Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання відповідачки такою, що що втратила право користування житловим будинком, за адресою вул. Свердлова, 52 м. Бобринець Кіровоградської області. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що вказаний будинок належить їм на праві свідоцтва про право на спадщину за законом ,після смерті [PERSON] 11 січня 1986 року. Відповідачка була прописана та проживала в даному будинку з 31.11.2005 року, за їх згодою, перебуваючи у шлюбі з [PERSON]. Шлюб між ними розірвано 24 червня 2014 року. 10.10. 2014 року Бобринецьким районним судом задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третьої особи, органу опіки та піклування Бобринецької РДА та визначено місцем проживання їх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з їх матірю, [PERSON] за адресою: вул. Кірова,14, с. Полтавка Компаніївського району, Кіровоградської області оскільки відповідачка не бажає добровільно виписуватися з будинку, а наявність реєстрації відповідачки суперечить інтересам позивача, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивачі в судове засідання не зявились, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Також вони надали уточнення до позову згідно яких просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою вул. Свердлова, 52 м. Бобринець Кіровоградської області. Відповідачка в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити, наслідки визнання позову відповідачці зрозумілі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступних висновків. Згідно свідоцтва на спадщину за законом, [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками будинку за адресою вул. Свердлова, 52 м. Бобринець Кіровоградської області (а.с. 13). Відповідно до будинкової книги на будинок за адресою вул. Свердлова, 52 м. Бобринець Кіровоградської області в будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON] та малолітні [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14-20). Як вбачається з рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24.06.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 21). Згідно рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10.10.2014 року визначено місце проживання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за адресою вул. Кірова, 14 с. Полтавка Компаніївського району Кіровоградської області (а.с. 22). Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Право на користування жилим приміщенням членів сімї власника будинку і наймачів регулюється різними нормами. Зокрема, права і обовязки членів сімї власника будинку регулюються статтями 156, 157 ЖК УРСР, а права і обовязки наймачів статтями 158 170 ЖК УРСР, а також главою 59 ЦК України. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищезазначене, та те, що відповідачка [PERSON] більше 6 місяців мешкає за іншою адресою та визнає позов, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved