Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач звернулася в суд з вищезазначеним позовом, просить визнати за нею право власності на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтуваннях позовних вимог зазначає, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] . Після смерті останньої відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира за адресою: [ADDRESS] . Інших спадкоємців перщої черги нема. Відповідач по справі [PERSON] її син. На час смерті бабусі вона проживала разом з нею, тобто фактично прийняла спадщину. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабусі - позивачу було відмовлено державним нотаріусом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкову квартиру. Місцезнаходження документів на даний час позивачу не відоме, їй вони не були передані. Позивач у судове засідання не з`явилася, надада заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, надав клопотання про розгляд справи буз його участі. Позовні вимоги визнає. Згідно з ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Квартира за адресою: [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договіру купівлі-продажу квартири від 05.05.2005 року. (а.с.8). Згідно свідотцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . (а.с.6). З довідки Новотроїцької селищної ради від 02.07.2020 за № 1967 вбачається, що на день смерті [PERSON] за адресою. [ADDRESS] були зареєстровані онука [PERSON] та правнук [PERSON] .(а.с.7). У видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом у порядку спадкування за правом представлення після смерті бабусі [PERSON] було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру, яка належала спадкодавцеві. Викладеним обставинам відповідають спадкові правовідносини та правовідносини щодо підстав набуття права власності. Приписами ч.1 ст.316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконності набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема в разі відсутності документа який підтверджує право власності. Частиною 1 ст.1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Верховний Суд роз`яснив, що по своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, який не є окремою підставою або видом спадкування і за яким суб`єктами спадкування стають певні спадкоємці за законом. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно приписів ст.ст.1296,1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З урахуванням викладених норм ЦК України, слід прийти до висновку, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, а право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою та при відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] на законних підставах, а саме на підставі договіру купівлі-продажу квартири від 05.05.2005 року, однак оригінал правовстановлюючих документів у спадкоємця відсутній, у зв`язку з чим нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивач звертається до сулу з огляду на те, що не має можливості надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно - квартиру у зв`язку з їх відсутністю, що свідчить про неможливість одержання позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому звернення його до суду з вимогами про визнання в судовому порядку права власності на нерухоме майно, відповідає нормам діючого законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ним Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тому, позивач по справі, не маючи інших можливостей набути своє законне право, з огляду на ст.4 ЦПК України, і звернувся до суду за захистом свого права та законного інтересу. Відповідно до п.3.1,3.3 листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог 1268-1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного Комітету України по житлово комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно правових актів. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, підлягають задоволенню. На стягненні судових витрат позивач не наполягає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved