Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей Покровської райдержадміністрації Дніпропетровської області, орган опіки та піклування при виконкомі Вишнівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, Управління - служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, який в подальшому був уточнений про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей, зазначивши, що в провадженні Покровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа №189/851/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітніх дітей та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у вихованні дітей, визначення місця проживання неповнолітніх дітей та стягнення аліментів. В процесі досудового врегулювання спору між [PERSON] та [PERSON] сторони дійшли згоди щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] , однак до теперішнього часу [PERSON] чинить [PERSON] перешкоди у спілкуванні та вихованні дітей. У зв`язку з даною обставиною у [PERSON] виникла необхідність у зміні предмету позову шляхом викладення (уточнення) позовної заяви в новій редакції. В обґрунтування даного позову зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] , [INFO] з 03 травня 2014 року. Шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 03.05.2014 року, актовий запис №23, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 28.12.2018 року. Від даного шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . На теперішній час сторони будь-яких відносин не підтримують та проживають окремо, у кожного з них вже інша родина. Неповнолітні діти - донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , проживають разом із відповідачкою [PERSON] . Позивач, як батько неповнолітніх дітей бажає з ними спілкуватися та приймати участь у їх вихованні. Він неодноразово звертався до відповідачки [PERSON] з проханням надавати йому можливість особисто спілкуватися із дітьми за його адресою проживання, однак у даному проханні йому було відмовлено, що фактично є перешкодою у спілкуванні із дітьми. У зв`язку з чим, просить суд зобов`язати [PERSON] , [INFO] усунути перешкоди [PERSON] , [INFO] , у спілкуванні зі своїми неповнолітніми дітьми - донькою [PERSON] , [INFO] та сином [PERSON] , [INFO] , та їх вихованні; зобов`язати [PERSON] , [INFO] надавати можливість [PERSON] , [INFO] спілкуватися зі своїми неповнолітніми дітьми - донькою [PERSON] , [INFO] та сином [PERSON] , [INFO] , щотижня з 17 години п`ятниці до 17 години неділі за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідачки на його користь судові витрати по справі. Відповідачка по справі за первісним позовом звернулася до суду із зустрічним позовом про усунення матері перешкод у вихованні дітей, визначення місця проживання неповнолітніх дітей та стягнення аліментів, який був уточнений. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем разом не проживає з листопада 2018 року. Шлюб між сторонами розірвано 15.07.2019 року. Судовим наказом Покровського районного суду у справі 189/322/19 від 18.04.2019 р. стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25.02.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Між тим, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] фактично ізолював неповнолітніх дітей від спілкування із нею, не допускаючи її до домоволодіння, де проживають неповнолітні діти, перешкоджаючи будь - якому спілкуванню матері та неповнолітніх дітей, тим самим [PERSON] чинить перешкоди матері у спілкуванні та вихованні неповнолітніх дітей. Зазначенні обставини змусили її неодноразово, а саме: 29.12.2018 року та 11.03.2019 року звертатися до органів національної поліції України із відповідними заявами. Працівниками поліції із [PERSON] «проводилися усні профілактичні бесіди…», що ніяк не сприяло усуненню перешкод матері у вихованні дітей. Відповідно до протоколу засідання комісії з питань прав та захисту дітей Покровської РДА (орган опіки та піклування) - [PERSON] та [PERSON] рекомендовано вирішувати питання щодо визначення місця проживання дітей у судовому порядку. Зазначене рішення органу опіки та піклування також не сприяло усуненню перешкод матері у вихованні дітей. З травня 2019 року неповнолітня [PERSON] , [INFO] почала проживати з нею. З жовтня 2019 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] також проживає з нею. Неповнолітні діти фактично проживають з нею та перебувають на її повному утриманні, вважає це істотною обставиною, що має істотне значення для її звільнення від сплати заборгованості по аліментах та звільнення від сплати аліментів, оскільки згідно СК України - право на аліменти виникає у того з батьків, з ким проживає неповнолітня дитина. У зв`язку з чим, просить суд встановити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] ; стягнути з [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] на користь [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі твердої грошової суми 1 000 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття; звільнити [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; звільнити від сплати наявної заборгованості по сплаті аліментів на користь [PERSON] та стягнути з відповідача за зустрічним позовом на її користь судові витрати по справі. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Не заперечує проти задоволення зустрічного позову. Представник відповідачки за первісним позовом [PERSON] ) - [PERSON] надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Первісний позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Зустрічний позов підтримує, просить задовольнити. Представник третьої особи служби у справах дітей Покровської райдержадміністрації Дніпропетровської області - Степаненко В.М. надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Третя особа: орган опіки та піклування при виконкомі Вишнівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Причини неявки не повідомила. Третя особа: Управління - служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради в судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Причини неявки не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із положеннями ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Сімейного кодексу України, практику Верховного Суду України, тому що підставою звернення позивачів як за первісним так із зустрічним позовом до суду є захист гарантованих ст. 51 Конституції України особистих немайнових прав на батьківське виховання дітей. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 03 травня 2014 року (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 4,5). З копії акту від 16.11.2018 року видно, що з 09 листопада 2018 року за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , 2014 р.н. та [PERSON] , 2017 р.н. проживають з батьком [PERSON] (а.с. 6). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.10.2017 року, [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , а саме: житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 9). Як вбачається з копії довідки від 14.03.2019 року, [PERSON] відвідує дошкільний заклад «Сонечко» (а.с. 10). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 04.09.2019 року, відповідачка [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , актовий запис № 102. Після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с. 61). Судовим наказом Покровського районного суду у справі 189/322/19 від 18.04.2019 р. стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25.02.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. З копій актів обстеження матеріально - побутових умов сім'ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] вбачається, що сім'я в складі [PERSON] та [PERSON] проживають в будинку де є всі задовільні умови для проживання дітей (а.с. 113-114). За висновком Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] , орган опіки та піклування Покровської райдержадміністрації вважає за доцільне визначити постійне місце проживання дітей разом із [PERSON] (а.с. 179-180). Згідно висновку органу опіки та піклування Вишнівської сільської ради щодо визначення місця проживання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . Матері [PERSON] не чинити опір у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Щоб їх спілкування не тривало декілька годин, а щоб діти мали змогу знаходитися в помешканні батька, ночувати з ними (а.с. 187-188). Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, Прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У відповідності до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно із ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. У відповідності до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участь одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. З огляду на те, що представником відповідачки за первісним позовом визнано позовні вимоги та те, що вимоги не суперечать інтересам дітей, суд вважає за можливе первісний позов [PERSON] задовольнити та зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] , у спілкуванні зі своїми неповнолітніми дітьми - донькою [PERSON] , [INFO] та сином [PERSON] , [INFO] , та їх вихованні; надавати можливість [PERSON] , спілкуватися зі своїми неповнолітніми дітьми - донькою [PERSON] , [INFO] та сином [PERSON] , [INFO] , щотижня з 17 години п`ятниці до 17 години неділі за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Щодо вимог зустрічного позову про визначення місця проживання неповнолітніх дітей суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі « М . С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самих дітей, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Враховуючи вік неповнолітніх дітей, суд вважає, що на даний час проживання дітей з матір`ю, які фактично проживають з нею, буде відповідати саме інтересам дітей, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дітей, вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] з матір`ю [PERSON] . З огляду на вищевикладене, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Стосовно вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей суд зазначає наступне. Відповідно до ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.27 Конвенції про захист прав дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. Згідно ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] за зустрічним позовом на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дітьми повноліття. Згідно зі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Нормами ч. 1 ст. 430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимог зустрічного позову про звільнення від сплати аліментів суд виходить із наступного. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до положень ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Законодавець не обмежує суд при прийнятті рішення про звільнення від сплати аліментів тільки вказаними двома підставами та наголошує, що при наявності інших обставин, що мають істотне значення, компетентні органи можуть прийняти таке рішення. В сімейному законодавстві не надається хоча б приблизного переліку таких обставин, отже, суд при розгляді кожної справи має самостійно вирішувати це питання з огляду на подані пояснення, докази та інтереси сторін. Судом встановлено, що неповнолітні діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом зі своєю матір`ю [PERSON] , а отже знаходяться на її повному утриманні. Враховуючи надані суду письмові докази та відсутність заперечень з боку представника відповідача за зустрічним позовом, суд вважає, що наявні законні підстави для звільнення позивачки за зустрічним позовом від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей та від сплати наявної заборгованості по сплаті аліментів. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 768,40 грн., з [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн. та на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 768,40 грн. та в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved