Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд витребувати у відповідача на користь позивача нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 115,0 кв.м. та нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 85,8 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; усунути перешкоди у користуванні, шляхом виселення [PERSON] в вищезазначених приміщень; визначити порядок виконання рішення; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що спірні нежитлові підвальні приміщення є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, згідно рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 року №266 -ХХІ "Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області". В ході проведення інвентаризації об`єктів комунальної власності Департаменту стало відомо, що нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 115,0 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 31.01.2003 року та нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 85,8 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 20.01.2003 року. В результаті проведення перевірки встановлено, що рішення Виконавчого комітету щодо оформлення свідоцтв про право власності на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 115,0 кв.м. та нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 85,8 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , у період з 2002 року до 2003 року не знайдено. На підставі того, що рішення виконавчого комітету про передачу у приватну власність окремих нежитлових приміщень підвалу не приймались, а тому, право власності на них у [PERSON] виникло без належних правових підстав, позивач звернувся до суду із даним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте від нього надходило до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. В клопотанні представник позивача зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином у встановленому порядку. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення якого повідомлявся належним чином. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 року № 311 « Про розмежування державного майна України між загальнодержавною ( республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць ( комунальною власністю)» був затверджений перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць ( комунальної власності). Зокрема, до такого майна був віднесений житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів. На виконання зазначеної постанови, рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 року № 266- ХХІ « Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» до переліку державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування був включений житловий та нежитловий фонд місцевих рад народних депутатів. Нежитлове приміщення підвалу № [ADDRESS] , є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 21.05.2009 року, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 23.04.2009 року № 419, та належним чином зареєстроване КП « ОМБТІ та РОН» в реєстрі прав власності на нерухоме майно про що свідчить витяг від 09.06.2009 року за реєстраційним № 22961085. Право власності на вказаний вище об`єкт комунальної власності територіальної громади м. Одеси зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 27491006. Позивач в позові зазначає, що в ході проведення інвентаризації стало відомо, що нежиле приміщення підвалу № [ADDRESS] , вибуло із власності територіальної громади м. Одеси. Відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 115,0 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] .. Підстава реєстрації права власності стало свідоцтво про право власності, серія та номер 022020, видане 31.01.2003 року на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради. Із зазначеного Державного реєстру також вбачається реєстрація права власності за [PERSON] на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 85,8 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Підставою для реєстрації такого права власності стало свідоцтво про право власності, серія та номер 022022, видане 20.01.2003 року на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради. Відповідно до наказу Головного архівного управління при Кабінеті міністрів України №41 від 20.07.1998 року рішення, протоколи засідань органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів віднесено до категорії документів, що підлягають постійному зберіганню, або не менше 75 років з моменту їх прийняття. Підпунктом 2 п.2.3.1 наказу Головного архівного управління при Кабінеті міністрів України №41 від 20.07.1998 року передбачено, що відповідно до законодавства державні і комунальні організації - джерела формування НАФ передають документи НАФ на постійне зберігання до державних архівів або архівних відділів міських рад в обов`язковому порядку, а інші організації - на підставі угод між власниками документів і відповідною архівною установою. Відповідно до Положення Про Департамент архівної справи та діловодства Одеської міськради, Департамент архівної справи та діловодства Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради основними завданнями якого є реалізація державної політики у сфері архівної справи і діловодства в межах своєї компетенції, здійснення управління архівною справою і діловодством на території міста. З Листа Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 28.11.2018 року № 4734-11.1-29 вбачається, що рішення Виконавчого комітету щодо оформлення свідоцтв про право власності на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 115,0 кв.м. та нежитлове приміщення підвалу загальною площею 85,8 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] у період з 2002 по 2003 рік не знайдено. Листом від 04.12.2018 року № 10886-12/240 КП « БТІ» ОМР повідомлено про відсутність реєстрації права власності та реєстраційних справ на вищевказані нежитлові приміщення станом на 31.12.2012 року. З урахуванням того, що Одеська міська рада не позбавлена титульних прав власника нежитлового приміщення підвалу № [ADDRESS] позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Згідно ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 60 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки,страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати майно добросовісного набувача у випадку, якщо воно вибуло з володіння власника не з його волі, іншим шляхом. Правову позицію щодо витребування майна у добросовісного набувача висловив Верховний суд України у постанові від 02.09.2015 року по справі № 6-1168цс15, а саме: відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до постанови ВСУ від 17.12.2014 року , згідно з положеннями ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати ( добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно у добросовісного набувача, якщо спірне майно було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння. Відповідно до п.30 ч.1 ст. 26 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, прийняття рішення про здійснення державно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності, у тому числі на умовах концесії, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади. Рішення щодо відчуження комунального майна приймаються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, однак враховуючи те, що Одеською міською радою рішень щодо відчуження спірного приміщення не приймалось, тому приміщення вибуло з комунальної власності поза волею власника. Підтвердження того, що Одеською міською радою рішення щодо передачі у приватну власність нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 115,0 кв.м. та 85,8 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS] приймались в матеріалах справи відсутні. Відповідач до судових засідань не з`являється своїх заперечень суду не надав. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 400 ЦК України, недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України « Про судову практику цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 рішення про задоволення позову про витребування майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна з чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Віповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати у разі задоволення позову - на відповідача. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved