Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 17.12.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, що зареєстрований у реєстрі за №31795, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Аланд»» суму заборгованості за кредитним договором №005-26502-110213 від 11.02.2013 року у розмірі 12926,43 гривень. В обґрунтування позову зазначає, що станом на момент здійснення виконавчого напису № 31795 від 17.12.2019 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. кредитора за кредитним договором AT «Дельта Банк» було ліквідовано. Позивач не отримував повідомлення про відступлення права вимоги за укладеним нею кредитним договором на користь нового кредитора - ТОВ «ФК «АЛАНД». Вимоги про стягнення заборгованості незаконні, оскільки до них застосовується позовна давність в три роки відповідно до ст. 257 ЦК України. Вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) незаконні, оскільки до них застосовується позовна давність в один рік відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. 3 дня виникнення права вимоги сплив строк для здійснення виконавчого напису, що є порушенням ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Отже виконавчий напис приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з Позивача заборгованості на користь Відповідача є незаконним, винесеним з порушенням законодавства України та таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.05.2020 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. Зупинено стягнення за виконавчим написом №31795 від 17.12.2019 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості у розмірі 12\~926 грн. 43 коп. в рамках виконавчого провадження №60953964, яке знаходиться в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича до ухвалення рішення по цивільній справі №214/3059/20 за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аланд», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.05.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, задоволено клопотання позивача про витребування доказів від третьої особи - приватного нотаріуса Хари Н.С., а саме належним чином завірених копій всіх документів, на підставі яких здійснювався оскаржуваний виконавчий напис. Позивач в судове засіданні не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Від представника позивача Кірюшкіна В.О. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія «АЛАНДу судове засідання не з`явився, повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна надала заяву про розгляд справи без її участі. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. надав заяву про розгляд справи без його участі. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов до такого. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 17 грудня 2019 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною було вчинено виконавчий напис № 31795 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості у розмірі 12626,43 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 5996,43 грн., прострочена заборгованість за процентами 6630,00 грн., а також витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису в розмірі 300,00 грн.(а.с.58). 11 лютого 2013 року року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» укладено Кредитний договір № 005-26502-110213. В подальшому ПАТ «Дельта Банк» передав права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД»(а.с.88). Строк, за який проводиться стягнення період з 17.11.2017 року по 29.11.2019 року. 25.01.2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Юрієм Олександровичем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника [PERSON] за вказаним виконавчим написом (а.с.16). За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22 лютого 2012р. № 296/5 та зареєстрований у МЮ України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Статтею 88 цього Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999р. № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017р. у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Разом з тим, стороною відповідача не було надано суду в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, належних і допустимість доказів в обґрунтування того, що Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за Кредитним договором №005-26502-110213 від 11.02.2013 року. Як і відсутні відомості, що сума заборгованості утворилась за період часу з 17.11.2017 року 29.11.2019 року, про що зазначено у виконавчому написі. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідачем, як кредитором, було подано до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в обґрунтування розміру заборгованості за Кредитним договором № 005-26502-110213 від 11.02.2013 року розрахунок заборгованості, здійснений безпосередньо посадовою особою відповідача(а.с.86). Щодо посилання позивача на те, що вимоги відповідача про стягнення заборгованості та неустойки (штрафу, пені) незаконні, оскільки до них застосовується позовна давність в три роки та один рік відповідно до ст.ст. 257, 258 п. 1 ч. 2 ЦК України суд зазначає таке. Згідно ст.88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній саном на 10.12.2019 на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови,\~ що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. \~Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до п.2 Переліку №1172, для одержання виконавчого напису заявник повинен надати нотаріусу в разі стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Для вчинення нотаріусом відповідного виконавчого напису законом вимагається від нотаріуса встановити одночасну наявність двох обов`язкових умов, а саме: 1) безспірність заборгованості, яка встановлюється нотаріусом за фактом надання стягувачем документів за передбаченим законодавством переліком, та 2) що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Відповідно до п. 2.4. кредитного договору кредит було надано строком до 11.02.2014 року. Жодних додаткових угод, якими б сторони змінили строк повернення кредиту матеріали нотаріальної справи не містять та до суду не надавалися(а.с.18). Таким чином, з 11.02.2017 року у кредитора (його правонаступника) виникло право примусового стягнення боргу з боржника, позивача по справі. Суд враховує, що перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, однак з матеріалів справи неможливо встановити суму заборгованості по конкретним окремим місячним платежам. Заява відповідача про вчинення виконавчого напису відповідно до відмітки приватного нотаріуса була отримана останнім 17.12.2019 року та зареєстрована за № 34001/02-20(а.с.85). В той же день приватним нотаріусом було вчинено спірний виконавчий напис. Таким чином, спірний виконавчий напис було вчинено за межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги (з 11.02.2017 року). З заяви ТОВ «ФК «Аланд» про вчинення виконавчого напису вбачається, що останній платіж по кредитному договору було вчинено 17.11.2017 року. З огляду на що період, за який стягується заборгованість заявлено з 17.11.2017 року по 29.11.2019 рік. Однак, матеріали нотаріальної справи не містять доказів на підтвердження наведених у заяві про вчинення виконавчого напису обставин. Тобто стягувач звернувся з заявою про вчинення виконавчого напису з порушенням встановленого законом трирічного строку з дня виникнення права вимоги, який є розумними і достатніми для захисту порушеного права. В свою чергу, можливість поновлення нотаріусом строку на пред`явлення стягувачем грошової вимоги до боржника не передбачено ні\~Законом України «Про нотаріат», ні Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Таким чином, спірний виконавчий напис, було вчинено нотаріусом з пропуском встановленого статтею 88 Закону України "Про нотаріат" трирічного строку з дня виникнення права вимоги. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи, відповідно до ст.89 ЦПК України, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В матеріалах справи на підтвердження повноважень представника позивача у справі міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.28) та договір №65 від 14.04.2020 року укладений між [PERSON] (Клієнт) та адвокатом Кірюшкіним В.Л. (Адвокат), відповідно до п.1.1 якого вказано про те, що Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором (а.с.24). Клієнт зобов`язався оплачувати правову допомогу у відповідності до умов розділу 2.4 Договору. Пунктом 3 Договору від 14.04.2020 визначено, що розмір гонорару АДВОКАТА за надану КЛІЄНТУ правову (професійну правничу) допомогу, а також строки і порядок його оплати додатково визначаються сторонами у додаткових угодах до цього договору (п.3.1). 14.04.2020 року Сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору №65 та визначено розрахунок суми гонорару за надання правової допомоги адвокатом Кірюшкіним В.Л. в розмірі 5000 гривень 00 коп.. Відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг від 17.04.2020, адвокат Кірюшкін В.Л. на підставі договору про надання правової допомоги №65 від 14.04.2020 надав, а Клієнт [PERSON] прийняв наступні послуги: надання усної консультації становить 500, 00 грн.; підбір нормативних актів та судової практики становить 500, 00 грн.; написання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню становить 1500, 00 грн.; написання клопотання про забезпечення позову до позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню становить 750,00 грн.; написання клопотання про витребування доказів до позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню становить 750,00 грн.; ведення справи в суді(складення заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань) становить 1000,00 грн. Всього 5000, 00 гривень Претензій до якості наданих послуг КЛІЄНТ не має. Адвокат не мав претензій до Клієнта з приводу сплати ним гонорару Адвоката. 17.04.2020 року [PERSON] оплатила адвокату Кірюшкіну В.Л. за надані послуги з правової допомоги за договором №65 від 14.04.2020 року п`ять тисяч гривень(а.с.270. Згідно п. 1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). При цьому, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). Стороною відповідача не подано заяву про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу. З урахуванням викладеного, на підставі п. 1 ч.2 ст.137 ЦПК України суд вважає доведеним витрати позивача на правничу (правову) допомогу у розмірі 5000,00 грн., які підлягають розподілу між позивачем та відповідачем в порядку ч.2\~ст.141 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. У зв`язку тим, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1 680,00 гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved