Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточненим позовом, в якому зазначив, що вона є власником квартири №29 у будинку №122 по пр.. Нахімова в Приморському районі м. Маріуполя, на підставі свідоцтва про право власності на житло, свідоцтв про право на спадщину за законом, договору дарування. В даній квартирі крім неї зареєстрований з 06.08.1996 р. її син - відповідач [PERSON], який мешкає фактично разом із своєю сімєю за іншою адресою. Відповідач не цікавиться житловою площею, не сплачує комунальні послуги. Вирішити питання щодо зняття з реєстрації відповідача [PERSON] у добровільному порядку не виявилося можливим, оскільки останній не підтримує із позивачем зв'язок, на всі її прохання знятися з реєстрації дає обіцянки, але не виконує їх посилаючись на зайнятість. Просив визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування квартирою №29 будинком № 122 по пр.. Нахімова в Приморському районі м. Маріуполя. Позивач [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі, у разі неявки відповідача. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 14.06.2018р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву. \~ \~ \~ \~У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надав. В судове засідання про яке відповідач [PERSON] повідомлений належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Приймаючи до уваги позицію позивача, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-281 ЦПК України з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить квартира №29 розташована у будинку №122 по пр..Нахімова в м. Маріуполі на підставі наступних документів: свідоцтва про право власності на житло від 16.01.1998 р., реєстраційний №5434, зареєстрованого в Маріупольському БТІ 12.12.1998 р. за №35479; свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Другою маріупольською державною нотаріальною конторою 01.11.2005 р. реєстровий №2082 та зареєстрованого в Маріупольському БТІ реєстраційний №11740602 від14.11.2005 р.; свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Другою маріупольською державною нотаріальною конторою 01.12.2012 р. реєстровий №1158 та зареєстрованого в Маріупольському БТІ реєстраційний №11740602 від19.12.2012 р.; договору дарування посвідченого Другою маріупольською державною нотаріальною конторою 10.05.2006 р. реєстровий №4-643 та зареєстрованого в Маріупольському БТІ реєстраційний №11740602 від10.05.2006 р.(а.с.8-16) Згідно інформації відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 30.05.2018 р. №08-1528 у спірній квартирі крім позивача зареєстровано [PERSON] з 06.08.1996 р. (а.с. 18). Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується дослідженим судом актом про не проживання ОСББ «Нахімова 122» від 25.05.2018 року з якого вбачається, що відповідач [PERSON], [INFO] лише зареєстрований за адресою: м. Маріуполь, пр.. Нахімова, б. 122 кв. №29, а фактично не проживає з лютого 2015 року, його особистих речей у квартирі не мається (а.с. 20). Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання\~ відповідача в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на те, що позивач є власником квартири, тому він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його нерухомим майном квартирою. Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 Цивільного кодексу України. Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Права власника жилого будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Саме така позиція викладена в п.3 інформаційного листа ВССУ від 28.01.2013р. №24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав". Відповідно до ст..156 ч.1 ЖК України члени сімї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сімї без поважних причин понад рік, якщо не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. З огляду на наведене, виходячи з того, що [PERSON] було зареєстровано у квартирі №29 будинку №122 по пр.. Нахімова у м. Маріуполі як член сімї позивача, та з 2015 року не проживає у спірній квартирі без поважних причин тобто понад рік, домовленості про це з позивачем не має, тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved