Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цим позовом в якому зазначає, що з 23 квітня 1963 року перебуває у шлюбі з відповідачем. За час шлюбу сторони побудували житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], до складу якого входять: житловий будинок літ.«А», прибудова «А1», літня кухня літ.«Б», убиральня літ.«В», літній душ літ.«Г», сарай літ.«Д», погріб літ.«П-г», паркан 1, ворота з хвірткою 2. Житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 595 м2, кадастровий номер 2323910100:01:038:0059, цільового призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд». Через те, що житловий будинок було записано на ім'я відповідача, він скористався правом на приватизацію цієї присадибної земельної ділянки та провів реєстрацію свого права, отримавши свідоцтво про право власності на земельну ділянку №18915043, видане реєстраційною службою Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області 13 березня 2014 року. Оформлення відповідачем правовстановлюючих документів на житловий будинок і присадибну земельну ділянку на своє ім'я перешкоджає позивачці виділити в натурі свою частину у спільно набутому в шлюбі майні. Згоди з відповідачем про добровільний поділ майна подружжям не досягнуто, а без відповідного правовстановлюючого документу провести реєстрацію права власності на свою частину нерухомого майна позивачка не може. Просить суд поділити спільно набуте нерухоме майно і визнати за нею право власності на ? частину спірного житлового будинку і ? частину присадибної земельної ділянки. У судове засідання позивачка не з'явилася, до суду надіслала заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позові, наполягав на задоволені позову. У судове засідання, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, відповідач не з'явився, про причину неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, а саме: копії паспорту, довідки про склад сім'ї, договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, технічного паспорту на житловий будинок, домової книги, приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач з 23 квітня 1963 року перебувають у шлюбі, що підтверджується відповідним записом у паспорті позивачки. На підставі рішення Оріхівської міської ради депутатів №20 від 13.10.1964 року подружжю була виділена земельна ділянка загальною площею 600 м2 по [ADDRESS] для будівництва житлового будинку, що було оформлене договором про надання цієї земельної ділянки в безстрокове користування на ім'я відповідача за реєстровим №2195 від 02.11.1964 року. На відведеній для будівництва земельній ділянці подружжям було побудовано житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], до складу якого входять: житловий будинок літ.«А», прибудова «А1», літня кухня літ.«Б», убиральня літ.«В», літній душ літ.«Г», сарай літ.«Д», погріб літ. «П-г», паркан 1, ворота з хвірткою 2, право власності на який зареєстровано на ім'я відповідача. Перед проведенням державної реєстрації, 27 січня 2014 року на житловий будинок [ADDRESS] Комунальним підприємством «Імпульс» Пологівської районної ради виготовлено технічний паспорт за №2005. Житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 595 м2, кадастровий номер 2323910100:01:038:0059, цільового призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», яка згідно свідоцтва про право власності на земельну ділянку №18915043, виданого реєстраційною службою Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області 13.03.2014 року, зареєстрована на ім'я відповідача. Згідно з приписами ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України (в редакції 2003 року), норм розділу Прикінцеві Положення СК України, правовий режим майна щодо якого виник спір між сторонами, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (утворення). Відповідно до ст.ст. 22, 28 КпШС УРСР, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин в частині визначення правового режиму майна, набутого подружжям до 01 січня 2004 року, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. До сімейних відносин, які на цей час існують у зв'язку із спором між сторонами щодо спільної сумісної власності, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Статтею 28 КпШС УРСР та ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя стає майно, нажите подружжям під час шлюбу, незалежно від того, ким воно придбане: одним з подружжя чи в результаті їх сумісних дій. Наявності яких-небудь доказів попередньої узгодженості таких дій з іншим із подружжя не потрібно. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У відповідності до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя" спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п.18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», якщо на земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Виходячи з наведених вимог закону та встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що спірний житловий будинок, набутий у власність [PERSON] у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя, частки сторін є рівними та складають по ? частки. Згідно ст. 89 Земельного Кодексу у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки подружжя. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ, а тому обґрунтованими є вимоги позивачки про визнання за нею права на ? частину присадибної земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved