Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Городищенської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок та надвірні будівлі, які розташовані в с.Городище Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Батуринській,24, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вищевказане домоволодіння відноситься до типу «колгоспних дворів» і належало його покійній матері [PERSON], яка померла 17.05.2016 року, проте, у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належне матері домоволодіння, позивач не може оформити спадщину, що позбавляє його можливості в повній мірі реалізувати свої права на успадковану ним нерухомість, тому за захистом своїх прав він змушений звернутися до суду. Сторони в судове засідання не з»явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі; представник відповідача заперечень проти позову [PERSON] не має. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши усі докази по справі, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння, яке розташоване в с.Городище Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Батуринській,24, має статус колгоспного двору і станом на 15.04.1991 року його членами були [PERSON] голова двору та [PERSON], яка померла 14.10.1992 року (а.с.16). Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 28.11.2016 року №2934/01-16, спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] не відкривалася, оскільки ніхто із спадкоємців не звертався із відповідними заявами (а.с.33). Оскільки [PERSON] на момент смерті [PERSON] проживала разом з останньою, то успадкувала належну померлій, як члену «колгоспного двору», 1/2 частину спірного домоволодіння, таким чином ставши одноосібним власником житлового будинку в с.Городище Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Батуринській,24 (а.с.45). Мати позивача [PERSON] померла 17.05.2016 року; на момент смерті вона була зареєстрована і постійно проживала одна в [INFO] (а.с.5,6,44). Спадкова справа після смерті [PERSON] була відкрита 29.08.2016 року за заявою [PERSON] (а.с.7). Таким чином, позивач, окрім іншого, успадкував після смерті батька домоволодіння, розташоване в с.Городище Бахмацького району Чернігівської області, вул.Батуринській,24. Проте наразі [PERSON] не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на вищевказану спадщину та належним чином зареєструвати своє право власності на успадковану нерухомість, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які посвідчують право власності спадкодавця на належне йому майно (а.с.7). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.6 Постанови від 22.05.1995 року № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами), до правовідносин, що виникли до 15.04.1991 року, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно із Законом УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" (від 02.06.1968р.) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію ЗУ «Про власність» 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Згідно з повідомленням КП «Прилуцьке МБТІ» від 12.10.2016 року, станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок, розташований в с.Городище Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Батуринській,24, не зареєстровано (а.с.17). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті своєї матері, у встановленому законом порядку прийняв спадщину, в померлої спадкодавиці відсутні правовстановлюючі документи на належний їй будинок з господарськими будівлями, які розташовані в с.Городище Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Батуринській,24, що перешкоджає позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове нерухоме майно у нотаріуса, тому суд вважає за можливе його позов задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved