Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення ним повноліття. В обгрунтування позовних вимог посилається на наступне. 02.06.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. [INFO] від шлюбу у сторін народився син [PERSON] Спільне життя у сторін не склалось, тому 25.11.2010 року шлюб було розірвано. В 2012 році відповідач виїхала з квартири позивача та більше не поверталась, а син залишився проживати разом з позивачем. З того часу відповідач сином не цікавиться, не навідує його та взагалі не проявляє ніякої участі у його вихованні та ніякої матеріальної допомоги не надає. Тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, позов підтримав та просив прийняти заочне рішення. Відповідач до судового засідання не з'явилась, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Причину не явки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Від представника третьої особи Управління служб по справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить прийняти рішення з урахуванням письмового висновку. Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно ст.169 п. 4 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.06.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який було розірвано 25.11.2010 року рішенням Київського районного суду м. Харкова. (а.с. 5-6). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] Судом встановлено, що позивач разом з сином [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві спільної сумісної власності позивачу та його матері. (а.с. 4, 10), а фактично мешкають за адресою: [ADDRESS]. За місцем роботи позивач характеризується задовільно. (а.с. 7-8). [PERSON] навчається в Пономаренківській ЗОШ І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області. (а.с. 11). Так, відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з роз'яснень, викладених в п.16 постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до висновку від 27.11.2015 року №615, Управління служб у справах дітей ДПСП ХМР, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] Таким чином, встановлено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї неповнолітньої дитини, не забезпечує її необхідним харчуванням, медичним доглядом і лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову частину виховання; не спілкується з сином у обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; тобто не виконує свої батьківські обов'язки щодо виховання дитини. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги, що судом достовірно встановлені обставини, які свідчать про свідоме самоухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачених ст.150 СК України, по вихованню та утриманню неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є правовою підставою для позбавлення батьківських прав, а тому позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню в інтересах дитини. Статтею 166 СК України закріплено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавлення батьківських прав, суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1, 2 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд враховує, те, що відповідач є здоровою працездатною жінкою, інших аліментних зобов'язань немає. За таких обставин, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1000, 00 грн. щомісячно, але не менше 30% суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності зі ст.367 п.1 ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 60, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 150, 164 ч.1 п.2, 165-166, 167, 181-182,191 Сімейного Кодексу України, суд, -

Outcome: approved