Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Тульчинської міської ради Вінницької області про поділ комплексу, будівель та споруд в натурі як об'єкта права спільної часткової власності, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.12.2011, відповідно до укладеного договору дарування частки комплексу будівель та споруд, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 966, вона стала власником 13/25 часток комплексу, будівель та споруд, а саме: сараю літ. «Б», загальною площею 53,7 кв.м., що знаходиться в м. Тульчині по вул. М. Леонтовича (Леніна), 63. 30.07.2012 договір дарування було зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. В той же день, Комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» видано витяг № 34995017 про державну реєстрацію прав, відповідно до якого їй належить на праві приватної спільної часткової власності комплекс будівель та споруд в частці 13/25, а співвласником іншої частки,12/25, являється територіальна громада м. Тульчина. Рішенням 66 сесії 6 скликання № 1630 від 15.09.2015 Тульчинської міської ради їй надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель Тульчинської міської ради орієнтовною площею 0.0216 га, для будівництва та обслуговування 13/25 частин майнового комплексу будівель та споруд, яка розташована в м. Тульчині вул. М, Леонтовича (Леніна), 63 на умовах купівлі-продажу. 20.07.2016 вона звернулась до відповідача з письмовою пропозицією про поділ в натурі комплексу будівель та споруд як об'єктів права спільної часткової власності, Однак, 27.07.2016 відповідачем було відмовлено у вчинені даної дії. Як випливає з положення ч.1,3 ст. 367 ЦК України поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов'язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Як випливає із висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна № 63 від 03.08.2016, виданого КП «Архітектурне планувально-проектне бюро», 13/25 частин об'єкта, є відокремлені, має окремий вихід і може бути виділено в натурі. Оскільки між нею та відповідачем не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі нежитлового приміщення комплексу будівель та споруд, що призвело до неможливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦК України, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить виділити їй в натурі з комплекса будівель та споруд нежитлову будівлю сараю літ. «Б», загальною площею 53.7 кв. м., який знаходяться за адресою: Вінницька область м. Тульчин вул. М. Леонтовича, 63, визнавши за нею право приватної власності на дану будівлю та припинити право спільної часткової власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою вул. Леонтовича, 63 м. Тульчин, яке належить їй. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. На задоволенні позову наполягає. Відповідач - представник Тульчинської міської ради Вінницької області позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в зв'язку з визнанням представником відповідача позову, відповідно до ст.174 ЦПК України є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, а визнання позову представником відповідача не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САС №231576 (а.с.29) 1/1 частка комплексу будівель та споруд, який розташований в м. Тульчині по вул.Леніна, 63 належав на праві власності територіальній громаді м. Тульчина в особі Тульчинської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Тульчинської міської ради № 351 від 24.09.2008. Відповідно до договору купівлі-продажу частини комплексу будівель та споруд від 22.06.2010 (а.с.31) Тульчинська міська рада в особі міського голови [PERSON] продала [PERSON] 13/25 часток комплексу будівель та споруд нежитлової будівлі, розташованої по вул. Леніна, 63 в м. Тульчині. Згідно договору дарування частки комплексу будівель та споруд від 31.12.2011 (а.с.6), позивач [PERSON] отримала в дарунок від [PERSON] і стала власником 13/25 часток комплексу будівель та споруд, а саме: сараю літ. «Б», загальною площею 53,7 кв.м., що знаходиться в м. Тульчині по вул. М. Леонтовича (Леніна), 63. Відповідно 30.07.2012 Комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» було видано витяг № 34995017 про державну реєстрацію прав (а.с.7) та виготовлено технічний паспорт на комплекс будівель та споруд на імя [PERSON]В на 13/25 часток. (а.с.8-11). Рішенням 66 сесії 6 скликання № 1630 від 15.09.2015 Тульчинської міської ради [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель Тульчинської міської ради орієнтовною площею 0.0216 га, для будівництва та обслуговування 13/25 частин майнового комплексу будівель та споруд, яка розташована в м. Тульчині по вул. Леніна, 63 на умовах купівлі-продажу, що підтверджується копією витягу з рішення №1630 від 15.09.2015 (а.с.12). 20.07.2016 позивач звернулась до відповідача з заявою про виділ в натурі належної їй 13/25 частки комплексу будівель та споруд як об'єктів права спільної часткової власності (а.с.13). 27.07.2016 відповідачем було відмовлено у вчинені даної дії, в звязку з тим, що 13/25 частин майнового комплексу будівель та споруд складає цілісний майновий комплекс ритуальної служби КП «Тульчинкомунсервіс» та знаходиться у спільному користуванні відповідних інженерних мереж (а.с.14). Згідно ст.ст.\~355,\~356,\~358 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Таким чином, зазначений комплекс будівель та споруд, який розташований в м. Тульчині по вул. М. Леонтовича (Леніна), 63 належить сторонам на праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.ст.\~316,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до\~ст. 364 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Тобто, співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого\~\~розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна. З виділом учаснику спільної власності на будинок його частки в натурі спільна власність на неї припиняється. За змістом роз'яснень Пленуму Верховного Суду України наведених в п.14\~постанови від 22.12.1995 № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", об'єкт нерухомого майна, який є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення або які можна переобладнати в такі. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями, якщо про це заявлено позов. Згідно п.п. 1.2. та 3.3. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 за № 774/14041, виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. З даних висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з обєкта нерухомого майна, складеного суб'єктом оціночної діяльності КП «Архітектурне планувально-проектне бюро» [PERSON] на замовлення позивача від 03.08.2016 №63 (а.с.15) визначено, що за технічними показниками 13/25 частин комплексу будівель та споруд, яка розташована в м. Тульчині по вул.М.Леонтовича, 63, а саме: сарай літ. «Б», загальною площею 53,7 кв.м.- є відокремлена, має окремий вихід і може бути виділена в натурі. Зазначений висновок спеціаліста відповідачем не оспорюється, питання про призначення судової будівельної експертизи перед судом сторони не порушували. За таких обставин, суд приймає до уваги зазначений висновок спеціаліста, вважає його допустимим засобом доказування факту наявності технічної можливості виділу в натурі із спільного комплексу будівель та споруд, розташованих в м. Тульчині по вул.М.Леонтовича, 63, належного на праві власності [PERSON] 13/25 частин даного комплексу будівель та споруд, а саме сараю, оскільки цей висновок не оспорюється іншим співвласником, а наведені в ньому відомості не суперечать іншим матеріалам та відповідають фактичним обставинам справи. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що будівлі та споруди майнового комплексу, розташовані в м.Тульчині по вул.М.Леонтовича, 63 Вінницька область, які перебувають у спільній частковій власності у позивача та відповідача є подільною річчю в розумінні\~ст. 183 ЦК України, оскільки при виділі цільове призначення приміщень, які входять до складу спільного майна, втрачено не буде. За результатом виділу в спільному користуванні позивача та іншого співвласника спільних приміщень не залишається, тому встановлювати порядок користування не вимагається. Порушень прав іншого співвласника чи інших осіб в результаті виділення позивачу в натурі частки із спільного нерухомого майна у судовому засіданні не встановлено. Таким чином, позивачем доведено наявність, передбачених ч.1 ст.364\~ЦК України, правових підстав для виділу їй в натурі її частки з нерухомого спільного майна. Крім того, виділ співвласнику його частки в натурі зі спільного майна призводить до припинення права спільної часткової власності між співвласником, якому виділена в натурі частка у спільному майні, та іншим співвласником, між якими продовжують існувати відносини права спільної часткової власності, але вже щодо зменшеного об'єкту. Відтак, виходячи з положень ст.ст.\~328,\~346 ЦК України,\~право спільної часткової власності позивача на виділене їй майно підлягає припиненню з одночасним визнанням за нею права власності на самостійний об'єкт права власності, з метою проведення державної реєстрації припинення спільної часткової власності позивача та реєстрацію за нею права власності на самостійний об'єкт. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved