Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що в зареєстрованому шлюбі у сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. Сторони не досягли угоди про добровільну сплату відповідачем аліментів на утримання неповнолітньої дитини, що й стало приводом для цього звернення до суду та заявлення у позові вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину - до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дня подання позову до суду . В ході судового розгляду позивач уточнила позовні вимоги та просила стягувати з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину - до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дня подання позову до суду. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, а позовні вимоги задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, розгляд справи просив проводити без його участі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється відповідно до положення ч.2 ст.197 ЦПК України. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, беручи до уваги те, що визнання відповідачем пред"явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що з 18.05.2002 року [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.3) . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.4), яка проживає разом із матірю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Утім, як було встановлено судом, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей, між сторонами досягнуто не було, обов"язок по утриманню дитини є безумовним і виникає з моменту народження дитини та покладається законом рівною мірою на обох батьків, тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На виконання п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на викладене,

Outcome: approved