Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.02.2014 року. За час шлюбу, [INFO] року у сторін народився син [PERSON]. Зазначає, що відповідач, будучи батьком малолітнього [PERSON], не бере будь-якої участі у житті сина, не провідує дитини, не цікавиться його здоров'ям, успіхами у навчанні, не підтримує [PERSON] морально та матеріально. Вказує, що [PERSON] жодних покладених обов'язків батька не виконує. Стверджує, що всі питання щодо виховання сина вона (позивач) вирішує самостійно, дитина знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач ухиляється від зустрічей з [PERSON], не має будь-якого бажання з ним (сином) спілкуватися, йому не телефонує, не вітає з Днем народження. Вказані обставини можуть підтвердити також свідки. Крім того, зазначає, що у відповідь на її звернення, 18.06.2018 року Службою у справах дітей Луцької РДА було надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина [PERSON]. На підставі наведеного, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] До початку судового засідання позивач подала суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі (а.с. 29). Відповідач до початку розгляду справи по суті подав до суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, заперечень щодо позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] немає (а.с. 21). Крім того, в матеріалах справи міститься копія заяви [PERSON] від 22.05.2018 року, посвідчена приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу М.В. Гордійчук, з якої вбачається, що заявник просить справу про позбавлення його батьківських прав розглянути за його відсутності, з рішенням про позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] згідний (а.с. 11). Від представника Служби у справах дітей Луцької РДА надійшла заява з проханням провести розгляд даної справи за її відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі (а.с. 26-27). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.05.2009 року, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.02.2014 року (а.с. 5). За час перебування у шлюбі в сторін, [INFO] року народилася дитина - син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Батьками [PERSON] зазначені: батько - відповідач [PERSON]; мати - позивач [PERSON] Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю - позивачкою [PERSON] (а.с. 8). Відповідач [PERSON] з 2013 року проживає окремо від позивачки та свого сина, участі у вихованні та утриманні [PERSON] не приймає, не цікавиться та не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується та не відвідує свого сина. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частин 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З довідки № 144 від 03.02.2018 року виданої Луцьким РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області вбачається що на підставі виконавчого листа № 0308/21160/12 виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки його доходу щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.12.2012 року (а.с. 7). Однак відповідач виконує покладені судом на нього обов'язки по сплати аліментів не в повному обсязі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов'язань по вихованню дитини. Згідно ч. 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З листа-характеристики, наданого ЗЗСО І-ІІІ ступенів смт. Торчин слідує, що [PERSON] є учнем другого (2-В) класу вказаної школи, заняття у школі без поважної причини не пропускає, його зовнішній вигляд охайний. За час навчання [PERSON] зарекомендував себе як старанний, здібний, активний та відповідальний учень. Його батько - [PERSON], за два роки навчання сина у школі, жодного разу не відвідував школу та не спілкувався з класоводом (а.с. 9). Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення свідків (сусідів) [PERSON] та [PERSON], які є аналогічним за своїм змістом, та на підставі яких встановлено, що [PERSON] не відвідує свою дружину (позивачку) та сина [PERSON], не цікавиться здоров'ям дитини, успіхами у навчанні, не підтримує [PERSON] морально та матеріально (а.с. 12-13) З висновку Луцької районної державної адміністрації Волинської області (далі - Луцька РДА) № 1142/25/2-18 від 11.06.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], вбачається, що Луцька РДА, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] (а.с. 10). Даний висновок органу опіки та піклування суд вважає обґрунтованим, оскільки він прийнятий на підставі пояснень матері, сусідів, документів з навчального закладу, довідки виконавчої служби про примусове стягнення з відповідача аліментів на утримання його сина, а також з урахуванням написаної (та нотаріально посвідченої) [PERSON] заяви про згоду щодо позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] Викладені у висновку Луцької РДА обставини, які були взяті за основу при вирішенні питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, повністю знайшли своє об'єктивне підтвердження при розгляді справи в суді. Статтею 157 СК України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. Однак, відповідач, проживаючи окремо від дитини не виконує належним чином свої батьківські обов'язки без поважних та обґрунтованих причин. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Разом з тим це насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з'ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Оцінюючи надані сторонами докази, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не піклувався про фізичний і духовний розвиток сина, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, не спілкувався з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу та не сприяв засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі. На підставі наведеного та враховуючи факт визнання відповідачем позову, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими, їх задоволення відповідає інтересам малолітнього [PERSON] і його подальшого життя. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, сплачені останньою за подання даного позову. На підставі ст. ст. 164, 166 СК України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікованої Постановою ВРУ № 789-XII від 27.02.91),

Outcome: approved