Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач звертається до суду з позовом про визнання права власності на спадкове мано до Миколаївської сільської ради, Петропавлівського району, Дніпропетровської області. В обґрунтування позову вказав, що спірне спадкове майно складається з: житлового будинку (позначений літерою «А» за схематичним планом); сіни (позначені літерою «а» за схематичним планом); навіс (позначений літерою «а1» за схематичним планом); сарай (позначений літерою «Б» за схематичним планом); літня кухня (позначена літерою «В» за схематичним планом); сіни (позначені літерою «в» за схематичним планом); сарай (позначений літерою «Г» за схематичним планом); сарай (позначений літерою «Д» за схематичним планом); огорожа (позначена цифрами «1-3» за схематичним планом); сарай (позначений літерою «Д» за схематичним планом); септик сіни (позначений цифрою «4» за схематичним планом); свердловина (позначена цифрою «5» за схематичним планом). Згідно висновку про грошову оцінку даного майна, його ринкова вартість станом на 27.05.2015 р„ складає 29481,00 грн. Згідно по господарського обліку Миколаївської сільської ради спірне спадкове майно було збудоване 1961 року спадкодавцем - [PERSON], яка все життя в ньому проживала разом з позивачем. Документи про право власності на дане майно спадкодавець не оформляла. Зазначені обставини підтверджуються Актом обстеження житлово-побутових умов від 21.09.2015 р., довідкою Миколаївської сільської ради від 18.09.2015 р., №2151, довідкою Миколаївської сільської ради від 02.11.2015 р., №3469, а також довідкою Павлоградського МБТІ від 27.08.2015 р. [PERSON] померла 25.07.1998 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 195220 від 30.07.1998 року. За життя померла склала заповіт від 31.08.1990 року , який зареєстрований в реєстровій книзі за №145 та посвідчено секретарем Миколаївської сільської ради Згідно вказаного заповіту [PERSON], все своє майно заповіла своєму сину - позивачеві [PERSON]. Згідно довідки Миколаївської сільської ради від 18.09.2015 р., №2151 разом, з спадкодавцем [PERSON], на дату її смерті був зареєстрований та проживав, чим фактично прийняв спадщину її син - [PERSON] (факт родинного зв'язку зі спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження від 22.03.1967 р., серії І-АГ №196239). Позивач звернувся до Петропавлівської державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, але 17.09.2015 р., Позивачем отримано відмову нотаріуса щодо оформлення спадкових прав на спірне домоволодіння, оскільки спадкодавцем за життя не були оформлені правовстановлюючі документи на спадкове майно. Також нотаріус у своїй відмові роз'яснив Позивачеві про необхідність звернення до суду для визнання права власності на спадкове майно. Для отримання інформації про наявність правовстановлюючих документів на спадкове майно нотаріус звернувся до КП Павлоградське МБТІ. Згідно довідки Павлоградського МБТІ від 27.08.2015 р., повідомлено, що право власності на спірне домоволодіння не зареєстровано. На день смерті спадкодавця і по даний час Позивач зареєстрований та фактично проживає у даному домоволодінні, веде господарство, несе витрати на його утримання, тобто фактично прийняв спадщину (копія довідки Миколаївської сільської ради додається). Але на даний час Позивач не може належно розпоряджатися даним майном у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. На підставі ст.ст. 524,548,549 ЦК Української РСР, ст.ст. 328,392 ЦК України позивач звернувся до суду за захистом порушеного права. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просить його задовольнити, надав суду копію заповіту 31.08.1990 року , який зареєстрований в реєстровій книзі за №145 та посвідчено секретарем Миколаївської сільської ради Згідно вказаного заповіту [PERSON], все своє майно заповіла своєму синові - позивачу по справі [PERSON]. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про слухання справи в їх відсутність з позовом погоджуються. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з оглядом на наступне: Судом встановлено, що [PERSON] померла 25.07.1998 року в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 195220 від 30.07.1998 року. За життя померла склала заповіт від 31.08.1990 року, який зареєстрований в реєстровій книзі за №145 та посвідчено секретарем Миколаївської сільської ради. Згідно вказаного заповіту [PERSON], все своє майно заповіла своєму сину - позивачеві [PERSON]. Позивач є сином померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії АГ № 196239 від 22.03.1967 року. Згідно по господарського обліку Миколаївської сільської ради спірне спадкове майно було збудоване 1961 року спадкодавцем - [PERSON], яка все життя в ньому проживала разом з позивачем. Документи про право власності на дане майно спадкодавець не оформляла. Зазначені обставини підтверджуються Актом обстеження житлово-побутових умов від 21.09.2015 р., довідкою Миколаївської сільської ради від 18.09.2015 р., №2151, довідкою Миколаївської сільської ради від 02.11.2015 р., №3469, а також довідкою Павлоградського МБТІ від 27.08.2015 р. Постільки житловий будинок, як встановив суд, був збудований спадкодавцем 1961 році, проте на той час вона не мала можливості визнати своє право власності на збудований будинок, оскільки до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. До серпня 1992 року оформлення права власності на ці будинки проводили органи місцевого самоврядування на основі висновку про технічний стан будинку, складений у бюро технічної інвентаризації і документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений обєкт, відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999 року та п. 3 постанови Кабінету Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво». Та після прийняття Верховною Радою Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ці обєкти приймають в експлуатацію як самовільно побудовані, але відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність осіб. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Це означає, що правові засади прийняття в експлуатацію обєктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні. До того ж як розяснює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, у період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилася в сільській місцевості, а право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради. В даному інформаційному листі також вказано, що суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав. Отже, суд приходить до висновку, що померла 25.07.1998 року , [PERSON], була належним власником житлового будинку № 97 по вул. Першотравневій в с. Миколаївка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області. Позивач є спадкоємцем за заповітом першої черги. На час виникнення у позивача права на спадщину після померлої матері діяли норми ЦК Української РСР. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до норм ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 335 ЦК України безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Таким чином Відповідачем по даній справі має виступати саме Миколаївська сільська рада, на території якої розташоване зазначене у даному позові майно. Відповідач визнав позов, даних про те, що вказане майно було визнане безхозним суду не надано. Крім цього відповідач підтвердив, наданими суду довідками, що померла весь час проживала у [INFO], разом з нею і до цього часу в даному будинку проживає позивач, син померлої [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач строк на прийняття спадщини не пропустив і своєчасно звернувся з заявою до нотаріальної контори після смерті матері, але як встановлено в судовому засіданні, він проживав у будинку матері на момент її смерті і залишився в ньому проживатьи до цього часу. Позивач розпоряджається будинком на правах власника і його право не було ніким оспорене або оскаржене до суду. Від спадщини позивач не відмовлявся. Стаття 1268 п. 3 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6 місяців він не заявив про відмову від неї. На підставі викладеного,

Outcome: approved