Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою про визнання за ними права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачі тривалий час мешкають в квартирі № 38 в будинку № 15 по вул. 40-річчя Перемоги в м. Запоріжжі. Наймачем вказаної квартири була їх матір та бабка [PERSON], яка померла 3 квітня 2014 р. В квартирі вони мешкали як члени сімї наймача, вели з нею спільне господарство, тому вважають себе такими, що набули права користування квартирою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтвердила позовні вимоги, суду пояснила, що спірну квартиру в 1985 р. отримала її матір [PERSON] В квартирі мешкали матір та вона з сестрою [PERSON] 10 жовтня 1989 р. вона народила доньку [PERSON], з якою мешкала у цій же квартирі. У лютому 2003 р. вона разом із дочкою залишила квартиру, виписалась з неї, переїхала на проживання до співмешканця в Херсонську область. У спірній квартирі залишили проживати матір та сестра. Влітку 2006 р. вона повернулась до м. Запоріжжя. За згодою матері вона стала мешкати у спірній квартирі, однак не могла в ній зареєструватися, оскільки втратила паспорт. З цього часу вона постійно мешкає у цій квартирі на правах члена сімї матері, вела з нею спільне господарство. В кінці грудня 2013 р. дочка [PERSON] також повернулась в м. Запоріжжя з трьома неповнолітніми дітьми За згодою матері дочка з дітьми стала жити в квартирі як член сімї наймача. 3 квітня 2014 р. матір померла, вони залишилась мешкати в квартирі. В січні 2016 р. вони звернулись до МКП «Основаніє із заявою про реєстрацію в квартирі, в чому їм відмовлено. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтвердила позовні вимоги, суду пояснила, що разом із матірю мешкала в спірній квартирі до лютого 2003 р., а потім переїхали в Херсонську область. Тут вона вийшла заміж, народила трьох дітей, мешкала у чоловіка. Влітку 2006 р. матір повернулась до м. Запоріжжя та стала мешкати у спірній квартирі за згодою своєї матері. З цього часу матір постійно мешкає у цій квартирі на правах члена сімї своєї матері, вела з нею спільне господарство. В кінці грудня 2013 р. вона також разом з трьома неповнолітніми дітьми повернулась в м. Запоріжжя. За згодою бабусі вона з дітьми стала жити в квартирі. 3 квітня 2014 р. бабуся померла, вони залишилась мешкати в квартирі. Представник позивача в судовому засіданні підтвердила позовні вимоги позивачів та їх обґрунтування. Представник відповідачів Запорізької міської ради, Міського комунального підприємства «Основаніє» позов не визнала, в судовому засіданні пояснила, що спірна квартира є власністю територіальної громади м. Запоріжжя, знаходиться на балансі МКП «Основаніє». Наймачем цієї квартири була [PERSON], яка померла 3 квітня 2014 р. Позивачі були зареєстровані в квартирі до 18 лютого 2003 р., вибули на постійне проживання в Херсонську область. Через тривалий час вони повернулись в квартиру, але вже втратили право користування житловим приміщенням відповідно до ст. 107 ЖК України, згоду наймача на вселення в квартиру не отримали. На цей час позивачі є тимчасовими мешканцями, не набувши права користування квартирою. Суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі ордеру, виданого 12 серпня 1985 р. виконавчим комітетом Запорізької міської ради, наймачем квартири № 38 в будинку № 15 по вул. 40-річчя Перемоги в м. Запоріжжі, була куба [PERSON], до членів її сімї відносились дочки [PERSON], [PERSON]. (а.с. 21) За даними МКП «Основаніє», на балансі якого перебуває квартира, котра є власністю територіальної громади м. Запоріжжя, окрім наймача в спірній квартирі до 18 лютого 2003 р. були зареєстровані позивачі [PERSON], [PERSON] 18 лютого 2003 р. вони зняті з реєстрації в звязку з вибуттям на постійне проживання до іншого населеного пункту, втративши право користування спірним житловим приміщенням відповідно до ст. 107 ЖК Української РСР. (а.с. 27, 54-56) Влітку 2006 р. позивач [PERSON] повернулась до м. Запоріжжя та за згодою наймача квартири [PERSON] стала в ній постійно жити як її дочка, тобто член сімї наймача, ведучи з нею спільне господарство. Вказаний висновок суду ґрунтується на поясненнях позивачів, свідків [PERSON], [PERSON] Згідно копії свідоцтва про смерть наймач квартири [PERSON] померла 3 квітня 2014 р. (а.с. 24) У відповідності зі ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. В судовому засіданні встановлено, що на час вселення позивача [PERSON] в спірну квартиру її єдиним мешканцем була наймач [PERSON] Згідно рішенню Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2012 р. член сімї наймача [PERSON] в квартирі не мешкала з 2001 р., в звязку з чим визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. (а.с. ) Позивач [PERSON] в судовому засіданні не надала письмових доказів отримання згоди наймача квартири на вселення в 2006 р. Однак, безспірно, що [PERSON], проживаючи в квартирі разом із матірю понад 10 років, ведучи з нею спільне господарство, що підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], отримала від неї згоду на вселення в квартиру. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], мешкаючи в спірній квартирі понад 10 років, безспірно отримала згоду наймача на вселення, вказана квартира є постійним місцем її проживання, що вона вела з наймачем спільне господарство, суд вважає за необхідне визнати за нею право користування цим житловим приміщенням відповідно до ст. 65 ч.2 ЖК Української РСР та зобовязати МКП «Основаніє» укласти з [PERSON] договір найму квартири № 38 в будинку № 15 по проспекту 40-річчя Перемоги в м. Запоріжжі відповідно до ст. 61 ЖК Української РСР. Вирішуючи вимоги позивача [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення, суд приймає до уваги наступне. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] мешкала і була зареєстрована в спірній квартирі до 18 лютого 2003 р., після чого разом із матірю виїхала на постійне проживання в Херсонську область, втративши право користування спірним житловим приміщенням відповідно до ст. 107 ЖК Української РСР. (а.с. 27) В Херсонській області [PERSON] народила 5 березня 2010 р. дочку [PERSON], 3 квітня 2011 р. дочку [PERSON], 12 грудня 2013 р. дочку [PERSON] (а.с. 18-20), що свідчить про те, що у зазначений період вона в спірній квартирі не мешкала. 2 вересня 2014 р. [PERSON] в органі РАЦСу Верхньорогачицького району Херсонської області уклала шлюб з [PERSON] (а.с. 17) В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що в кінці грудня 2013 р. вона разом з трьома неповнолітніми дітьми повернулась в м. Запоріжжя та стала мешкати в спірній квартирі. Вказаний факт в судовому засіданні підтвердили позивач [PERSON], свідки [PERSON], [PERSON] [PERSON] повідомила суду, що в спірну квартиру вона вселилась за згодою наймача [PERSON], яка померла через чотири місяці після вселення позивача. Однак на підтвердження цього [PERSON] не надала суду жодного доказу, а фактичні обставини справи не свідчать про те, що наймач висловлювали таку згоду. При цьому суд враховує, що позивач [PERSON] має свою сімю, членом сімї наймача не є, до смерті наймача мешкала в квартирі нетривалий час, в судовому засіданні не встановлено, що вона вела з наймачем квартири спільне господарство. З наведених підстав суд вважає за необхідне у задоволені позову [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved