Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

Позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та неустойки (пені) по виплаті аліментів, в якому просила суд стягнути на свою користь неустойку (пеню) за затримку сплати щомісячних аліментів за період з 01.12.2019р. по 29.05.2021р. в розмірі 100% боргу 73604,47 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що 11.12.2017 року було розірвано шлюб між нею та [PERSON] , від якого [INFO] у них народився син - [PERSON] .Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачем. Судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 22.05.2018 р. на користь позивачки було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.05.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття. Позивач стверджує, що перший переказ аліментів в сумі 8 100,00 грн. був отриманий лише через рік після розлучення. Надалі аліменти не сплачувались, а через шість місяців, був отриманий другий переказ аліментів в розмірі 5 500,00 грн. Ухвалою від 29.06.2021 року Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді, а саме за зареєстрованим в передбаченому законом порядку місцем проживання. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що позивач сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 20.09.1991 року відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського району м. Києва. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.12.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем по справі було розірвано. Згідно судового наказу Деснняського районного суду м. Києва від 22.05.2018 року було присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 16.06.2021 року, згідно виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва № 754/6366/18 від 25.03.2019 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] складеного державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ, вбачається, що станом на 28.05.2021 наявна заборгованість по аліментам в розмірі 73604,47 грн. Відповідно до ч. 1ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але небільше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»(п. 22) роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З урахуванням наданого розрахунку пені та розрахунку заборгованості по аліментам, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню. При цьому, суд враховує, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, відсутність вини останнього. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved