Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із відповідним позовом до відповідача, який згодом уточнили /а. с. 18 - 19/, в обґрунтування якого зазначили, що 05 серпня 1997 року вони приватизували квартиру [ADDRESS], яка належить їм на праві власності, та у вищевказаній квартирі, окрім них також зареєстрований ще і відповідач. Відповідач не користується вищевказаним житловим приміщенням більш року без поважної причини, а також не сплачує комунальні платежі, внаслідок чого, позивачі вимушені сплачувати нараховані на відповідача комунальні витрати. Тому, позивачі просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати УДМС України в Луганській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. В судове засідання позивачі не з'явилися та до початку розгляду справи на адресу суду від них надійшли заяви, в яких вони уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили провести розгляд справи за їх відсутністю /а. с. 25, 26, 34/. Представник відповідача УДМС України в Луганській області у судовому засіданні присутнім не був та до початку розгляду справи від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він не заперечував проти задоволення позову та просив провести розгляд справи за його відсутністю. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Заперечень проти позову не надав та заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів без участі відповідача [PERSON]. Судом вирішено справу розглядати заочно. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 213, ст. 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд у числі інших вирішує також питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до роз'яснень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що позивачам на праві власності належить квартира [ADDRESS], відповідно до фотокопії свідоцтва про право власності на житло від 05 серпня 1997 року, посвідченого відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської Ради народних депутатів, за реєстровим № 9/5692 /а. с. 4/. У вищевказаній квартирі, окрім [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] зареєстрований ще і відповідач, відповідно до фотокопії довідки №192 від 20 червня 2013 року, наданої філіалом №1 МКП «Центрожилком» м. Луганська /а. с. 6/, який з 2003 року та по цей час в ній не проживає, згідно з фотокопією акту від 25 червня 2013 року /а. с. 7/. Таким чином, відповідач не користується вищевказаним житловим приміщенням більш року без поважної причини, а також не сплачує комунальні платежі, внаслідок чого позивачі вимушені сплачувати нараховані на відповідача комунальні витрати. Відповідно до ст. 48, 55 Закону України «Про власність», власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності в Україні захищається законом. Кожний має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, певному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності нерухоме. Відповідно до положення ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003р. про те, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, або остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Системний аналіз даної норми права свідчить про те, що зняття з реєстрації провадиться при наявності для того відповідних підстав, визначених законом. Зокрема за рішенням суду це може мати місце тільки у разі позбавлення особи права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням чи визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] у вказаній квартирі не проживає більш року, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню вищевказаної квартири, він вважається такими, що втратив право користування нею. З'ясувавши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги уточненого позову [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати УДМС України в Луганській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. На підставі викладеного та

Outcome: approved