Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Кабичівської сільської ради Марківського району Луганської області про продовження строку для прийняття спадщини. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , [INFO] . До дня своєї смерті вона проживала одна у смт Слов`яносербську Луганської області, на тимчасово окупованій території україни. Він не проживав із спадкодавицею та у встановлений законом строк не подав заяву про прийняття спадщини. Причина пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини є та, що він довго хворів і не мав можливості встановити факт смерті матері на контрольованій територі України. На даний час він бажає прийняти спадщину, яка складається із земельної ділянки, розміром 8,06 га та знаходиться на території Кабичівської сільської ради, про існування якої він дізнався лише у січні 2020 року. Позивач є спадкоємцем першої черги по закону, інших спадкоємців немає. Він звернувся до приватного нотаріуса Міловського районного нотаріального округу із усним запитом щодо порядку спадкування за законом та отримання свідоцтва про право на спадщину щодо майна [PERSON] , але йому було повідомлено, що пропуск ним шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини унеможливлює в подальшому заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину. Вважає, що строк для прийняття спадщини він пропустив з поважних причин, оскільки довго хворів і не мав можливості встановити факт смерті матері на контрольованій територі України. Сторони в підготовче судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Від позивача наявне клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.2) Відповідач надіслав заяву в якій справу просив розглядати у відсутність його представника, позовні вимоги визнає, відзиву проти позовних вимог не надав. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд встановив наступні обставини та відповідно до них визначив правовідносини, що склалися між сторонами. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.02.2019 позивач [PERSON] являється сином [PERSON] , яка вподальшому змінила прізвище на [PERSON] . (а.с.7). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09 січня 2020 року Міловським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 09.01.2020 [PERSON] померла [INFO] у смт Слов`яносербськ. (а.с.8). За життя [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка, площею 8,06 га, що підтверджується копією Державного акта на право приватної власності на землю І-ЛГ №027361 (а.с.11). Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) у спадковому реєстрі інформація відносно [PERSON] відсутня. (а.с.10). Таким чином між сторонами існує спір, що регулюється Книгою шостою Цивільного кодексу України "Спадкове право". Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Із копії паспорта громадянина України, виданого Міловським РВ УМВС України в Луганській області від 15.02.2000 вбачається, що [PERSON] зареєстрований в с. Мілове, Луганської області з 03.10.1990р. (а.с.5). Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що спадкодавиця [PERSON] померла в смт Слов`яносербськ, про що також зазначено і в позові. Тобто, як вбачається з матеріалів справи спадкоємель [PERSON] на день смерті спадкодавця разом з нею не проживав, в шестимісячний строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звернувся. Оскільки [PERSON] померла [INFO] отже, граничний строк для подання заяви про прийняття спадщини відповідно до ст. 1270 ЦК України сплинув 07.07.2015. Спадкоємець звернувся до приватного нотаріуса Міловського районного нотаріального округу із усним запитом щодо порядку спадкування за законом та отримання свідоцтва про право на спадщину щодо майна [PERSON] , але йому було повідомлено, що пропуск ним шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини унеможливлює в подальшому заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, судом встановлено, що у визначений законом шестимісячний строк позивач не подав заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини, у звязку із чим не може оформити належним чином свої спадкові права. Заявляючи вимоги щодо встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач посилається на те, що раніше не звернулася з заявою про прийняття спадщини, оскільки тривалий час хворів, а також про наявність спадкового майна дізнався лише у січні 2020 року. Статтею 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Зважаючи на те, що спадкоємець за законом не прийняв спадщину, оскільки з 2015 року тривалий час хворів, що підтверджується випискою з амбулаторної картки та письмовими поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , на думку суду, можливо визнати поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, після матері, як спадкоємецьм першої черги, інших спадкоємців не має, оскільки в позасудовому порядку, будь-яким іншим способом, реалізувати своє право на зазначену спадщину не має. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Оскільки відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним стягнути з нього на користь державного бюджету лише 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved