Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обгрунтування позовних вимог зазначив, що реєстрація відповідача на зазначеній житловій площі утворює перешкоду у здійсненні права на користування та розпорядження майном та тягне додаткові витрати по сплаті комунальних послуг є перешкодою в отриманні субсидії, а тому позивач була змушена звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явилась, попередньо наддавши до суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі на підставі наявних у ній доказів. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явились, не повідомивши про причини своєї неявки та їх поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України. За таких обставин, за згодою позивача проводиться заочний розгляд справи. Розглянувши подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу». Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475, 97- ВР " Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції " закріплено принцип непорушності права власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що згідно договору міни від 29 квітня 2016 року позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], та згідно договору дарування від 29 квітня 2016 року їй також належить на праві власності земельна ділянка площею 0.21 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за цією ж адресою. В 1995 році син позивачки, - [PERSON], уклав шлюб з відповідачкою по справі - [PERSON], 04 січня 1996 року у них народилася донька, відповідач - [PERSON] які спочатку проживали за адресою: [ADDRESS], а потім [PERSON] продала квартиру і попросила позивачку прописати її та доньку у будинку в [ADDRESS]. Як встановлено, з 14.05.2002р відповідачі: [PERSON] та [PERSON] перебувають на реєстраційному обліку місця проживання за адресою: [ADDRESS], однак жодного дня за вказаною адресою не проживали, і це підтвержується Актом обстеження житлово-побутових умов від 27.07.2017 року, затвердженим сільським головою Тахтаулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Також з матеріалів справи вбачається, що син позивачки близько 8 років тому розлучився з [PERSON] та виїхав до іншої країни. На даний час місце перебування відповідачів не відомо, в зв'язку з чим позивач позбавлена можливості вирішити питання зняття їх з реєстраційного обліку в позасудовому порядку, так як реєстрація даних осіб у житловому будинку перешкоджає позивачу в повній мірі вільно розпоряджатися своїм нерухомим майном та є перешкодою у отриманні субсидії. Отже, єдиним способом зняти відповідачів з реєстраційного обліку є визнання їх в судовому порядку такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком за адресою: [ADDRESS], в зв'язку з чим позивач була змушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, який постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про-виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ст.ст. 71,72 ЖК України в разі відсутності особи за місцем проживання (реєстрації) понад шість місяців без поважних причин вона може бути позбавлена права користування цим приміщенням в судовому порядку. Отже, судом на підставі наявних доказів у справі встановлено факт того, що відповідачі втратили право користування житловим приміщення на підставі їх відсутності більше одного року у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин суд вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], оскільки хоч вони і зареєстровані за даною адресою, однак фактично ніколи не проживали і їх місце знаходження не відоме. На підставі викладеного та

Outcome: approved