Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути кошти в сумі 6159,29 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до наказу Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного університету внутрішніх справ від 28.07.2008 року №249 відповідача було зараховано курсантом факультету громадської безпеки та соціальної роботи. 31.08.2008 року між Прикарпатським юридичним інститутом Львівського державного університету внутрішніх справ, УМВС України у Івано-Франківській області та відповідачем було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Відповідач був зобовязаний у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі. Наказом УМВСУ у Івано-Франківській області №146 о/с від 11.09.2012 року відповідача звільнено з ОВС за власним згідно п.64 ,,ж Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Сума фактичних витрат, повязаних з утриманням відповідача за період з 01.09.2008 року по 29.06.2011 року становить 8719,31 грн. , які було стягнуто рішенням Івано-Франківського міського суду. Однак на час розгляду справи не був підготовлений розрахунок витрат за час перебування відповідача у Львівському державному університеті внутрішніх справ, куди був переведений для подальшого навчання з Прикарпатського юридичного інституту ЛьвДУВС наказом від 30.08.2011 року №109. Згідно розрахунку сума фактичних витрат, повязаних з утриманням відповідача у ЛьвДУВС в період з вересня 2011 року по червень 2012 року становить 6159,29 грн. Між ЛьвДУВС та Прикарпатським юридичним інститутом ЛьвДУВС укладено договір цесії та додатковий договір до нього, згідно якого позивач має право стягувати витрати за утримання у ВНЗ МВС України з випускників Прикарпатського юридичного інституту ЛьвДУВС, які не відпрацювали 3 років в ОВС. Представник позивача просив розглядати справу без його участі. В рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява N 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatismutandis, рішення у справі ,,[PERSON] проти України (AleksandrShevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Відповідач належним чином повідомлений судом про час і місце розгляду спору за його участі. Отже реалізував своє право на безпосередню участь в судовому засіданні. Також у відповідача було достатньо часу для подання суду доказів, доводів, заперечень та їх обґрунтувань. Задля реалізації принципу юридичної визначеності спір підлягає розглядові. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні обставини. Згідно копії витягу з наказу №249 від 28.07.2008 року відповідача зараховано на 1-й курс факультету громадської безпеки та соціальної роботи Прикарпатського юридичного інституту ЛьвДУВС. 31.08.2008 року між Прикарпатським юридичним інститутом Львівського державного університету внутрішніх справ, УМВС України у Івано-Франківській області та відповідачем укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, відповідно до п. 2.3.6 та 3.2 якого відповідач зобов`язаний у випадку звільнення з органів внутрішніх справ протягом 3 років після закінчення навчання відшкодувати витрати на утримання у навчальному закладі. Наказом УМВС України в Івано-Франківській області №146 о/с від 11.09.2012 року відповідача звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Згідно з проведеним розрахунком сума фактичних витрат, повязаних з утриманням відповідача за період з 01.09.2008 року по 29.06.2011 року у Прикарпатському юридичному інституті ЛьвДУВС становила 8719,31 грн., які було стягнуто рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.10.2013 року. Згідно довідки-розрахунку №183 від 01.09.2015 року сума витрат, повязаних з навчанням відповідача у ЛьвДУВС за період з вересня 2011 року по червень 2012 року становить 6159,29 грн. 02.07.2013 року між ЛьвДУВС та ПЮІ ЛьвДУВС укладено договір відступлення права вимоги (цесії) та додатковий договір до нього, згідно якого позивач має право стягувати витрати за утримання у ВНЗ МВС України з випускників Прикарпатського юридичного інституту ЛьвДУВС, які не відпрацювали 3 років в ОВС. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Пунктом 4.4. вищезазначеного договору про підготовку фахівця передбачено, що у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення суми здійснюється у судовому порядку. Відповідачем в добровільному порядку вимоги позивача задоволені не були. Згідно довідки-розрахунку №183 від 01.09.2015 року сума витрат, повязаних з навчанням відповідача у ЛьвДУВС за період з вересня 2011 року по червень 2012 року становить 6159,29 грн. в т.ч.: грошове забезпечення - 2709,53 грн.; витрати на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв в розмірі - 1318,51 грн.; витрати на продовольче забезпечення в розмірі - 283,28 грн.; витрати на речове забезпечення - 1847,97 грн. Таким чином, позов обґрунтовано належними правовими підставами, а тому він підлягає до задоволення. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного, суд,-

Outcome: approved