Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь кошти згідно укладеного між ними договору позики та понесені судові витрати по справі. Заявлені позовні вимоги мотивував тим, що 20.12.2011 року позичив відповідачу гроші в сумі 2000 грн. про що остання написала йому розписку з зазначенням граничного терміну повернення грошей 12 січня 2012 року. По даний час відповідач отримані в борг гроші не повернула, тому позивач просить стягнути їх з [PERSON] разом з трьома процентами річних від простроченої суми, що становить 320 грн. і понесеними судовими витратами. В судовому засіданні позивач заявлений позов повністю підтримав та поросив суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно, належним чином. Причини неявки до суду не відомі. Своїх заперечень до суду не надіслала. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) у власність другій стороні (позичальнику) передає грошові кошти або інші речі, визнані родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів(суму позики) або таку саму ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Факт укладення між сторонами договору позики грошових коштів в розмірі 2000 грн. підтверджується розпискою, яка як зазначив позивач в судовому засіданні була написана [PERSON] і остання по ній отримала вказані грошові кошти. Вказана розписка є борговим документом, що підтверджує укладення договору позики (ч.1 ст.207, ч.2 ст.1047 ЦК України). Стаття 1049 ЦК України встановлює обов'язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження виконання взятих на себе зобов'язань по поверненню отриманих від позивача коштів. За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги недоведеність факту повернення боргу, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг у сумі 2000 гривень. Суд погоджується з проведеним позивачем розрахунком 3% річних, що становить 320 грн. Отже загальна сума боргу яка підлягає стягненню з відповідача складає 2320 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені судові витрати - судовий збір по справі в розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с.2); комісія сплачена при оплаті судового збору в розмірі 10 грн. (а.с.1); витрати на правову допомогу в розмірі 600 грн. (а.с.8).

Outcome: approved