Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

позивач звернувся до відповідач з позовом про стягнення боргу в розмірі 8000 доларів США, що еквівалентно 210 384 грн. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що відповідач був власником автомобіля «Мерседес-Бенц-Спринтер» 2002 року випуску реєстраційний номер [NUMBER]. Маючи намір продати цей автомобіль, діючи через громадянина [PERSON], відповідач у 2007 році видав на імя позивача відповідну довіреність. За цей автомобіль позивач сплатив [PERSON] через [PERSON] 21 000 доларів США і передав належний йому автомобіль «Мерседес-Бенц-Спринтер» 1997 року випуску, реєстраційний номер AT 9709 АА, який ними був оцінений у 10 000 доларів США. На цей автомобіль позивач дав [PERSON] нотаріально засвідчене доручення. Однак, вже 30.04.2009 р. [PERSON] анулював видану позивачу від свого імені довіреність на автомобіль «Мерседес-Бенц-Сприитер» 2002 року випуску, реєстраційний номер автомобіля [NUMBER], а 10.11.2009р. вилучив вказаний автомобіль. 11.11.2009 р. [PERSON] написав позивачу розписку, якою підтвердив факт отримання в позивача 21 000 доларів США і автомобіля «Мерседес-Бенц-Спринтер» 1997 року випуску, реєстраційний номер AT 9709 АА. Проти [PERSON] була порушена кримінальна справа про обвинувачення його у вчиненні злочинів, передбачених частинами 2,3,4 ст.190 КК України, в тому числі і по епізоду шахрайства відносно позивача. Вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09.09.2013 р. [PERSON] виправдано по даному епізоду за недоведеністю. Апеляційний суд Івано-Франківської області своєю ухвалою від 24.12.2013р. вирок щодо [PERSON] по даному епізоду змінив виключивши з вироку обвинувачення. У 2015 році [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення з них у солідарному порядку 31 000 доларів США завданої матеріальної шкоди. Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 23.12.2015р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.02.2016р., позовні вимоги були задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] 21 000 доларів США в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішеннями першої та апеляційної інстанцій за матеріалами судової справи № 339/321/15-ц було встановлено, що [PERSON] за проданий ним автомобіль «Мерседес-Бенц-Спринтер» 2002 року випуску, реєстраційний номер автомобіля [NUMBER] отримав від [PERSON] 8 000 доларів США. Цей факт визнає сам [PERSON] у своїх письмових поясненнях від 17.11.2009р. і 12.12.2009р., які містяться у матеріалах кримінальної справи відносно [PERSON] № 1-56/2012, на аркушах справи 63, 66, а також згідно протоколу допиту [PERSON] як свідка від 01.02.2010р. Таким чином у [PERSON] (як боржника) існують перед [PERSON] (як кредитором) невиконані грошові зобов'язання щодо повернення останньому 8 000 доларів США. Між [PERSON] та позивачем [PERSON] 17.12.2016р. було укладено письмовий договір відступлення права вимоги (цесії). За умовами цього договору [PERSON] набув право замість [PERSON] вимагати від [PERSON] сплати боргу у сумі 8 000 доларів США, що становить за курсом НБУ на день укладення договору 210 384 грн. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, подав письмове заперечення проти позову, в якому зазначив, що позов є безпідставним, оскільки правовідносини між сторонами виникли 30.04.2009р. - з моменту анулювання доручення, тому позивач мав звернутись до суду в межах трирічного строку позовної давності та згідно ст.72 ЦПК України втратив право на звернення до суду з цим позовом. Окрім цього, Болехівським міським судом Івано-Франківської області розглядалась справа за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], про солідарне стягнення 31 000 доларів США, де суд, розглядаючи дані правовідносини, задоволив позов частково, стягнувши з [PERSON] 21000 доларів США. Просив позов залишити без розгляду. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові пояснення відповідача та матеріали справи приходить до такого висновку. Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.1 ст.212 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позову своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 61 ЦПК України в частині 3 зазначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є: зокрема договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області №339/321/15-ц від 23.12.2015р. та ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.02.2016р. в згаданій справі, де позивач [PERSON], а відповідачі [PERSON], [PERSON], предметом спору було стягнення матеріальної шкоди в розмірі 31 000 доларів США, солідарно, які отримав [PERSON] від [PERSON] для передачі [PERSON] в рахунок автомобіля «Мерседес-Бенц-Спринтер» 2002 року випуску. Судом в ході судового розгляду було встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в рахунок оплати за автомобіль «Мерседес-Бенц-Спринтер» 2002р. випуску для [PERSON] в розмірі 8000 доларів США, ці правовідносини виникли саме між [PERSON] і [PERSON], тому [PERSON] вправі самостійно звернутись до суду з відповідним позовом до [PERSON] для захисту своїх прав. Згаданим рішенням, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 21 000 доларів США, визначено еквівалент суми в гривні та відмовлено в задоволенні решти позовних вимог. Отже, судовими рішеннями, які набрали законної сили встановлено наявність цивільно-правових відносин між [PERSON] і [PERSON], а саме - отримання [PERSON] від [PERSON] коштів у розмірі 8000 доларів США як частину оплати за автомобіль «Мерседес-Бенц-Спринтер» 2002 року випуску. Відтак у [PERSON] виникло право вимоги на цю суму. В подальшому транспортний засіб був повернутий [PERSON], однак, отримані за нього грошові кошти за останній [PERSON] не повернув. Наведені обставини встановлені судовим рішенням в цивільній справі, яке набрало законної сили, тому в силу ст.ст.60,61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, тобто у зазначеній справі, в якій беруть участь позивачі [PERSON] На підставі договору відступлення права вимоги (цесії) від 17.12.2016р., укладеного між [PERSON] (первісний кредитор) та [PERSON] (новий кредитор) - новий кредитор набув, а первісний відступив право вимоги сплати боргу на суму 8000 доларів США, що на день підписання договору еквівалентно 210 384 грн. Згідно з п.3 згаданого договору право вимоги та підстави виникнення боргу встановлені та підтверджуються рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області №339/321/15-ц від 23.12.2015р. та ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.02.2016р. Стаття 512 ЦК України встановлює підстави заміни кредитора у зобов'язанні, зокрема згідно з п.1 ч.1 даної статті кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 515 ЦК України встановлює, що заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Стаття 516 ЦК України регулює порядок заміни кредитора у зобов'язанні. Так заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Судом встановлено, що зобов'язаннях між [PERSON] та [PERSON] не є нерозривно пов'язаним з особою кредитора, а отже заміна кредитора в даному випадку допускається. Суд критично оцінює заперечення відповідача щодо наслідків пропуску позивачем строку звернення до суду за ст.72 ЦПК України. Так, згідно з частинами 2-4 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Стаття 72 ЦПК України встановлює наслідки пропуску вчинення процесуальної дії та не регулює питання повязані з строками встановленими матеріальним правом - позовною давністю. Також суд вважає безпідставним покликання відповідача на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області №339/321/15-ц від 23.12.2015р. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.02.2016р., що набрало законної сили, яким відмовлено в задоволенні позову [PERSON], оскільки такими рішеннями навпаки встановлено право вимоги [PERSON] до [PERSON], і даний позов [PERSON] предявлено з іншої правової підстави відступленням права вимоги. Окрім цього за загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Тому суд, з урахуванням особливостей конкретних правовідносин, вважає, що початок перебігу позовної давності для позивача пов'язаний з певними юридичними фактами - ухваленням Болехівським міським судом Івано-Франківської області 23.12.2015р. рішення у справі № 339/321/15-ц та ухвалою Апеляційним судом Івано-Франківської області 10.02.2016р. і як наслідок укладення договору відступлення права вимоги (цесії) від 17.12.2016р. Відтак, початок перебігу строку позовної для позивача розпочався 17.12.2016р. Отже, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Водночас, в п. 14 Постанови Пленуму ВСУ 18.12.2009р. за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Враховуючи встановлений Національним банком України на день ухвалення рішеннякурс національної валюти гривні до долара США на рівні 26.3934грн. за 1 долар США, стягненню підлягає 8000 доларів США, що еквівалентно 211 147,20 грн. Згідно із ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір з розрахунку ціни позову 210 384 грн. 2103,84 грн. На день прийняття рішення, у зв'язку із знеціненням національної валюти та зміною курсу гривні до долара США, ціна позову в гривневому еквіваленті становитиме 211 147,2 грн. Тому, з позивача в дохід держави слід стягнути 97,63 грн. судового збору.

Outcome: approved