Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до Андрушівського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідачі проживали у вказаному будинку до 2006 року. Протягом останніх трьох років у позивача виникають проблеми із оформленням субсидії на комунальні послуги, оскільки разом з ним у вищевказаному будинку зареєстровані його дочка та колишня дружина (відповідачі у справі), які не приймають участі у сплаті комунальних послуг. При оформленні субсидії позивачу необхідно вказувати інформацію про доходи відповідачів, яку він не може надати через те, що не підтримує з ними будь-якого зв`язку. В позасудовому порядку зняти їх з реєстрації позивач також не має змоги. У зв`язку з вищевикладеним просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтувавши наведеними в позовній заяві обставинами, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідачі в судові засідання неодноразово не з`явивлялись, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог ст. ст. 129-131 ЦПК України, про наявність поважних причин неявки суд не повідомили, відзиву не подавали. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили обставини зазначені позивачем, підтвердили те, що [PERSON] та [PERSON] з 2006 року не проживають по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідачі зареєстровані та проживали у вказаному будинку до 2006 року (а.с. 15, 20,21). Протягом останніх трьох років у позивача виникають проблеми із оформленням субсидії на комунальні послуги, оскільки разом з ним у вищевказаному будинку зареєстровані його дочка та колишня дружина (відповідачі у справі), які не приймають участі у сплаті комунальних послуг. При оформленні субсидії позивачу необхідно вказувати інформацію про доходи відповідачів, яку він не може надати через те, що не підтримує з ними будь-якого зв`язку. Свідки у судовому засіданні підтвердили обставини зазначені позивачем, підтвердили те, що [PERSON] та [PERSON] з 2006 року не проживають по [ADDRESS] . Стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти ним. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що відповідачі, будучи зареєстрованими в квартирі, фактично в ній не проживають, не несуть будь-яких обов`язків, що передбачені ст. 156 ЖК України, не утримують житло та не сплачують комунальні послуги. Перешкоди в користуванні житлом відповідачем не чинились. Встановлених законом випадків збереження за ними права користування квартирою в судовому засіданні не встановлено. Наведене вище є підставою для визнання відповідачів, відповідно до вимог ст.ст. 391, 405 ЦК України таким, що втратили право користування спірним житлом у зв`язку з їх відсутністю без поважних причин понад один рік за місцем проживання (реєстраці). Статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зі змінами та доповненнями, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи вищевикладене суд задовольняє позов та визнає відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Задовольняючи позов суд стягує з кожного з відповідачів на користь позивача по 768, 40 грн. судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Outcome: approved