Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації, який обґрунтовувала тим, що згідно Довідки, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживають на зареєстровані 6 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Був зареєстрований ще [PERSON] , однак, він помер. Згідно свідоцтва про шлюб, позивач змінила прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка - [PERSON] . Згідно Розпорядження від 14.04.2011 року, було відкрито особовий рахунок на ім`я [PERSON] на займану площу квартири (не приватизована). Відповідач по справі - [PERSON] , у квартирі не проживає вже більш як 10 років. Він проживає у [ADDRESS] . Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що [PERSON] втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тривалою, понад один рік, без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того він не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2020 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 17,18). Представник позивача адвокат Гареєв С. Ш. надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. (а.с. 22). Відповідач надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Зазначив, що він дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 20). Треті особи надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували. (а.с. 23-25). Згідно до вимог ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно Довідки, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживають на зареєстровані 6 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Був зареєстрований ще [PERSON] , однак, він помер. (а.с. 4). Згідно свідоцтва про шлюб, позивач змінила прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка - [PERSON] . (а.с. 6). Згідно Розпорядження від 14.04.2011 року, було відкрито особовий рахунок на ім`я [PERSON] на займану площу квартири (не приватизована). (а.с. 5). Відповідач по справі - [PERSON] , у квартирі не проживає вже більш як 10 років. Він проживає у [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №463233-2020 від 22.05.2020 року. (а.с. 21 на звороті). Як вказано у Постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За результатом розгляду вказаної справи ВСУ постановив: «Усунути перешкоди [PERSON] у користуванні будинком, що розташований [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням». В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" - громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнавши [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved