Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд визнати договір поруки, укладений між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» від 23.01.2007 року, припиненим. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.01.2007 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» укладено Договір поруки на забезпечення виконання кредитних зобов'язань [PERSON]. У грудні 2013 року ПАТ «КБ «Надра» звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ з позовом про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1 032 583,38 грн. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ від 28.11.2014 року позовні вимоги задоволено, проте, рішенням Апеляційного суду м. Дніпропетровськ від 07.05.2015 року вказане рішення в частині солідарного стягнення коштів скасовано та вирішено стягнути вказану суму заборгованості лише зі [PERSON] Позивач вважає, що банком пропущено шестимісячний строк на право пред'явлення вимоги до поручителя, оскільки, позичальником було порушено умови повернення кредиту 21.01.2008 року, на підставі чого звернувся до суду із відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, на адресу суду подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Третя особа у судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. 23.01.2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/721-Н, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 30 000,00 доларів США з виплатою процентної ставки 12,99 % на рік, строком до 20.01.2027 року. У забезпечення якості виконання зобов'язань позичальником [PERSON] за кредитним договором № 8/2007/840-К/721-Н, 23.01.2007 року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 721-Н/1. У грудні 2013 року ПАТ «КБ «Надра» звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ з позовом про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1 032 583,38 грн. Вказаний позов задоволено заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ від 28.11.2014 року. Рішенням Апеляційного суду м. Дніпропетровськ від 07.05.2015 року вказане рішення в частині солідарного стягнення коштів скасовано та вирішено стягнути вказану суму заборгованості з [PERSON], оскільки, остання проплата за кредитним договором № 8/2007/840-У/721-Н від 23.01.2017 року була здійснена 21.01.2008 року, а з позовом позивач звернувся до суду 10.12.2013 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України. Так, відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. В п. 3.3.2 Кредитного договору вказано, що щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 354,86 доларів США. При цьому, пунктом 4.2.4 Кредитного договору визначено, що Банк має право від Позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, інших платежів, передбачених цим Договором та можливих штрафних санкцій, якщо Позичальник не вніс черговий мінімальний платіж у термін, визначений п. 3.3.3 цього Договору. Згідно з п. 3.3.3 даного договору позичальник вносить черговий мінімальний платіж, визначений у п .3.3.2 цього Договору, щомісячно до 20 числа поточного місяця. Отже, умовами кредитного договору передбачено право Банку вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов'язань в разі не внесення чергового мінімального платежу у термін, визначений п. 3.3.3 цього Договору. Так, позичальник [PERSON] в порушення п. п. 3.3.2, 3.3.3 Кредитного договору з 21.01.2008 року не вніс щомісячну суму мінімально необхідного платежу у розмірі 354,86 доларів США. [PERSON] 21.01.2008 року було погашено лише 300 доларів США та в подальшому за кредитним договором погашення заборгованості не здійснювалось. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. З огляду на викладене, у Банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя [PERSON] про виконання порушених зобов'язань боржником щодо сплати заборгованості за кредитним договором, починаючи з 21.01.2008 року, протягом наступних шести місяців. Однак, повідомлення про дострокове погашення заборгованості [PERSON] банком не направлялись, а з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся лише 10.12.2013 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Також згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку, який є преклюзивним, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань, застосоване в ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, як умови чинності поруки, слід розуміти, як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами, або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашения кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання, у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Враховуючи викладене, оскільки, остання проплата за кредитним договором № 8/2007/840-У/721-Н від 23.01.2017 року була здійснена 21.01.2008 року, а з позовом позивач звернувся до суду 10.12.2013 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, відповідно зобов'язання за договором поруки від 23.01.2007 року припинилося. Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду м. Дніпропетровськ від 07.05.2015 року, яке набрало законної сили, а відтак в силу положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України є преюдиційними і не підлягають доказуванню. Таким чином позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved