Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

позивач звернувся в Голосіївський районний суд м.Києва з позовом до до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Мотивував свої вимоги тим, що 01.04.2008 року ВАТ «КБ «Актив-Банк», правонаступником якого є Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» та відповідач [PERSON] уклали договір про іпотечний кредит №92.1.08/Д(І)-1 (далі - Кредитний договір), за яким позивач надав відповідачу кредит на купівлю квартири в сумі 662 000,00 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10.7 % річних та строком погашення 31.03.2035 року. В забезпечення зобов'язань відповідача за договором кредиту, 01.04.2008 року позивач та відповідач уклали Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1950 (далі - Договір іпотеки), за умовами якого відповідач передав в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме двох кімнатна квартиру, загальною площею 46.90 кв. м., житловою площею 32.50 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 01.04.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1949. Відповідачем зобов'язання за кредитним договором належним чином виконані не були, у зв'язку з чим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2010 року у цивільній справі №2-4128/10 з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 665596 гривень 16 копійок, а також судовий збір в сумі 1700 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гривень, а всього - 667416 гривень 16 копійок. Однак, як зазначає позивач, вказане рішення суду на сьогоднішній день не виконано ні добровільно ні примусово органами державної виконавчої служби. Також у лютому 2012 року позивачу стало відомо, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.05.2010 року у справі №2-330609 встановлено, що предмет іпотеки є спільною сумісною власністю та визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири, що є предметом іпотеки. Вказане рішення суду було скасовано рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.04.2012 року у справі №22-5570/2012. Відповідачем та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору було зареєстровано право спільної часткової власності на зазначену квартиру у Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі скасованого рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25.05.2010 у справі №2-330609 і така обставина перешкоджає зверненню стягнення на предмет іпотеки у виконавчому провадженні. В той же час, із набранням законної сили рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.04.2012 року у цивільній справі № 22-5570/2012, яким було скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25.05.2010 року у цивільній справі №2-330609, право власності на предмет іпотеки було відновлено у повному обсязі за відповідачем. Позивач вважає, що є можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки чинним законодавством передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Виходячи з таких міркувань, позивач просить суд ухвалити рішеня, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Позивач надав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи у відсутність його представника. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з'явилася. Про час і місце слухання справи судом повідомлялася. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить направлення судової повістки за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 01.04.2008 року ВАТ «КБ «Актив-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» та відповідач [PERSON] уклали договір про іпотечний кредит №92.1.08/Д(І)-1 (далі - Кредитний договір), за яким позивач надав відповідачу кредит на купівлю квартири в сумі 662 000,00 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10.7 % річних та строком погашення 31.03.2035 року. В забезпечення зобов'язань відповідача за договором кредиту, 01.04.2008 року позивач та відповідач уклали Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1950 (далі - Договір іпотеки), за умовами якого відповідач передав в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме двох кімнатна квартиру, загальною площею 46.90 кв. м., житловою площею 32.50 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 01.04.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1949. Відповідачем зобов'язання за кредитним договором належним чином виконані не були, у зв'язку з чим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2010 року у цивільній справі №2-4128/10 з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 665596 гривень 16 копійок, а також судовий збір в сумі 1700 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гривень, а всього - 667416 гривень 16 копійок. Зазначене рішення суду не виконане. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.05.2010 року у справі №2-330609 встановлено, що предмет іпотеки є спільною сумісною власністю та визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири, що є предметом іпотеки. Вказане рішення суду було скасовано рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.04.2012 року у справі №22-5570/2012. Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, зобов'язання відповідача за кредитним договором з повернення заборгованості в розмірі, встановленому рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2010 року, залишається невиконаним станом на день ухвалення даного рішення суду. Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. У відповідності до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно із ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель має право звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду. Згідно з ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Частиною 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Пункт 4.3 Договору іпотеки містить застереження про задоволення вимог позивача, яке надає право позивачу звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору шляхом прийняття предмета іпотеки у власність в порядку, визначеному ст.37 ЗУ «Про іпотеку». При цьому це застереження визначено сторонами як договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. За змістом ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до висновку про вартість майна, складеного 10.12.2013 року суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «ІСТЕРН КОНСАЛТИНГ ГРУП», ринкова вартість предмету іпотеки за договором іпотеки (2-кімнатна квартира, загальною площею 46,90 кв.м., житловою площею 32,50 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]) станом на 10.12.2013 року становить 582000 гривень без врахування суми ПДВ. Виходячи з таких міркувань та з врахуванням того, що зобов'язання [PERSON] за кредитним договором з повернення заборгованості в розмірі, встановленому рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2010 року у цивільній справі №2-4128/10, не виконані, суд вважає, що вимоги ПАТ «КБ «Актив-Банк» про звернення в рахунок часткового погашення заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 582000 гривень стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за позивачем за вартістю 582000 є такими що підлягають до задоволення. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову повністю. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України, які в конкретному випадку становлять 3654 гривні.

Outcome: approved