Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши в обґрунтування своїх позовних вимог наступне. На підставі розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації № 483 від 21.07.2006 року вона отримала державний акт на право власності на землю серії [NUMBER] від 08.10.2008 року. Відповідно до вказаного акту вона отримала у власність дві земельні ділянки площею 0,5100 га (кадастровий номер [NUMBER]) та площею 5, 6900 га (кадастровий номер [NUMBER]), які розташовані на території Микільської сільської ради Волноваського району Донецької області та надані з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва. 08.10.2008 року вказані земельні ділянки були зареєстровані в Державному земельному кадастрі Волноваським районним відділом Донецької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України». Оригінал державного акту про право власності на земельну ділянку вона втратила з необережності, а отримати дублікат не має можливості, оскільки з 2013 року державні акти на право власності на земельні ділянки не видаються, що є загальновідомим фактом. У зв'язку з зазначеним позивач змушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею, право власності на земельні ділянки площею 0,5100 га (кадастровий номер [NUMBER]) та площею 5,6900 га (кадастровий номер [NUMBER]), які розташовані на території Микільської сільської ради Волноваського району Донецької області, оскільки тільки рішення суду може стати правовстановлюючим документом на земельні ділянки замість втраченого державного акту. У судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. На задоволенні заявлених вимог наполягала. Представник позивача - адвокат [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання надіслав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення. Суд, з'ясувавши думку представника відповідача щодо заявлених позовних вимог, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, судом встановлено, що [PERSON] на підставі розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації № 483 від 21.07.2006 року отримала державний акт на право власності на землю серії [NUMBER] від 08.10.2008 року. Відповідно до вказаного акту вона отримала у власність дві земельні ділянки площею 0,5100 га (кадастровий номер [NUMBER]) та площею 5, 6900 га (кадастровий номер [NUMBER]), які розташовані на території Микільської сільської ради Волноваського району Донецької області та надані з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва (а.с.4-9). 08.10.2008 року вказані земельні ділянки зареєстровані в Державному земельному кадастрі Волноваським районним відділом Донецької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» (а.с.5,8). Оригінал державного акту про право власності на земельну ділянку позивачем втрачений, що вбачається з копії оголошення до газети «Наше слово» від 28.10.2017 року (а.с.11). Пунктами 9-10 розділу VII Закону "Про Державний земельний кадастр" визначено, що державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки до 01.01.2013. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. При цьому видача нового державного акта замість втраченого в порядку, визначеному Інструкцією про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22.06.2009 р. № 325, є неможливою в зв'язку з втратою нею чинності. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved