якого є [PERSON] . Про що 13 листопада 2012 року реєстратором - Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, вчинене обтяження за типом - арешт нерухомого майна, за номером 13242733 та 03 липня 2013 року державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві вчинене обтяження за типом - арешт нерухомого майна, за номером 6326269. В обґрунтування вимог Позивач та його представник - адвокат Байдан С.М. зазначали, що Позивач є власником арештованого майна на підставі доданих до позовної заяви відповідних договорів дарування та купівлі - продажу, зокрема Відповідно до вказаних документів Позивач отримав у період 2010 - 2012 років нерухоме майно, зокрема за договорами дарування та купівлі-продажу: земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:82:185:0004, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - договір дарування від 07.10.2010р., приватний нотаріус Київського нотаріального округу Маковецька О.П., номер запису 14095 в книзі д.294-264; земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:82:185:0086, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - договір дарування від 07.10.2010р., приватний нотаріус Київського нотаріального округу Маковецька О.П., номер запису 19063 в книзі д.169-180; земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:82:185:0041, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - договір дарування від 07.10.2010р., приватний нотаріус Київського нотаріального округу Маковецька О.П., номер запису 37791 в книзі д.231-276; земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:82:185:0042, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - договір дарування від 07.10.2010р., приватний нотаріус Київського нотаріального округу Маковецька О.П., номер запису 14367 в книзі д.138-154; земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:82:185:00404, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - договір дарування від 07.10.2010р., приватний нотаріус Київського нотаріального округу Маковецька О.П., номер запису 109992 в книзі д. 245-26; квартира, за адресою: [ADDRESS] - договір купівлі - продажу від 06.03.2012р., приватний нотаріус Київського нотаріального округу Маковецька О.П., номер запису 4875 в книзі д. 799-255; квартира, за адресою: [ADDRESS] - договір купівлі - продажу від 06.03.2012р., приватний нотаріус Київського нотаріального округу Маковецька О.П., номер запису 4875 в книзі д. 799-255; квартира, за адресою: [ADDRESS] - договір купівлі - продажу від 06.03.2012р., приватний нотаріус Київського нотаріального округу Маковецька О.П., номер запису 4875 в книзі д. 799-257; квартира, за адресою: [ADDRESS] - договір купівлі - продажу від 06.03.2012р., приватний нотаріус Київського нотаріального округу Маковецька О.П., номер запису 4875 в книзі д. 799-255; квартира, за адресою: [ADDRESS] - договір купівлі - продажу від 06.03.2012р., приватний нотаріус Київського нотаріального округу Маковецька О.П., номер запису 4875 в книзі д. 799-245; квартира, за адресою: [ADDRESS] - договір купівлі - продажу від 06.03.2012р., приватний нотаріус Київського нотаріального округу Маковецька О.П., номер запису 4875 в книзі д. 799-255; квартира, за адресою: [ADDRESS] - договір купівлі - продажу від 06.03.2012р., приватний нотаріус Київського нотаріального округу Маковецька О.П., номер запису 4875 в книзі д. 799-255; квартира, за адресою: [ADDRESS] - договір купівлі - продажу від 06.03.2012р., приватний нотаріус Київського нотаріального округу Маковецька О.П., номер запису 4875 в книзі д. 799-255; квартира, за адресою: [ADDRESS] - договір купівлі - продажу від 06.03.2012р., приватний нотаріус Київського нотаріального округу Маковецька О.П., номер запису 4875 в книзі д. 799-257; квартира, за адресою: [ADDRESS] - договір купівлі - продажу від 06.03.2012р., приватний нотаріус Київського нотаріального округу Маковецька О.П., номер запису 4875 в книзі д. 799-255; квартира, за адресою: [ADDRESS] - договір купівлі - продажу від 06.03.2012р., приватний нотаріус Київського нотаріального округу Маковецька О.П., номер запису 4875 в книзі д. 799-244; квартира, за адресою: [ADDRESS] - договір дарування від 07.10.2010р., приватний нотаріус Київського нотаріального округу Маковецька О.П., номер запису 8878 в книзі 214-148; квартира, за адресою: [ADDRESS] - договір дарування від 28.12.2011р., приватний нотаріус Шестак В.В., номер запису 305 в книзі д.305 в книзі 8/57дк-142; квартира, за адресою: [ADDRESS] - договір дарування від 28.12.2011р., приватний нотаріус Шестак В.В., номер запису 305 в книзі 8/57дк-143; квартира, за адресою: [ADDRESS] - договір дарування від 28.12.2011р., приватний нотаріус Шестак В.В., номер запису 305 в книзі 8/57дк-142; квартира, за адресою: [ADDRESS] - договір дарування від 28.12.2011р., приватний нотаріус Шестак В.В., номер запису 305 в книзі 8/57дк-142; нежитлове вбудоване приміщення за адресою: [ADDRESS] , (літ.А-6) - договір дарування від 28.12.2011р., приватний нотаріус Шестак В.В., номер запису 5850-П в книзі 78п-46; нежитлове вбудоване приміщення в підвалі на І-му, ІІ-му поверхах за адресою: [ADDRESS] , (літ.А-6) - договір дарування від 28.12.2011р., приватний нотаріус Шестак В.В., номер запису 7129 в книзі 8чндк-71; нежитлові приміщення за номером 100, 101 (в літ.А) за адресою: [ADDRESS] - договір купівлі - продажу від 06.03.2012р., приватний нотаріус Київського нотаріального округу Маковецька О.П., номер запису 5850-П в книзі д. 78п-46, а також підтверджується відомостями (з датами формування 02.12.2019 року та 2021 року) з державного реєстру речових прав на нерухоме майно; відомостями (з датою формування 02.12.2019 року та 2021 року) з реєстру прав власності на нерухоме майно. Позивачу, стало відомо, що накладено арешт на його нерухоме майно 02 грудня 2019 року з отриманих у приватного нотаріуса Мамонтової В.В. відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Зазначений арешт накладено 12 та 16 листопада 2012 року у кримінальному провадженні за правилами Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК України 1960 року). Позивач та його представник зазначили, що Позивачу нічого не відомо про зазначене кримінальне провадження, ніякого відношення до нього Позивач не має, що підтверджується довідкою Міністерства внутрішніх справ України № 1135099 про те, що Позивач станом на 17.07.2021 року до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої або непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Втім, унаслідок накладення арешту на належне Позивачу на праві власності майно він позбавлений можливості ним розпоряджатися. Представник просив розглядати в відсутність, позов підтримала. Відповідач - Головне слідче управління Національної поліції України, повторно в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, на запити суду щодо арешту накладеного на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за КПК України 1960 року та руху цього кримінального провадження, знаходження на стадії досудового слідства або судового розгляду, станом на час розгляду питання про звільнення майна з-під арешту у порядку цивільного судочинства відповіді не надав. Треті особи у судове засідання не з`явились. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 17.12.2019р. відкрито провадження за позовом в порядку загального. Суд, дослідивши надані докази, приходить до слідуючого. Відповідно до частин 1, 2 статті 55 Основного Закону України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що оскарження дій та рішень слідчих до слідчих або прокуратури не є дієвим та ефективним механізмом захисту порушених прав скаржників. Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France)). Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу. Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України). Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України). Позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (частина 2 статті 30 ЦПК України). Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Стаття 12 ЦПК України встановлює, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (частини 1 - 4). Відповідно до положень статті 120 КПК України 1960 року досудове слідство у кримінальних справах повинно бути закінчено протягом двох місяців. В цей строк включається час з моменту порушення справи до направлення її прокуророві з обвинувальним висновком чи постановою про передачу справи до суду для розгляду питання про застосування примусових заходів медичного характеру або до закриття чи зупинення провадження в справі. Цей строк може бути продовжено районним, міським прокурором, військовим прокурором армії, флотилії, з`єднання, гарнізону та прирівняним до них прокурором у разі неможливості закінчити розслідування - до трьох місяців. В особливо складних справах строк досудового слідства, встановлений частиною 1 цієї статті, може бути продовжено прокурором Автономної Республіки Крим, прокурором області, прокурором міста Києва, військовим прокурором округу, флоту і прирівняним до них прокурором або їх заступниками на підставі мотивованої постанови слідчого - до шести місяців. Далі продовжувати строк досудового слідства можуть лише у виняткових випадках Генеральний прокурор України або його заступники. Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 дійшла висновку, що у разі, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Відповідно до частини 1 статті 126 КПК України 1960р. забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Таким чином, даний спір щодо звільнення майна з-під арешту майна Позивача, який не був учасником кримінального провадження, розпочатого за КПК України 1960 року та Відповідач не надав підтвердження факту наявності незакритого кримінального провадження в якому було накладено такий арешт є приватноправовим. Суд врахувує, що положеннями вказаного Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126). Крім цього, у межах кримінальної справи, що розслідувалася, власник майна, який не набував процесуального становища підозрюваного, обвинуваченого, чинним на той час кримінально-процесуальним законом не був наділений процесуальним правом ініціювати питання про звільнення майна з-під арешту. Із урахуванням викладеного, а також втрати чинності КПК України 1960 року, тривалого часу, що минув після накладення арешту, істотних організаційних і кадрових змін, що в подальшому відбулися у правоохоронних органах, вирішення питання про припинення втручання у право власності шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України 1960 року очевидно не буде ефективним способом захисту порушеного права ( висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 у справі № 911/1247/18) Стаття 41 Конституції України визначає, що якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Позивачем доведено, набуття у період 2010-2012 років права власності на спірне майно на підставах, що не заборонені законом - за договорами купівлі-продажу та даруванням. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними положеннями міжнародного права. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод прав, відповідно до статті 13 повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. У справі «Маркс проти Німеччини» Європейський суд з прав людини визначив мету статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як визнання права будь-якої особи на безперешкодне володіння своїм майном. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар «Спорронг та Льонрот проти Швеції». Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями статті 391 ЦПК України одним із способів захисту права власності є право власника майна вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. При таких обставинах позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст..141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 768 грн.

Outcome: approved