Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, який був нею уточнений, в обґрунтування якого зазначила, що починаючи з 2007 року вона проживала з відповідачем однією сім'єю у фактичних шлюбних відносинах. Від проживання з ним має сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходяться на її утриманні. Шлюбні відносини з відповідачем припинені з січня 2011. В теперішній час вони проживають окремо. Відповідач з дитиною не спілкується, матеріальну допомогу надає не регулярно, участі у вихованні сина не приймає та не цікавиться його життям. Вона з дня народження сина постійно піклується про його фізичний та духовний розвиток, утримує його матеріально та має можливість виїхати на відпочинок за кордон з метою не тільки відпочинку, а й з метою оздоровлення сина, але зробити цього не може, оскільки не може отримати згоди на такі поїздки від відповідача. Вона не збирається змінювати постійне місце свого проживання та змінювати громадянство, а хоче лише щоб їх син знайомився з цікавими місцями як в Україні так і за її межами, пізнавав світ, та знав свою Батьківщину, що є досить важливим для його розвитку. Але батько дитини не бажає розуміти, що вона діє лише в інтересах їх сина і нічого поганого в цьому немає. У зв'язку з чим позивачка просить суд надати неповнолітньому сину [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації в її супроводі без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, на позові наполягає. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради в особі представника Кравцової О.В. проти задоволення позовних вимог не заперечує, надала письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, а також надала суду висновок служби про можливість вивозу дитини за межі України без згоди батька. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи мається рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (судової повістки) (а.с.20). Заяви про розгляд справи в його відсутність від відповідача не надходило. Відповідно до ч.4 ст. 169, 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 14.11.2014р. згідно ст. 225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.10.2008 року народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст.148 СК України та на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства було здійснено виправлення прізвища дитини зі [PERSON] на [PERSON], що підтверджується довідкою відділу РАЦСу від 30.10.2008р. №55/02-3.3.6 та копією свідоцтва про народження (а.с.5,6). З довідки про склад родини від 18.06.2014р., виданої Виконавчим комітетом Рубіжанської міської ради, вбачається, що [PERSON] проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS], і знаходиться на її утриманні (а.с.8, 34). Малолітній [PERSON] з 24.10.2011 року відвідує КДНЗ (ясла-садок) «Червона шапочка». За час відвідування дитячого садку встановлено, що участь у вихованні дитини приймають тільки мати та бабуся [PERSON], про що свідчить інформація від 04.11.2014р. №37 у відношенні [PERSON], видана КДОУ №7 "Червона шапочка" (а.с.33). В даний час мати малолітнього тимчасово проживає в Російській Федерації [ADDRESS] (а.с.35, 36). На підставі рішення Рубіжанського міського суду від 19.07.2012 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивачки у розмірі ? частини заробітку на утримання сина, але аліменти сплачує не регулярно. У висновку Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради від 10.11.2014р. №291 зазначено про можливість дозволу позивачці [PERSON] виїзду за межі України її малолітнього сина - [PERSON], [INFO], до Російської Федерації без згоди та супроводу його батька - [PERSON], на оздоровлення, оскільки це буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Після встановлення зазначених обставин суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.ч.2-5 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.18 Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони перебувають у шлюбі між собою, за наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Відповідно до Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється як найкра- щому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 р. № 57, передбачено можливість перетинання громадянами України, які не досягли 16-річного віку, державного кордону лише за згодою обох батьків та в їх супроводі. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. За змістом ч. 7 ст. 7 та ч. 2 ст. 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм матеріального права суд приходить до висновку, що відсутність згоди з боку батька щодо виїзду малолітнього сина за межі України в супроводі матері суперечить вимогам ч. 7 ст. 7, ч. 2 ст. 155 СК України, Конвенції про права дитини, та порушує право неповнолітнього як фізичної особи на свободу пересування, що передбачене ч. 1 ст. 313 ЦК України, а тому підлягає судовому захисту. За таких обставин вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька підлягають задоволенню, як такі, що ґрунтуються на законі, підтверджені встановленими обставинами та перевірені наданими доказами. При цьому суд відповідно до положень ст..19 СК України приймає до уваги та погоджується з висновком Служби у справах дітей від 10.11.2014р. №291. Крім того відповідач у судове засідання жодного разу не з'явився, не надав суду заперечень проти вимог позивача та належних, допустимих, переконливих доказів у спростування обставин, викладених позивачем. На підставі викладеного суд вважає можливим надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації неповнолітньому [PERSON], [INFO], в супроводі матері - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO], починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

Outcome: approved