Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, штрафу, трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Свої вимоги мотивував тим, що 01 лютого 2013 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу № 006568, відповідно до якого позивач зобов'язується надати покупцеві товар - ГБО, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та сплатити за нього визначену договором грошову суму (ціну). Згідно акту прийому-передачі від 01 лютого 2013 року відповідач отримав товар - ГБО, вартістю 6 469,16 грн. 21 вересня 2011 року між позивачем та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено Генеральну угоду про організацію співпраці № СФ 2011246, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника реального та належного виконання обов'язків за договором купівлі-продажу № 006568 від 01 лютого 2013 року. Відповідачем під час укладання договору купівлі-продажу сплачено на користь позивача грошові кошти у розмірі 808,65 грн., в подальшому з порушенням встановленого графіку платежів відповідачем 12 квітня 2013 року сплачено грошові кошти у розмірі 808,64 грн., 02 жовтня 2013 року - 800,00 грн., 24 грудня 2013 року - 400,00, 04 квітня 2014 року - 500,00 грн., 25 квітня 2014 року - 300,00 грн., 12 листопада 2014 року - 150,00 грн., у зв'язку з чим у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 2651,87 грн. У зв'язку з чим просить стягнути з відповідача заборгованість за договором купівлі-продажу у розмірі 2651,87 грн., штраф у розмірі 300,00 грн., інфляційні втрати за період з грудня 2014 року по вересень 2017 року у розмірі 1308,96 грн., три відсотки річних за період з 13 грудня 2014 року по 01 вересня 2017 року у розмірі 271,81 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 27 липня 2018 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 24 вересня 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Судова повістка про виклик відповідача в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - "за закінченням встановленого строку зберігання". Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день про ставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. 01 лютого 2013 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу № 006568, відповідно до якого позивач зобов'язується надати покупцеві товар - ГБО, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та сплатити за нього визначену договором грошову суму (ціну) (а.с. 17-17 зв.). Згідно розділу 4 договору купівлі-продажу відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 808,65 грн. Згідно акту прийому-передачі від 01 лютого 2013 року відповідач отримав товар - ГБО, вартістю 6 469,16 грн. (а.с.18). 21 вересня 2011 року між позивачем та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено Генеральну угоду про організацію співпраці № СФ 2011246, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника реального та належного виконання обов'язків за договором купівлі-продажу № 006568 від 01 лютого 2013 року (а.с. 21-22, 23, 24, 2591-97, 98, 99-101). Позивач просить про стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу у розмірі 2651,87 грн. Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України. Частиною 2 статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав т обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1081 Цивільного кодексу України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ч.1 ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідачем під час укладання договору купівлі-продажу сплачено на користь позивача грошові кошти у розмірі 808,65 грн., в подальшому з порушенням встановленого графіку платежів відповідачем 12 квітня 2013 року сплачено грошові кошти у розмірі 808,64 грн., 02 жовтня 2013 року - 800,00 грн., 24 грудня 2013 року - 400,00, 04 квітня 2014 року - 500,00 грн., 25 квітня 2014 року - 300,00 грн., 12 листопада 2014 року - 150,00 грн., у зв'язку з чим у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 2651,87 грн. Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 300,00 грн. Згідно розділу 4 Договору купівлі-продажу визначено, що покупець зобов'язаний здійснювати оплати до 06 числа кожного місяця, а у випадку пропуску платежу починаючи з другого, сплачувати продавцю штраф у розмірі 300 грн. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач у порушення умов договору не сплатив своєчасно грошові кошти за договором купівлі-продажу. Тому з урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 300,00 грн. підлягають задоволенню повністю. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з грудня 2014 року по вересень 2017 року у розмірі 1308,96 грн. та три відсотки річних за період з 13 грудня 2014 року по 01 вересня 2017 року у розмірі 271,81 грн. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Тому за прострочення виконання зобов'язання за договором купівлі-продажу за період з грудня 2014 року по вересень 2017 року з урахуванням суми заборгованості та індексів інфляції сума інфляційних втрат становить у розмір1308,96грн. Також судом перевірено розрахунок трьох відсотків річних та встановлено таке. За прострочення зобов'язання за договором купівлі-продажу за період з 13 грудня 2014 року по 01 вересня 2017 року з урахуванням суми заборгованості три відсотки річних становить у розмірі 271,81 грн. Тому виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з грудня 2014 року по вересень 2017 року у розмірі 1308,96 грн. та трьох відсотків річних за період з 13 грудня 2014 року по 01 вересня 2017 року у розмірі 271,81 грн. підлягають задоволенню повністю. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, штрафу, трьох відсотків річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю: стягнути з [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг», код. ЄДРПОУ 35310044, юридична адреса: 03680, вул. Предславинська, 28, м. Київ, заборгованість за договором купівлі-продажу № 006568 від 01 лютого 2013 року у розмірі 2 651 (дві тисячі шістсот п'ятдесят одна) грн. 87 коп., штраф у розмірі 300 (триста) грн. 00 коп., інфляційні втрати за період з грудня 2014 року по вересень 2017 року у розмірі 1308 (одна тисяча триста вісім) грн. 96 коп., три відсотки річних за період з 13 грудня 2014 року по 01 вересня 2017 року у розмірі 271 (двісті сімдесят одна) грн. 81 коп. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1600,00 грн. (а.с.10), відповідно до Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1 600,00 грн.

Outcome: approved