Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна», свої позовні вимоги мотивує тим, що 07 квітня 2017 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 170624, згідно якого відповідач повинен був придбати автомобіль марки Renault Lodgy, а він зобовязався за вказаним договором прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами договору. Договір було укладено за місцем знаходження представництва відповідача. Він довірившись усним поясненням представника відповідача, підписав договір не прочитавши його текст детально та 07.04.2017 року сплатив авансовий платіж та аванс у сумі 41000,00 грн. Отримавши вищезазначений договір на руки та детально ознайомившись з ним, він достовірно зясував, що його представник відповідача ввів в оману, оскільки початкова йому повідомляв, що вартість аукціонного предмету лізингу складає 200000 грн. (7400 доларів США), а в договорі було зазначено, що вартість автомобіля 14900,59 доларів США, що еквівалентно на день укладання угоди становило 405296,00 грн. Будучи не згодним з такими істотними умовами договору, він невідкладно надіслав лист відповідачу про розірвання спірної угоди та повернення йому сплачених коштів. Однак відповідач отримавши його лист відмовився повернути йому кошти в сумі 41000,00 грн., а лише повідомив, що поверне йому частково авансовий платіж у розмірі 282,24 грн. Факт відмови відповідача в поверненні грошових коштів, вказує на навмисне порушення його прав споживача. Вважає, що спірний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки при його укладанні йому була надана відповідачем недостовірна інформація, не було погоджено остаточну вартість предмета лізингу. Крім того, у відповідача відсутня ліцензія та спірний договір підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню, а така вимога відповідачем при укладанні договору також дотримана не була. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач ТОВ «Автотехнікс Україна» в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся за своїм зареєстрованим місцем знаходження, заперечень проти позову не надав, тому справу розглянуто на підставі повідомлених позивачем даних та доказів у відсутності відповідача в заочному порядку. Суд, заслухав доводи позивача, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, прийшов до наступного. Відносини що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~Цивільного кодексу України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, та\~Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно\~статті 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.\~Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Як вбачається із матеріалів справи, 07 квітня 2017 року між позивачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна» укладено договір фінансового лізингу № 170624 з додатками № 1 та № 2, за умовами якого ТОВ «Автотехнікс Україна» зобовязалося придбати у власність предмет лізингу у вигляді автомобіля марки Renault Lodgy , об`ємом двигуна 1,5 л., тип КПП механіка, привід передній та передати цей автомобіль позивачу, а [PERSON], в свою чергу, зобовязався сплатити передбачені вказаним договором платежі, прийняти та належним чином використовувати предмет лізингу, у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі (а.с.8-19). Згідно з додатком 1 до договору лізингу вартість предмета лізингу на дату підписання договору складає 14900,59 доларів США, авансовий платіж у розмірі - 50,00%, сума якого становить 7450,29 доларів США; щомісячний авансовий платіж 620,26 доларів США; адміністративний платіж (10%) 1490,06 доларів США; комісія за передачу (3%) 447,02 доларів США., за курсом долара 27,20, вартість предмета лізингу на дату підписання становить 405296,00 гривень (а.с.21). Згідно п. 3.1.1., 3.1.2. договору, лізингодавець зобовязаний: придбати предмет лізингу, який визначено лізингоодержувачем в порядку та на умовах даного договору та інших погоджень між сторонами; на умовах викладених у даному договорі передати лізингоодержувачу придбаний для нього предмет лізингу (а.с.9). Відповідно до п. 4.1 договору, лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 (сто двадцяти) робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: - адміністративного платежу; - авансового платежу; - комісії за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст.9 даного договору, або різниці до вже сплаченого\~авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6. ст. 9 даного договору. У разі затримки строку сплати авансового платежу (не враховуючи право лізингоодержувача виплачувати авансовий платіж протягом 12 місяців), строк поставки предмета лізингу може бути відповідно змінено (а.с.11). Згідно п. 10.3. договору, на момент укладення даного договору попередній розмір щомісячного лізингового платежу, за умови залишення, погодженої вартості предмета лізингу на рівні, яка була визначена на момент підписання даного договору, становить 231,97 долара США, що згідно обмінного курсу гривні на дату укладання договору становить 6309,58 грн. (а.с.15). 07 квітня 2017 року позивачем [PERSON] на підставі Додатку № 1 та п. 8.5 Договору на рахунок відповідача ТОВ «Автотехнікс Україна» було сплачено кошти, а саме авансовий платіж, у розмірі 41000,00 грн., що підтверджено копією квитанції (а.с.24). Тоді ж, 07.04.2017 року укладеним між позивачем та відповідачем додатковим договором до договору фінансового лізингу №170624 від 07.04.2017 року, який є його невідємною частиною були внесені зміни щодо реквізитів лізингодавця. Листом за №197 від 22.05.2017 року ТОВ «Автотехнікс Україна» розірвало укладений з позивачем договір фінансового лізингу № 170624. У відповідності до\~ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Так, згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15, вбачається, що договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~статті 628 ЦК України. Згідно\~статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п. 3.12 глави 5 розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених\~Цивільним кодексом України\~та\~Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частин першої, другої\~статті 215 ЦК України\~передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою\~статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до частини першої\~статті 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 170624 з додатками від 07 квітня 2017 року, укладений між позивачем та ТОВ «Автотехнікс Україна», нотаріально посвідчено не було. У звязку з відсутністю нотаріального посвідчення спірного договору лізингу, лист ТОВ «Автотехнікс Україна» за №197 від 22.05.2017 року про його розірвання не несе в собі ніяких наслідків, оскільки відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний (нікченмний) правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Крім того, у правовому висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15, зазначено, що\~стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій\~статті 18 цього Закону\~умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Дані законодавчі приписи також відображені і у положеннях Хартії захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної [PERSON] Європи від 17 травня 1973 року № 543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача. У Директиві 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року щодо несправедливих видів торговельної практики зазначається, що фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов'язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і, таким чином, ефективного вибору. Для підтримання впевненості споживачів загальна заборона несправедливих видів торговельної практики однаковою мірою повинна застосовуватися до тих із них, що виникають як за межами контрактних відносин між торговцем та споживачем, так і під час виконання укладеного контракту (пункти 9, 13, 14 преамбули зазначеної Директиви). Суд, аналізуючи зміст спірного договору фінансового лізингу від 07 квітня 2017 року, укладеного між сторонами, дає підстави дійти висновку, що в договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування, місцезнаходження, встановлена жорстка відповідальність лізингоодержувача як споживача за порушення умов договору, усувається відповідальність лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, не надані права лізингоодержувача як споживача вимагати дострокового розірвання договору, передбачено покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в\~Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях\~ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Також, сплачений позивачем на користь відповідача перший платіж в розмірі 41000,00 грн.\~це фактично винагорода відповідача за організацію та ведення договору. Даний пункт договору порушує принцип добросовісності, оскільки, відповідач не обґрунтував в договорі співмірність розміру платежу за організацію даного договору. Отже, з викладеного вбачається, що забезпечено лише захист інтересів відповідача як лізингодавця, що свідчить про очевидний дисбаланс між правами та обовязками сторін. Таким чином, умови договору фінансового лізингу від 07 квітня 2017 року № 170624 є такими, що суперечать нормам\~ЦК,\~Закону України «Про фінансовий лізинг»,\~Закону України «Про захист прав споживачів», порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України), призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін та завдають шкоди споживачеві. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої\~статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1\~статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої\~статті 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. В договорі фінансового лізингу від 07 квітня 2017 № 170624 року та додатках до нього відсутні відомості про те, що ТОВ «Автотехнікс Україна» здійснює свою фінансову діяльність на підставі відповідного дозволу (ліцензії), що суперечить нормам законодавства викладеним вище. Враховуючи викладене, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі та застосувати правові наслідки недійсності правочину відповідно до\~статті 216 ЦК України, стягнувши з відповідача на користь позивача сплачені за договором кошти в розмірі 41000,00 грн. На підставі ч. 3\~ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ч. 3 ст. 88\~ЦПК України, судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. підлягає до стягнення з відповідача на користь держави.

Outcome: approved