Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини і утримання дружини до досягнення дитиною 3-річного віку, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що від проживання в шлюбі з відповідачем, у них народився син: [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку не виділяє коштів на утримання дітей. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дійтей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення ними повноліття. Крім того, позивач просить стягнути аліменти на її утримання у в розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу) гривні щомісячно, до досягнення дитиною, трьох років, починаючи з дня подання позову. Позивач в судове засідання не зявилась, в заяві поданій до суду просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки не повідомив, заяв або клопотань до суду не подав. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до ч. 3 ст.211\~та ст.\~223 ЦПК України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 240 ЦПК України, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог частини другої статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, оцінивши надані докази, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 02.11.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 430757, виданим виконкомом Курахівської міської ради Марїнського району Донецької області 02.11.2015 року, відповідний актовий запис № 163. Згідно свідоцтва про народження серії І-НО № 708832, виданого 07.06.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Марїнського районного управління юстиції у Донецькій області, відповідний актовий запис № 34, 23.05.2016 року народився [PERSON], батьком якогої записаний [PERSON] вячеслав Михайлович. В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом з матірю, знаходиться на її утриманні. Відповідно до\~ст. 180 СК України, позивач та відповідач зобов'язані утримувати сина до досягнення ним повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8\~ст.\~7 СК України\~привирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, відповідно до зазначених норм, а також\~ст. 180 СК України, позивач та відповідач зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття та забезпечити їм рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до ст.75 СК України\~передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аналіз даних положень сімейного законодавства дає підстави суду вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов»язковим, оскільки право на аліменти належить дружині матері незалежно від цієї обставини. Судом встановлено, що позивач не працює, але навчається, при цьому відповідач не виконує свій обовязок по утриманню дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є працездатним, а тому має можливість надавати визначену законодавством допомогу дружині. Тому, виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача та встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на дружину до досягнення дитиною трьох років 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною трьох років.. Визначаючи розмір аліментів, що має бути стягнутий з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з наступних норм чинного законодавства України. У відповідності до положень ч. 2\~ст. 182 СК України\~(в редакції\~Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на неповнолітню дитину, суд враховує такі обставини: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Тому суд дослідивши докази, долучені до матеріалів справи, щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення повноліття дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на утримання дитини мають бути стягнуті з відповідача від дня предявлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Так, позивач в силу Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. Згідно\~ст. 141 ЦПК України\~та\~Закону України «Про судовийзбір»\~з відповідача на користь державного бюджету підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved