Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до Бахмацького районного суду Чернігівської області із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що її батько [PERSON], котрий помер 11.01.1999 року, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 037910, виданого 31.08.2001 року Григорівською сільською радою був власником земельної ділянки площею 3.60 га, розташованої на території Григорівської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; на сьогодні позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька, але нотаріус відмовляє їй у видачі свідоцтва про право на вищевказану спадщину, оскільки державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 037910 був виданий після смерті [PERSON] Сторони в судове засідання не з»явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі; позивач просить задовольнити її вимоги; відповідачі проти задоволення позову заперечень не мають. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що 11.01.1999 року помер батько позивача [PERSON], який був зареєстрований та постійно проживав в [INFO]. Згідно з довідкою №933 від 09.12.2015 року, виданою виконавчим комітетом Григорівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, на день смерті [PERSON] за вищевказаною адресою разом з померлим проживала його дружина та мати позивача [PERSON] За життя [PERSON] був включений до списку, який був додатком до державного акту на право колективної власності на землю членів КСП "ім.Шевченка" серії ЧН 001 під номером 23. 31.08.2001 року Григорівською сільською радою Бахмацького району Чернігівської області на ім»я [PERSON] був виданий державний акт серії І-ЧН № 037910 на право приватної власності на землю загальною площею 3.60 га, розташовану на території Григорівської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 21.03.2016 року № 633, спадкова справа після померлого [PERSON] не відкривалася, оскільки ніхто із спадкоємців не звертався із заявою про прийняття спадщини чи про відмову у її прийнятті. Відповідно до ст.ст.524, 525 ЦК УРСР, який діяв на момент смерті [PERSON], спадкоємство здійснювалось за законом і за заповітом. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав нотконторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином дружина [PERSON] та мати позивача - [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом з ним. [PERSON] померла 22.06.2009 року; на час смерті була зареєстрована та проживала одна в [INFO], що підтверджується довідкою Григорівської сільської ради від 28.03.2016 року № 108. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень п. г. ч.1 ст.81 ЗК України, однією з підстав набуття права власності на земельну ділянку є прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на дану нерухомість . Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 21.03.2016 року № 634, спадкова справа після померлої [PERSON] була відкрита 13.10.2009 року за заявою [PERSON], якій було видано свідоцтво про право на частину спадщини. Отже позивач є спадкоємцем за законом після смерті своєї матері [PERSON] і отримала у нотаріуса свідоцтво про право на частину спадщини. Проте, у зв»язку з тим, що державний акт серії І-ЧН № 037910 на право приватної власності на землю не був виданий [PERSON] за життя, то нотаріус не може видати позивачу свідоцтва про право на дану спадщину, посилаючись на те, що вищевказана земельна ділянка не входить до складу спадщини. Згідно п. 2.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на земельну ділянку, яка згідно з державним актом серії І-ЧН № 037910 на право приватної власності на землю належала її батьку [PERSON] та була фактично успадкована його дружиною та матір»ю позивача [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного та ст.ст.1217,1268,1297 ЦК України, ст. 524, 525, 548, 549 ЦК УРСР, ст.81 Земельного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved