Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів, та згідно позовних вимог зазначив про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають в [INFO] понад двох років, тому просив задовольнити позов, визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу будинок № 16 по вул. Ген. Мухіна у м. Лисичанську Луганської області належить позивачу. У 2013 році у його будинку був зареєстрований син [PERSON] та у 2014 році зареєстрований син [PERSON] які у позові вказані відповідачами. Відповідачі за вказаною адресу не проживають більш ніж 2 роки, мешкають та зареєстровані у РФ. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить справу розглянути за його відсутністю. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, до суду надали заяву, в якій позовні вимоги визнали повністю та просили справу розглядати без їх участі. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, був усвідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача законі, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.07.1999 р. [PERSON] придбав житловий будинок №16 по вул. Ген. Мухіна м. Лисичанська з господарськими спорудами. Згідно довідки від 23.11.2016р., наданої центром надання адміністративних послуг, за адресою: м. Лисичанськ, вул. Ген. Мухіна, 16 зареєстровані: [PERSON] власник, [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] син. Відповідно до довідок № 386, 387 від 18.07.2016 р. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [INFO] з 2015 року. Згідно заяв від 20.12.2016 р., [PERSON] та [PERSON] визнають позов повністю. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірному будинку без поважної причини, спроб вселитися до неї не робили, ніхто не перешкоджав проживанню або вселенню їх до спірного будинку. Відповідно до ч.1\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Частиною 1 статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають та за таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Лисичанська міська Рада Центр надання адміністративних послуг про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. На підставі викладеного та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»,

Outcome: approved