Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася 14.11.2014 року до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яку вона 28.10.2014 року придбала у відповідачки [PERSON]. У зазначеній квартирі залишаються зареєстрованими та продовжують мешкати попередня власниця квартири та члени її сім'ї, чим чинять їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном , тому просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Виселити з квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], без надання їм іншого жилого приміщення. В судовому засіданні позивач присутньою не була, однак її представник надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON]. в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена через оголошення у газеті «Вісті Придніпров'я» ( 29.01.2015 р. №08(1603)), в заяві від 14.01.2015 року просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення у газеті «Вісті Придніпров'я» ( 29.01.2015 р. №08(1603)), в заяві від 14.01.2015 року просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення у газеті «Вісті Придніпров'я» ( 29.01.2015 р. №08(1603)), про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. У зв'язку з неявкою сторін у судове засідання , суд розглядає справу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 5901 та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 28.10.2014 року за №487910812110 ( а.с.3,4). Відповідно до п.8 зазначеного вище Договору купівлі-продажу квартири, продавець зобов'язана звільнити відчужувану квартиру та знятися з реєстраційного обліку, передати покупцю ключі від неї в строк до 02 листопада 2014 року(а.с.3). Відповідач [PERSON] умови договору не виконала, у зв'язку з чим позивачем [PERSON] 19.11.2014 року надіслано відповідачам письмову вимогу щодо добровільного звільнення житлового приміщення протягом трьох днів (а.с.6-7). Однак, станом на день розгляду справи, відповідачі залишають зареєстрованими у зазначеній квартирі, що підтверджується довідкою Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби №2 від 19.11.2014 року ( а.с. 5). Крім того, позивачем зазначено, що відповідачі продовжують мешкати у спірній квартирі, ключі від квартири їй не передано, що також не заперечується відповідачами [PERSON] та [PERSON] в їхніх заявах від 14.01.2014 року ( а.с.22,23). Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 41 Конституції України , ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом. Відповідно до ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 317-319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 34 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», судам роз'яснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Право власності відповідачки [PERSON] на квартиру [ADDRESS] припинилося у зв'язку з її продажем 28.10.2014 року. Згідно ч.5 ст.9 Житлового кодексу УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Частиною 1 ст.109 Житлового кодексу УРСР передбачено, що виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання іншого жилого приміщення ( ч.3 ст.116 Житлового кодексу УРСР). Оскільки, єдиним та законним власником спірної квартири є [PERSON], відповідачі, відповідно до п.8 договору купівлі-продажу квартири, з 03.11.2014 року втратили право користування житловим приміщення, у теперішній час мешкають у спірній квартири без законних на те підстав, чим чинять позивачу перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном , тому їх слід визнати особами, що втратили право користування житловим приміщенням та виселити з без надання іншого житлового приміщення. Згідно ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір по 81,20 грн з кожного.

Outcome: approved