Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що з 23 жовтня 2004 р. вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції, про що складено актовий запис № 1756. Спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя та несумісність характерів. Відповідач нехтує сімейними цінностями, не бере участь у веденні домашнього господарства не надає належної матеріальної допомоги сім'ї. Шлюбні стосунки сторони не підтримують. З червня 2006 року сторони окремо проживають та не ведуть спільне господарство. Від цього шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. Позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1 000 гривень, щомісячно, до досягнення ним повноліття, оскільки відповідач добровільно матеріальну допомогу на його утримання не надає. Позивач подала заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та слухання справи за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлявся судом про день і час розгляду справи. Судова повістка, надіслана за адресою його проживання, повернулась до суду без вручення за закінченням терміну її зберігання. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Враховуючи викладене, на підставі ст.224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який 23 жовтня 2004 року зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції, про що складено актовий запис № 1756. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. На час розгляду судом справи неповнолітня дитина проживає з матір»ю та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені. З червня 2006 року сторони не ведуть спільне господарство та окремо проживають. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на віьній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Як зазначалось судом вище, сторони у справі не мешкають разом, не ведуть спільне господарство, не пов»язані спільним побутом, кожен з них має власні інтереси. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що сім»я існує формально, а отже шлюб між сторонами у справі може бути розірваний, оскільки сторони не погоджуються на примирення і не бажають відновлення шлюбних стосунків. Крім того, в ході розгляду справи було встановлено, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Згідно з ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В силу ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів у даній справі суд враховує матеріальне становище платника, не має інших аліментних зобов»язань, а також те, що на його утриманні не перебувають інші особи, оскільки доказів на спростування зазначених обставин суду не надано. Оскільки суду не надано документів про стан здоров»я сторін та їхньої дитини, суд не досліджує зазначені обставини справи. Також суд приймає до уваги розмір витрат, які необхідно здійснити на неповнолітню дитину відповідного віку щомісяця для забезпечення її харчування і придбання предметів першої необхідності. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1 000 гривень щомісячно. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в доход держави.

Outcome: approved