Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив зняти арешт з квартири [ADDRESS] та виключити з Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна заборону на відчуження вказаної квартири. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він 03.04.2019 року звернувся до приватного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину. Проте нотаріус перед тим, як здійснити нотаріальну дію зазначила про те, що на все майно накладено арешт постановою ВДВС Солом`янського РУЮ м. Києва. Для перевірки вказаної інформації позивач сформував інформаційну довідку №162028705 від 03.04.2019 року з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на все майно накладено арешт, підстава обтяження: постанова 859-860/2, 12.06.2003 року, Відділ державної виконавчої служби у Солом`янському районі; об`єкт обтяження: квартира [ADDRESS] ; власник [PERSON] . Листом від 12.04.2019 року Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві була надана відповідь про те, що згідно даних з Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавчі документи про стягнення з [PERSON] на виконанні не перебувають. Виходячи зі змісту заяви позивача, відділ зробив висновок, що виконавче провадження відносно [PERSON] перебувало у 2003 році Надати більш детальну інформацію Відділ не має можливості, оскільки матеріали справи знищені зі спливом строку зберігання. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23.04.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. У встановлений ухвалою строк відзив на позовну заяву від відповідача не надійшов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 03.04.2019 року встановлено, що на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] був накладений арешт на підставі постанови 859-860/20 від 12.06.2003 року Відділу державної виконавчої служби Солом`янського РУЮ у м. Києві. Зазначене обтяження було зареєстровано 21.10.2004 року о 10:09:11 за №1397766 реєстратором: П`ятою Київською державною нотаріальною конторою. Позивач просив зняти арешт з квартири [ADDRESS] та виключити з Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна заборону на відчуження вказаної квартири, на що слід зазначити наступне. З листа №21462 від 12.04.2019 року Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві вбачається, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавчі документи про стягнення з [PERSON] на виконанні не перебувають. Виконавчі провадження, згідно яких внесено записи про арешт до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебували у 2003 році. Більш детальну інформацію надати немає можливості, оскільки виконавче провадження знищено. Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які відсутні в Автоматизованій системі виконавчого провадження та є знищеними. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч. 1 ст. 59 Закону, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Таким чином, наявність арешту майна порушує права позивача, як власника на власний розсуд розпоряджатися та користуватися своїм майном. З урахуванням вищевикладеного та враховуючи те, що відкритих виконавчих проваджень щодо боржника [PERSON] на виконанні у Солом`янському районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві не перебуває, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, за рахунок бюджетних асигнувань Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з суми судового збору 768,40 грн.

Outcome: approved