Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, зазначивши в позові, що перебував у шлюбі із позивачкою з 2006 року. Від даного шлюбу мають двох доньок-близнюків: [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя сторін не склалось, шлюб 23.01.2013 розірваний. Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 16.12.2008 позивача зобов'язано сплачувати аліменти на користь відповідачки на утримання доньок в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку до повноліття дітей. Станом на 28.02.2014 заборгованість по аліментним платежам становить 23514,46 грн. На підставі нарахованої заборгованості, відділом ДВС Тальнівського районного управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та про його розшук. Позивач зазначає, що спільно проживав з відповідачкою до лютого 2011 року. Він дбав про матеріальний стан сім'ї, забезпечував дружину та дітей всім необхідним. Крім того, як дружина з дітьми виїхали проживати до батьків відповідачки, він продовжував надавати матеріальну допомогу. Позивач раніше звертався до суду з позовною заявою про звільнення його від сплати заборгованості по аліментах на підставі ч.1 ч. 2 ст.197 СК України., після розгляду справи позовні вимоги були задоволені частково, позивача було звільнено від сплати заборгованості по сплаті аліментів за період часу з моменту винесення рішення суду до моменту пред'явлення виконавчого листа до виконання. Однак Апеляційним судом Черкаської області скасовано рішення Тальнівського районного суду від 24.09.2013, в обґрунтування винесеного рішення, судом зазначено, що позовні вимоги обґрунтовані ч.1ч.2 ст. 197 СК України, а судом першої інстанції звільнено від сплати на підставі ч.3 ст. 197 СК України. Тому, позивач, посилаючись на положення ч.3 ст. 197 СК України, просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам яка виникла в період часу з 01.12.2009 по 01.12.2012 в сумі 21629,08 грн., через що звертається до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, також пояснив, що про рішення суду від 16.12.2008 про стягнення з нього аліментів на утримання його доньок він не знав, лише 20.06.2013 отримав виклик до ДВС, де дізнався про те, що має заборгованість по сплаті аліментів з грудня 2009 в сумі 22331,75 грн. Протягом всього цього періоду позивач дбав про сімю і допомагав їм. Позивач також пояснив, що з грудня 2012 він регулярно сплачував аліменти по поточних платежах. Вважає, що його треба звільнити від сплати аліментів, оскільки заборгованість виникла не з його вини, оскільки він матеріально утримував сім'ю, погасити таку значну для нього суму не може, оскільки постійного щомісячного заробітку не має, хворіє, також зазначив, що сплачує аліменти на старшого сина. Просить позов задовольнити повністю, звільнити його від сплати заборгованості по аліментам в сумі 21629,08 грн. Представник позивача позовні вимоги підтримала, пояснила, що за той час, коли сторони не проживали разом, позивач допомагав матеріально сім'ї, відповідачка звернулась до суду про примусове виконання рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання дітей лише в грудні 2012 року. Вважає, що відповідачка без поважних причин не зверталась до ДВС до грудня 2012 року про стягнення аліментів на її користь з позивача, останній має старшого сина, про якого також піклується, хворий, має хронічну хворобу, постійного щомісячного заробітку не має, самостійно обробляє 10 га землі, заборгованості після пред'явлення виконавчого листа до виконання до відділу ДВС він не має. За вказаних підстав просила звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам в сумі 21629,08 грн. Відповідачка в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, пояснила, що раніше не подавала виконавчий лист до виконання з тієї причини, що надіялась, що позивач добровільно буде сплачувати аліменти, остаточно стягувати з нього аліменти в примусовому порядку вирішила лише у грудні 2012 року, оскільки він має достатньо великий дохід від обробітку 10 га землі, а вона потребує матеріальної допомоги, так як має на утриманні ще і старшу доньку від першого шлюбу, яка на даний час навчається. Просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідачки в судовому засіданні також заперечив проти позову, зазначив, що позивач рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 16.12.2008 року зобов'язаний сплачувати аліменти на користь відповідачки на утримання доньок в розмірі 1/3 частини від його доходів, на даний час має заборгованість по сплаті аліментів, яку повинен сплатити, оскільки не надав суду достатніх доказів на його хворобу. Добровільно почав сплачувати аліменти лише після подання виконавчого листа до ДВС, а відповідачка раніше не зверталась до ДВС для примусового стягнення з нього аліментів, оскільки розраховувала, що він буде добровільно їх сплачувати. Просив відмовити в задоволенні позову повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - відділу ДВС Тальнівського районного управління юстиції Соломаха М.В. в судовому засіданні пояснив, що з 01.02.2013 в нього на виконанні дане провадження, боржнику була направлена постанова про відкриття виконавчого провадження, боржнику було надіслано попередження, а також пояснив те що, 1/3 частини виплачувалася з доходу боржника в розмірі 726 грн., але не менше 30 %. Суд, заслухавши сторони та їх представників, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що також підтвердили сторони в судовому засіданні, що вони проживали в шлюбі з 2006 року. Шлюб розірваний рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 23.01.2013. Від даного шлюбу мають двох доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 18.12.2012 відносно позивача відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 16.12.2008 про стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання доньок в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів щомісячно. Згідно довідки - розрахунку від 20.06.2013 наданої старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції заборгованість позивача по сплаті аліментів станом на 01.07.2013 становить 32124,95 грн. Судом також встановлено, що відповідачка є матір'ю [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю в с. Корсунка Тальнівського району Черкаської області, є студенткою та навчається. В судовому засіданні сторони визнали ту обставину, що позивач має старшого сина від іншого шлюбу та сплачує аліменти на його утримання. Відповідно до довідки Тальнівської ЦРЛ позивач хворіє та перебуває на диспансерному обліку з 2008 року. Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку позивачу належить земельна ділянка площею 2,51 га. Відповідно до ст. 129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Згідно ст.ст. 1, 10 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 61 ч. 1 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Статтею 194 ч. 1 СК України передбачено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Стаття 197 СК України встановлює, що з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. З метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи судом з'ясовувалось питання про причини непред'явлення відповідачкою виконавчого листа до примусового виконання з 2008 року, на що відповідачка пояснила, що надіялась на добровільну сплату аліментів позивачем. Хоча в судовому засіданні було встановлено, що відповідач добровільно надавав матеріальну допомогу дружині і дітям за той період, коли вони разом не проживали. Крім того, відповідачка не надала суду на підтвердження своїх заперечень проти позову достатніх та поважних причин непред'явлення виконавчого листа до виконання з 2008 року і по грудень 2012 року. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась не з вини позивача, оскільки він добровільно надавав допомогу, а внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання відповідачкою, на користь якої були присуджені аліменти. Наявність лише самого рішення суду про стягнення з особи аліментів на утримання дітей не може бути підставою для стягнення аліментів, оскільки особа при наявності такого рішення може виконувати обов'язок по утриманню дітей добровільно, і саме не виконання в добровільному порядку обов'язку утримувати дітей є підставою для пред'явлення виконавчого листа до ДВС з метою примусового виконання зазначеного рішення суду. Про наявність виконавчого листа у ДВС позивач дізнався лише у червні 2013 року, коли отримав повідомлення від державного виконавця. Цей факт підтвердив в судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - відділу ДВС Тальнівського районного управління юстиції Соломаха М.В. Таким чином, доводи позивача в тій частині, що він не знав про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів, а також про свій обов'язок сплачувати аліменти згідно рішення суду, матеріалами справи не спростовуються. Судом також було з'ясовано чи пов'язується право відповідачки на отримання заборгованості по аліментам за три роки, передбачене ст. 194 СК України, з дотриманням державним виконавцем норм Закону України "Про виконавче провадження" стосовно повідомлення належним чином боржника про суму заборгованості та про строк її погашення. Розрахунок заборгованості по аліментам державним виконавцем ДВС Тальнівського РУЮ у Черкаській області був зроблений 20.06.2013, відповідно до якого заборгованість позивача по аліментам становить 32124,95 грн. При проведенні розрахунку державний виконавець виходив із середньомісячного заробітку для даної місцевості. При цьому жодного повідомлення боржнику про надання даних про місце роботи і довідки про доходи не надсилалось. Даний розрахунок до відома боржника доведений не був. Таким чином, доводи позивача в тій частині, що він не знав про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів, а також про свій обов'язок сплачувати аліменти, знову ж таки матеріалами справи не спростовуються. Той факт, що позивач постійно добровільно надавав дітям матеріальну допомогу за період 2011-2013 роки, коли сторони разом не проживали, встановлений судом в судовому засіданні і був визнаний відповідачкою, а саме, що він ніс витрати на утримання дітей, надавав гроші, купував одяг, іграшки, інші речі, оплачував лікування. Наведені докази також підтверджують необізнаність відповідача про стягнення з нього аліментів на дітей, оскільки свій обов'язок щодо утримання дітей він виконував добровільно. Підстава позову, це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами є лише юридичні факти, тобто такі факти, що тягнуть за собою певні правові наслідки виникнення, зміну чи припинення правових відносин. Тому судом були встановлені певні юридичні факти, а саме факт виникнення заборгованості по сплаті аліментів та причини її виникнення та факт наявності права у відповідачки на отримання даної заборгованості. І на підставі встановлених фактів було встановлено, які правовідносини виникли між сторонами, і якими нормами матеріального права вони регулюються. Суд вважає, що саме в такий спосіб, а саме встановленням неповажності причин непред'явлення відповідачкою виконавчого листа до примусового виконання, може бути захищене право позивача на звільнення його від сплати заборгованості по аліментам. Такий спосіб захисту не виходить за межі заявлених позовних вимог, оскільки фактично врегульовує спірні правовідносини між сторонами щодо аліментних зобов'язань. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а саме слід звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам за період з грудня 2009 року і по листопад 2012 року включно.

Outcome: approved