Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, просить суд стягнути з ПАТ «ІМЕКСБАНК» суму залишку коштів з рахунку № 5900090000033111102 в розмірі 27 330,83 гривень, а також суму завданої моральної шкоди у розмірі 3 000,0 гривень, посилаючись на таке. 09 червня 2008 року між позивачем, [PERSON], та Акціонерним комерційним банком «ІМЕКСБАНК» укладено такі чотири договори: договір № 450018470 на відкриття та обслуговування банківського рахунку в національній валюті фізичної особи; договір № 450018470 про розрахункове обслуговування операцій фізичних осіб з пластиковими платіжними картками НСМЕП; договір № 450018470 П на відкриття та обслуговування банківського рахунку в національній валюті фізичної особи; договір № 450018470 К про розрахункове обслуговування операцій фізичних осіб з платіжними картами НСМЕП. Позивачем 12 січня 2015 року подано до розпорядчого відділу ПАТ „ІМЕКСБАНК" письмову заяву про дострокове припинення договору банківського рахунку згідно з умовами договору та отримання коштів через касу банку, шляхом повернення суми залишку грошових коштів з рахунку позивача. Однак відповіді на вказану заяву станом на день пред'явлення позову [PERSON] не отримав, отримати кошти позивач не зміг з причин введення керівництвом банку лімітів на повернення коштів. З огляду на вказане позивач змушений звернутися до суду з метою захисту своїх законних прав та інтересів. Позивач надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути позов за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'являвся неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися в установленому законом порядку. Суд у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, які не з'явилися, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. 09 червня 2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «ІМЕКСБАНК» укладено такі чотири договори: - договір № 450018470 на відкриття та обслуговування банківського рахунку в національній валюті фізичної особи; - договір № 450018470 про розрахункове обслуговування операцій фізичних осіб з пластиковими платіжними картками НСМЕП; - договір № 450018470 П на відкриття та обслуговування банківського рахунку в національній валюті фізичної особи; - договір № 450018470 К про розрахункове обслуговування операцій фізичних осіб з платіжними картами НСМЕП. Згідно з умовами вказаних договорів, вони набули чинності з дня їх підписання сторонами та діють протягом одного календарного року, у разі, якщо не одна із сторін не заявила про його розторгнення за 21 календарний день до закінчення строку дії договору, договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік. У випадку наміру дострокового розірвання договору, сторона, яка ініціює припинення договірних взаємовідношень, зобов'язана письмово повідомити про це іншу сторону не пізніше ніж за 21 календарний день. Відповідно до п. 3.2 договору № 450018470 відповідач зобов'язався забезпечувати збереження усіх коштів, що надійшли на рахунок позивача, та виконувати розпорядження позивача по їх використанню відповідно до діючого законодавства. Згідно з пунктом 2.4 договору № 450018470 позивач має право вимагати своєчасного і повного здійснення розрахунків та надання послуг, обумовлених в цьому договорі. 12 січня 2015 року позивачем подано до розпорядчого відділу АТ „ІМЕКСБАНК" письмову заяву про дострокове припинення договору банківського рахунку згідно з умовами договору та отримання коштів через касу банку, шляхом повернення суми залишку грошових коштів з рахунку позивача, тобто до введення у дію тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи 27 січня 2015 року. Втім відповіді на вказану заяву станом на день пред'явлення позову та на час постановлення цього рішення позивач [PERSON] не отримав. Станом на час звернення позивача до суду залишок неповернутих банком коштів склав 27 330,83 гривень, що належним чином не заперечене банком. Відповідно до пункту 7.1.2 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів. Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Водночас, банк згідно з частиною другою статті 1066 ЦК України має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час а залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Як встановлено, можливість дострокового розірвання договору передбачена умовами укладених договорів, зокрема, й у випадку наміру дострокового розірвання договору, сторона, яка ініціює припинення договірних взаємовідношень, зобов'язана письмово повідомити про це іншу сторону не пізніше ніж за 21 календарний день. Отже, зобов'язальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі договору банківського рахунка, мають майново-грошовий характер, відтак, у цьому випадку позивач є кредитором за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами. При цьому, судом також враховано, що відповідно до чинного законодавства Фонд гарантування вкладів фізичних осіб починаючи з 27.01.2015 року до 26.04.2015 рік в ПАТ «ІМЕКСБАНК» запровадив тимчасову адміністрацію та призначив уповноважену особу. Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Разом з тим, згідно з ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Згідно зі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Таким чином, враховуючи, що строк дії договору банківського рахунку припинено у зв'язку зі зверненням позивача до банку із заявою про дострокове розірвання цього договору до введення у дію тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи, у банку після 03 лютого 2015 року не було підстав залишити без належної відповіді заяву [PERSON] та не повертати грошові кошти за вказаним договором, враховуючи при цьому, що сума заборгованості не перевищувала граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на зазначене, право на повернення залишку коштів банківського рахунку, так само, як і обов'язок відповідача повернути вказану суму коштів виникло після звернення позивача до банку із заявою про дострокове розірвання договору - з 03 лютого 2015 року. Щодо відшкодування завданої позивачу моральної шкоди суд дійшов такого. Під час вирішення позову в цій частині вимог судом враховано похилий вік позивача, поганий стан його здоров'я, а також інтенсивність тих зусиль, що змушений був докласти позивач задля вирішення спору, що виник з відповідачем через невиконання ним взятих на себе зобов'язань. В цих висновках суд має виходити з того, що вжиті позивачем зусилля, вжиті ним задля вирішення спору з відповідачем з врахуванням віку та стану здоров'я, не можуть вважатися адекватними характеру існуючого спору, а тому самий факт порушення прав та законних інтересів позивача свідчить про настання в його немайновій сфері істотних втрат, що виразилися у виникненні моральної шкоди, право на компенсацію якої має позивач. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Так, у відповідності до положень ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, але відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, моральну шкоду повинен відшкодовувати банк, оскільки саме ним були порушені умови договору й безпідставно залишено без задоволення заяву [PERSON] Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved