Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про визначення місця проживання їх дитини, мотивуючи тим, що вона з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 08.08.2015 року, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та, наразі, виник спір між батьками про місце проживання їх дитини. 15.09.2020 року за позовом [PERSON] , Білоцерківським міськрайонним судом було розірвано шлюб сторін та з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина, але рішення не виконується в добровільному поряду. Після розірвання шлюбу [PERSON] разом з малолітнім сином проживають окремо від відповідача, за адресою [ADDRESS] . Дана квартира належить батькові позивача. Позивач зазначає, що був випадок, коли відповідач дізнався що позивач з дитиною на вихідні гостюють в батьків в с.Чаплинка, Лясинського району,Черкаської області та коли позивача не було на подвір`ї, відповідач викрав дитину. По телефону [PERSON] повідомив, що забрав малолітнього сина, відмовився повідомляти місце перебування дитини, та відмовився його повертати. Позивач викликала поліцію та писала заяву про викрадення дитини, завдяки діям поліцейських дитину повернули. Після даного інциденту, відповідач примирився з позивачем та сторони домовилися про місце проживання дитини разом з матір`ю, але мають місце випадки, коли [PERSON] забирає дитину всупереч їх домовленості, погрожує, що забере сина та не поверне. Тому, позивач просить суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати по справі. Представник позивача, адвокат Речицька Я.О., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, 15.02.20р. направив суду заяву в якій просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки це в інтересах дитини (а.с.64). Представник третьої особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, Поліщук В.М. , в судовому засіданні підтримала позов, надала суду висновок органу опіки та піклування щодо вирішення даного судового спору. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON] [INFO] . Наведене стверджується свідоцтвом про народження дитини, серії [NUMBER] . (а.с.5 зворот.). В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в шлюбі, який 15.09.2020 року було розірвано. Наведене підтверджується копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду №357/6026/20 2/357/2649/20. (а.с.6,7). За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.08.2020 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання їхньої дитини в розмірі 1 / 4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.06.2020 року і до досягнення дитиною повноліття /справа № 357/6028/20). Наведене слідує з копії рішення (а.с.8,9). Встановлено, що дитина сторін зареєстрована та проживає разом з матрір`ю - [PERSON] , адресою: [ADDRESS] . (а.с.11,12). Дана однокімнатна квартира належить батькові [PERSON] на праві приватної власності. (а.с.34,35). Встановлено, що позивач [PERSON] працює в ГУНП в Київській області на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції та її дохід, за період з жовтня 2019 року по травень 2020 року, склав 108202,25 грн., що підтверджується довідкою про доходи, виданою управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Київській області від 25.06.2020 року № 423. (а.с.13). Згідно довідки від 19.10.2020 року №27272, вбачається що відповідно до особової справи [PERSON] з 01.09.2021 р. по 06.11.2015 р. проходила службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 року по теперішній час проходить службу в Національній поліції, на посаді старшого інспектора - чергового сектору моніторінгу Узинського відділення поліції БЦ ВП ГУНП в Київській області. (а.с. 22, 23-31). На службі характеризується позитивно, має звання майстра спорту по самбо (а.с.10,17), веде здоровий спосіб життя (а.с.22 зворот.) Згідно з відомостями протоколу індивідуальної консультації, складеним дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу № 27 «Червона Шапочка» БМР 16.10.2020 року, [PERSON] перебуває в тісному емоційному зв`язку з мамою (а.с.10 зворот.) Як сідує з виписки із медичної карти амбулаторного хворого, виданого КНП БМР «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» малолітній [PERSON] має таке захворювання: ацетонічний синдром в анемнезі.(а.с.32,33). Встановлено, що [PERSON] зверталася до правохоронних органів з заявою про викрадення дитини [PERSON] , про що свідчить висновок про результати розгляду звернення від 10.09.2020 р. (а.с.14 звор.). Встановлено, що 08.09.2020 року [PERSON] зверталася до Білоцерківського МВ ДВС ЦМУЮ (м.Київ) з заявою про примусове виконання рішення суду від 03.08.2020 року про стягнення з відповідача аліментів. (а.с.14). Встановлено, що 02.10.2020 року [PERSON] зверталася з заявою до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, де просила надати консультативну допомогу щодо визначення місця проживання дитини та запобіганню порушення прав дитини (а.с15). Згідно висновку Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 23.02.2021 року №150, орган опіки та піклування - виконавчий комітет міської ради вважає доцільним і таким, що відповідає інтересам дитини, проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю [PERSON] (а.с.76 ) В судовому засіданні представник позивача суду пояснила, що між сторонами був конфлікт стосовно місця проживання їхнього сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з позивачем в помешканні де створені належні умови для проживання та розвитку дитини, є окреме місце облаштоване безпосередньо для дитини, житло підтримується в належному санітарно-гігієнічному стані. Позивач має стабільну роботу, працює в ГУНП та має достатній рівень матеріального забезпечення, характеризується позитивно, не зловживає спритними напоями, не палить. Представник позивача зазначає, що мав місце випадок, коли відповідач забрав дитину без дозволу і попередження матері дитини, в піжамі забрав дитину і не повідомляв місце його перебування. Наразі, відносини між сторонами наладилися, відповідач не заперечує, щоб син проживав з матір`ю, але така поведінка є тимчасовою. Відповідач не сплачує в добровільному порядку аліменти. Представник зазначає, що мати дитини, [PERSON] любить свого сина, віддає йому весь свій вільний час, разом проводять дозвілля, їздять на відпочинок, а вчинки [PERSON] відносно сина [PERSON] порушують не тільки її права як матері, а й порушують права та суперечать інтересам дитини. В підтвердження заявлених вимог суду надано спільні фото з зображенням [PERSON] з малотнім [PERSON] . (а.с.33,34). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , знайома позивача, суду показала що її дитина відвідує дитячий садок з сином позивача. Свідку відомо, що дитину водить в садок позивач, або її брат. Відповідач протягом року не бере ніякої участі у вихованні сина. Востаннє свідок бачила відповідача два роки тому, коли [PERSON] орендував квартиру з якоюсь жінкою в їхньому будинку. Свідку відомо про випадок, коли [PERSON] викрав дитину, нікому не повідомив куда взяв сина, внаслідок чого позивач зверталася до поліції, перенесла сильні хвилювання. При вирішенні вказаного спору суд виходить з наступного. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У ч. 1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ст.141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. В ст.150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так у вказаній статті зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я, матеріальне забезпечення батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено судом, з народження [PERSON] [INFO] проживав з обома батьками, а останні пів року, - лише, з мамою. Надані суду докази, дійсно, свідчать про те, що [PERSON] вчиняє протиправні дії по відношенню до матері свого сина, порушує її права, як матері та права дитини. [PERSON] забезпечена житлом, працює і має дохід, самостійно опікується життям, здоров`ям, навчанням свого сина, не чинить перешкод батькові та іншим родичам в спілкуванні з сином. В даному випадку, під час розгляду справи не було встановлено жодних виняткових обставин, які були б підставою для розлучення дитини з матір`ю. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою саме забезпечення інтересів дитини, враховуючи вік [PERSON] , його фізичний та психологічний стан, необхідно визначити місце проживання дитини з матір`ю. Також, суд вважає за потрібне в рішенні попередити обох батьків дитини про обов`язковість виконання ними своїх батьківських обов`язків стосовно малолітнього [PERSON] , лише, в його інтересах. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача судові витрати по справі в сумі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved