Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом, стверджуючи, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 21.10.2010 року задоволено позов [PERSON] та визнано за нею право власності на 1/2 частину належного йому на праві власності домоволодіння № 13 по вул. Мельника в с. Бережниця Калуського району Івано-Франківської області. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.11.2012 року здійснено реальний розподіл домоволодіння між ним та відповідачем. Однак даним рішенням не визначено порядок користування горищем. Тому позивач вважає, що воно перебуває в їхньому спільному користуванні. Згідно п. 2 ст. 10 закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобовязані брати участь у загальних витратах, повязаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї та ін.) передаються у власність квартиронаймачів безплатно і окремо приватизації не підлягають. Так як позивач зберігає особисті речі на горищі, однак вхід облаштований в належній [PERSON] частині будинку, 13.11.2013 року він звернувся до неї з проханням впустити його на горище. Однак [PERSON] проігнорувала його прохання, тому позивач змушений був залазити на горище через вікно, яке знаходиться над виділеною йому частиною горища. Після цього [PERSON] вчинила скандал, забрала драбину і викликала міліцію, ображала його та погрожувала фізичною розправою. Після цього інциденту [PERSON] заблокувала вікно зсередини металічним дротом, створивши позивачу перешкоди в користуванні горищем. Бажаючи вирішити спір добровільно, 26.08.2015 року [PERSON] звернувся до відповідача із письмовою заявою про надання йому доступу до горища. Однак отримав письмову відповідь, що доступу йому надано не буде. Позивач звернувся з письмовою заявою до міліції, щоб вони вжили заходи реагування відносно [PERSON], щоб остання надала йому доступ до горища. Однак йому було рекомендовано звернутися для вирішення даного питання до суду. Оскільки домоволодіння поділено на дві окремі частини, яким присвоєно окремі адресні номери, позивач вважає, що горище належить йому та відповідачу на праві спільної сумісної власності та просить суд зобовязати відповідача не чинити йому перешкод в користуванні горищем. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задоволити. [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Заперечили, що жодних обєктивних даних про те, що житловий будинок по вул. Я. Мельника, 13 в с. Бережниця Калуського району має допоміжне приміщення горище, немає. Зокрема такі відомості відсутні в технічному паспорті на домоволодіння, де вказано, що житловий будинок має покрівлю шифер, а перекриття дерево. Позивач стверджує, що горище є конструктивним елементом житлового будинку, однак в технічній документації на будинок, горище не вписано. Також стверджують, що твердження позивача про те, що йому чиняться перешкоди в користуванні горищем, є надуманими та не відповідають дійсності. Жодного майна, в тому числі запчастин до трактора, яке б належало позивачу, немає. Позивач зберігає своє майно у інших приміщеннях, якими користується, а також на земельній ділянці, яка перебуває у спільному користуванні. Вважає посилання позивача на норми Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішення Конституційного суду України не можуть застосовуватися до вирішення даного спору, оскільки регулюють відносини, щодо приватизації та користування житловими та допоміжними приміщеннями у багатоквартирних житлових будинках, які набуті в порядку приватизації державного майна. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.11.2012 року між [PERSON] та [PERSON] проведено реальний поділ будинковолодіння по вул. Мельника, 13 «а» в с. Бережниця Калуського району, а рішенням Калуського міськрайонного суду від 01.11.2012 року визначено порядок користування земельною ділянкою, (а.с. 8-10, 11-13). Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.11.2012 року вищезазначене рішення було змінено (а.с. 11-13). Рішенням виконавчого комітету Підмихайлівської сільської ради Калуського району № 4 від 31.01.2013 року належній [PERSON] на праві власності ? частині домоволодіння було присвоєно окрему поштову адресу (а.с. 21). 25.09.2013 року за [PERSON] було зареєстроване право власності на належне йому згідно судового рішення нерухоме майно земельну ділянку, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 14).. 25.11.2013 року [PERSON] звернувся до Калуського МВ УМВС із заявою про вжиття заходів до [PERSON], щоб вона не чинила йому перешкод в користуванні належним йому згідно судового рішення майном, а саме горищем (а.с. 15). З копії висновку від 11.12.2013 року, винесеного за результатами розгляду заяви [PERSON], а також телефонного повідомлення [PERSON] від 13.11.2013 року, вбачається, що викладені обставини знайшли часткове підтвердження, та винесено [PERSON] та [PERSON] офіційне попередження про неприпустимість учинення протиправної поведінки (а.с. 16). Оскільки в подальшому питання користування горищем не було вирішено добровільно 26.08.2015 року [PERSON] звернувся до [PERSON] із заявою про надання йому дозволу на користування коридором 1-3 та коморою 1-2 для виходу на горище (а.с. 17). З відповіді [PERSON] на дану заяву вбачається, що відповідач відмовила йому в наданні доступу до горища (а.с. 18). 14.09.2015 року [PERSON] повторно звернувся до Калуського МВ УМВС із заявою про вжиття заходів до усунення перешкод в користуванні горищем, умисно створених [PERSON] (а.с. 19). Листом № 20452 від 19.10.2015 року йому було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання по суті (а.с. 20). В технічному паспорті на домоволодіння (а.с. 6-7) вказано, що житловий будинок має покрівлю шифер, а перекриття дерево. Разом з тим діючими нормативно-правовими документами в сфері інвентаризації нерухомого майна не передбачено зазначення горища в експлікації приміщень до плану житлового будинку, що підтверджується відповіддю ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» на адвокатський запит (а.с. 62). Ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки цивільним кодексом напряму не визначено правовий статус горища в приватному житловому будинку, то в даному випадку користуючись ст. 8 ЦК України (якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини) слід застосовувати аналогію закону. П. 2 ст. 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" говорить, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Згідно ж рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004р. допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду", стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід зобовязати не чинити [PERSON] перешкод в користуванні горищем, що знаходиться над його частиною домоволодіння шляхом відкриття вікна горища. У відповідності до ст.ст. 84, 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] в користь позивача судовий збір в розмірі 551грн. 20коп., а також 2000,00 гривень витрат за надання правової допомоги згідно квитанції № 0002139 від 03.03.2016 року (а.с.22). На підставі наведеного,

Outcome: approved