Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив ухвалити рішення, котрим визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог посилається на те що йому, [PERSON] на праві власності належить 39/100 частин приватного будинку за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній частині будинку зареєстровані окрім позивача його колишня цивільна дружина [PERSON] , її син [PERSON] та мати дружини - [PERSON] . Як зазначив позивач, в 2013 році вищезазначені громадяни виїхали з зазначеного домоволодіння в невідомому йому напрямку, однак в добровільному порядку з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , не знялись. Факт непроживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в будинку за адресою: [ADDRESS] , також підтверджується заявами сусідів, котрі посвідчені начальником відділу №1 КП «ЖКС «Пересипський». Враховуючи, що за зареєстрованого мешканця необхідно сплачувати щомісячні платежі, позивач додатково вважає, що реєстрація відповідачів, порушує його право як власника нерухомого майна. Враховуючи зазначене, позивач просив його позов задовольнити, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, котре розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 08 вересня 2020 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачам строк\~для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачам було надано строк для подання\~відзиву на позовну заяву. (а.с. 21,22). Позивач надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не прибули, про розгляд справи двічі повідомлялись у встановленому порядку, причин неявки суду не сповістили та правом на надання відзиву на позовну заяву не скористались. Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить 39/100 частин приватного будинку за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 9,10). В зазначеній частині будинку зареєстровані окрім позивача його колишня цивільна дружина [PERSON] , її син [PERSON] та мати дружини - [PERSON] . (а.с. 11). Факт непроживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в будинку за адресою: [ADDRESS] , підтверджується заявами сусідів, котрі посвідчені начальником відділу №1 КП «ЖКС «Пересипський». (а.с. 5,6). Як вказано у Постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За результатом розгляду вказаної справи ВСУ постановив: «Усунути перешкоди [PERSON] у користуванні будинком, що розташований [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням». Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2\~ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання"\~- громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, визнавши [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved