Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що з квітня 2012 року до листопада 2014 року вела сімейне життя з відповідачем. Під час спільного проживання народився син [PERSON] , [INFO] . Оскільки на момент народження дитини вона перебувала в шлюбі з [PERSON] , тому останнього було записано батьком дитини. 01.04.2009 року [PERSON] було визнано померлим. Відповідач обіцяв , що запише дитину на себе, однак через деякий час відмовився подати відповідну заяву до ЗАГСУ. З моменту припинення спільного проживання відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, уникає розмов на цю тему, тому рішенням суду просить встановити, що [PERSON] , [INFO] є батьком [PERSON] , [INFO] ; Стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Сторони письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутності. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що позивач [INFO] народила сина [PERSON] . Батьком дитини зазначено [PERSON] . Рішенням суду Коростенського міськрайонного суду від 26.09.2013 року встановлено факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця с.Васьковичі Коростенського району Житомирської області, 01 квітня 2009 року. На підставі вказаного рішення суду відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Коростенському району реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції в Житомирській області 11.10.2013 року видано свідоцтво про смерть [PERSON] , який помер [INFO] . В період з квітня 2012 року до листопада 2014 року сторони спільно проживали, що не було оспорено . Згідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнано за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК України). Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. За клопотанням позивача ухвалою суду від 02.04.2019 року у справі призначалась судово-генетична експертиза, проведення якої було доручено експертам Київського міського бюро судово-медичної експертизи. З висновку експерта №103-145-2019 від 12.07.2019 року слідує, що молекулярно -генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99, 99%. Вказане свідчить про те, що біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. За положеннями ст.134 Сімейного Кодексу України на підставі заяви осіб, зазначених у ст. 126 та 127 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.141 Сімейного Кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. При визначенні розміру аліментів, згідно ст.182 Сімейного кодексу України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. З врахуванням наведеного позовні вимоги підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України з урахуванням наявних в справі доказів щодо їх розміру.

Outcome: approved