Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 29.01.2016 року помер його батько [PERSON], після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами та 1/2 частина земельної ділянки пл. 0,0605 га кадастровий номер 6522155400:01:001:0138, які розташовані за адресою: Херсонська область, Генічеський район, смт. Новоолексіївка, вул. Чапаєва, 65, та належали померлому на підставі рішення Генічеського районного суду від 03.11.2015 року. В серпні 2016 року позивач подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, але нотаріусом йому було відмовлено в звязку з тим, що за життя спадкодавець не встиг здійснити державну реєстрацію належного йому на праві приватної власності частини нерухомого майна відповідно до порядку визначеному законодавством. Вказує, що відповідачем по справі є його сестра, оскільки вона також є спадкоємцем, проте свої права на спадкове майно не заявляє. Вказує, що фактично прийняв спадщину після смерті свого батька, вчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно у спадкодавця не має можливості реалізувати своє спадкове право, був вимушена звернутися з позовом до суду, в якому із уточненими позовними вимогами просить : - Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами, а також на 1/2 частину земельної ділянки пл. 0,0605 га кадастровий номер 6522155400:01:001:0138, які розташовані за адресою: Херсонська область, Генічеський район, смт. Новоолексіївка, вул. Чапаєва, 65, які на підставі рішення Генічеського районного суду від 03.11.2015 року належали його батьку [PERSON], який помер 29.01.2016 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені уточненні вимоги підтримав, просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні відповідач [PERSON] уточнений позов визнала, не заперечує проти його задоволення. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] до судового засідання не прибула, про час, місце та дату розгляду справи повідомлена належним чином, причини не явки суду не повідомила. Суд, вислухавши сторін, дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Генічеського районного суду від 14.07.2016 року встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] Рішенням Генічеського районного суду від 03.11.2015 року за [PERSON] визнано право власності 1/2 частини в нерухомому майні, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами, а також земельної ділянки пл. 0,0605 га кадастровий номер 6522155400:01:001:0138, які розташовані за адресою: Херсонська область, Генічеський район, смт. Новоолексіївка, вул. Чапаєва, 65. Відповідно до свідоцтва про смерть (повторне) серії 1-КГ № 214911 від 14.04.2016 року [PERSON] помер 29.01.2016р. в м. Генічеськ, а/з № 55. За життя [PERSON] склав заповіт, який 04.06.2007 року посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], р. № 1016, згідно якого заповів в рівних долях [PERSON] та [PERSON] належну йому частину житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами, який розташований за адресою: Херсонська область, Генічеський район, смт. Новоолексіївка, вул. Чапаєва, 65. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (повторно) серії 1-КГ №105510 від 24.02.2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу [PERSON] визначено прізвище [PERSON]. Згідно інформаційній довідки зі спадкового реєстру № 45947512 від 28.11.2016 року та повідомлення приватного нотаріуса Генічеського районного нотаріального округу № 1184/02-14 від 28.11.2016 року після померлого 29.01.2016 року [PERSON] заведена спадкова справа № 36/2016 від 10.05.2016 року, де спадкоємцем є син померлого [PERSON], [INFO], який спадщину прийняв. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Тобто в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що 1/2 частина житлового будинку та 1/2 частина земельної ділянки належать померлому [PERSON], який за життя не встиг здійснити державну реєстрацію прав власності відповідно до норм чинного законодавства на момент виникнення у нього вказаного права. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у строки визначенні закон, та в судовому засіданні підтвердила факт відмови від свого права на спадкове майно на користь свого брата позивача по справі [PERSON] При зверненні позивача до нотаріуса щодо оформлення своїх спадкових прав, йому було розяснено, що оскільки [PERSON] за життя належним чином не зареєстрував своє право на нерухоме майно то позивач на даний час не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Дослідивши надані докази, вислухавши думку сторін, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до статей 1217,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. роз'яснено: Пунктом 3.1. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Згідно ч.1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1245 ЦК України, частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Згідно ч.1 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Відповідно до ч.1 ст. 1275 ЦК України, Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до\~ст. 152 Земельного кодексу України\~держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного суб'єктивного земельного права, суб'єктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку, чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку. Відповідно до ч.1ст.81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2\~ст. 126 ЗК). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з п.п.5 п. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004р. правовстановлювальним документом, на підставі якого провадиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна може бути рішення суду, що набрало законної сили про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна. В даному випадку право власності спадкодавця [PERSON] підтверджується рішенням суду, але оскільки за життя він не встиг належним чином зареєструвати своє право на частину житлового будинку та земельної ділянки, які йому належить на праві приватної власності, позивач позбавлений можливості реалізувати своє спадкове право на зазначене нерухоме майно. Згідно ст.. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття цього права не встановлена судом. Враховуючи, що за життя [PERSON] не зареєстрував належну частину йому нерухомого майна, яке виділено спадкодавцю рішенням Генічеського райсуду від 03.11.2015 року, що складається з 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, а також 1/2 частини земельної ділянки пл.. 0,0605 га., які розташовані за адресою смт. Новоолексіївка, Генічеського району, вул. Чапаєва, 65, тому суд приходить до висновку, що вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню, вважає за можливе визнати за позивачем право власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved