Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 вересня 2005 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Проте, шлюбні стосунки між сторонами припинено, спільно не проживають та не ведуть спільне господарство. Причиною розпаду сім`ї є постійні суперечки та сварки, які відбуваються в присутності дитини та впливають на її психіку. Позивач вважає, що підстав для збереження сім`ї немає, примирення між сторонами неможливе. Також зазначила, що дитина проживає разом з позивачем та вважає, що оскільки відповідач є особою працездатного віку, тож має можливість працювати та сплачувати аліменти на утримання дитини. Між ними не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 27 листопада 2019 року відкрито провадження у цій справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання, сторонам роз`яснено процесуальні строки подачі заяв по суті справи. В судовому засіданні позивач позов підтримала, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач щодо розірвання шлюбу заперечував, однак зважаючи на те, що позивач наполягала в судовому засіданні на розірванні шлюбу, категорично відмовлялася від примирення, після закриття підготовчого провадження позовні вимоги визнав повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд при вирішенні спору виходить з наступного. Згідно із положенням ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції 10 вересня 2005 року, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 1589 (а.с.4). Сторони від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5) . У відповідності до положень ч. 2 ст. 36 та ст. 51 Сімейного кодексу України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, оскільки сумісне життя стало неможливим. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та малолітній дитині, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , на утримання малолітньої дитини [PERSON] , то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 9 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Суд приймає до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, має можливість працевлаштування. Відповідачем суду не надано будь-яких доказів наявності аліментних зобов`язань перед іншими особами та соціальних зобов`язань, які могли бути враховані при визначенні розміру аліментів. Малолітня дитина проживає разом з позивачем та потребує матеріальної допомоги. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально, однак відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання в добровільному порядку. При визначені розміру аліментів судом береться до уваги те, що відповідач повністю визнав позовні вимоги, а також враховуються обставини, що передбачені ст.182 Сімейного кодексу України, норми статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", якою встановлений прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень, суд вважає можливим вимоги про стягнення аліментів задовольнити повністю: стягнути аліменти з відповідача на користь позивача, на утримання малолітньої дитини - [PERSON] у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 06.11.2019 року і досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 06 листопада 2019 року. Згідно ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. При поданні позовної заяви позивач сплатила судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу в сумі 768,40 грн. На підставі п.3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 768,40 грн. за позовну вимогу про розірванння шлюбу та на користь держави в сумі 768 грн. 40 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved