Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , звернулися до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у відповідності до ст. ст. 16, 319, 321, 383 ЦК України, просять суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Так, вимоги позивачів мотивовані тим, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку НМЕ № 579734 від 20.07.2017 року, [PERSON] та [PERSON] є власниками в рівних частках квартири [ADDRESS] . За даною адресою, зареєстрований відповідач [PERSON] з 15.11.1995 року, тобто ще до моменту як позивачі придбали за договором купівлі-продажу належну їм на праві власності квартиру. З моменту реєстрації і до теперішнього часу відповідач не мешкає в квартирі [ADDRESS] , його речей в квартирі немає, комунальні послуги не сплачує, ремонт житла не проводить. У зв`язку з високими тарифами на комунальні послуги, вони звернулись до Білгород-Дністровського УПЗН з вимогою оформлення їм субсидії на сплату комунальних послуг, а саме на електроенергію, опалення, води, вивіз твердих побутових відходів та інших комунальних послуг, однак, їм було повідомлено про необхідність надання довідки про доходи відповідача для нарахування субсидії, чого вони зробити не можуть, оскільки їм невідомо місце перебування відповідача, його місце роботи та рівень заробітної плати. У Білгород-Дністровській ДМС їм повідомили, що зняти з реєстрації особу можливо лише в судовому порядку. Наявність реєстрації відповідача у належній їм квартирі порушує їх право на безперешкодне користування майном, просили їх вимоги задовольнити. В судове засідання позивачі надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечували. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлявся через оголошення на сайті судової влади, причина неявки суду невідома. Зі згоди позивачів, про що свідчить їх заява, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що дійсно на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку серії НМЕ 579732-579735, укладеного 20.07.2017 року між [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] та [PERSON] , з іншої, позивачі є власниками в рівних частках /по 1/2 частині/ трикімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та технічним паспортом. /л.с.12-21/. Згідно Витягу з технічного паспорту, а саме ІІІ розділу «Реєстрація» вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , окрім інших, зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , [INFO] з 15.11.1995 року. /л.с.22-24/ Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до акту від 26.10.2018 року, складеного КП «ЖЕО №1», власниками кв. [ADDRESS] , є: [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2017 року. За вказаною адресою зареєстрований з 15.11.1995 року племінник колишнього власника [PERSON] , [INFO] . Зі слів сусідів [PERSON] не мешкає за вищевказаною адресою з 20.07.2017 року /л.с.25/. Задля повного та всебічного розгляду справи, в судове засідання були викликані свідки, зокрема [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , яка в судовому засіданні, що відбулось 13.03.2019 року підтвердила факт відсутності відповідача на момент придбання будинку позивачами згідно договору купівлі-продажу від 20.07.2017 року. Правовий режим який регулює ці правовідносини системно входить до Глави 2 ЖК України і регулює порядок визнання наймача, або членів його сім`ї \~такими, що втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок їх відсутності понад встановлені строки. За змістом \~ч. 1\~ ст. 71 ЖК України,\~ при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї \~були \~відсутні \~з \~поважних причин \~понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього \~може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу\~ передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не \~проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців \~та відсутність поважних причин. Відсутність відповідача за місцем реєстрації достовірно підтверджено актом від 26.10.2018 року, складеного КП «ЖЕО №1» та поясненням свідка [PERSON] , з яких можна встановити тривалість відсутності наймача за місцем реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки. Частиною першої\~ статті 316 ЦК України\~ встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1\~ ст. 317 ЦК України). При цьому згідно\~ статті 346 ЦК України\~ право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ ст. 383 ЦК України\~ та\~ ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Конституцією України\~ (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~ Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.\~ 316,\~ 317,\~ 319,\~ 321 ЦК України). Таким чином, не зняття з реєстрації відповідача порушує право власності позивачів. Положеннями ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивачів на квартиру [ADDRESS] , ту обставину, що відповідач не проживає в ній з моменту придбання позивачами спірного нерухомого майна, тобто понад встановлені чинним законодавством строки, а також враховуючи те, що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved