Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить: - розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 20 вересня 2013 року Колківською сільською радою Дубровицького району Рівненської області, а/з №14; - дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишити проживати разом з нею; - при реєстрації розірвання шлюбу її прізвище визначити як "[PERSON]"; - стягнути з відповідача на її користь понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір сплачений нею при подачі позову. Свої вимоги мотивує тим, що з моменту укладення шлюбу між нею та відповідачем відсутні подружні відносини і весь цей час вони проживають окремо. Жодних відносин вони не підтримують і відновлювати їх не бажають. Шлюб носить суто формальний характер. В судове засідання позивачка не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Згідно поштової довідки, адресат відмовився від одержання повістки. Частиною 8 ст.76 ЦПК України передбачено, що особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про їхні права та взаємовідносини. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 вересня 2013 року між сторонами зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №14, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а.с.7). За час шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.4, 5) Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями п.3 ч.2 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. В ході розгляду справи судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сім'ї не можливо, так як це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. При таких обставинах, суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно і шлюб існує формально. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, а також права їх дітей, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ч.2 ст.110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з квитанції №203 від 08.12.2014 року (а.с.8) [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved