Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] позику в сумі 5000,00 дол. США та відсотки від суми позики в сумі 1400,00 дол. США. Всього 6400,00 дол. США. Позивач в судовому засіданні 20.04.2016 року позовні вимоги підтримала, в інші судові засідання не зявилася, подала до суду заяви (вх. № 12528 від 20.04.2016 року; вх. № 15124 від 13.05.2016 року) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 31, 36). Відповідач в судове засідання, призначене на 09.02.2016 року, 03.03.2016 року та 20.04.2016 року не зявився. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, а також судова повістка у даній справі про виклик до суду повернута на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 19, 23, 28). У судове засідання, призначене на 13.05.2016 року відповідач також не зявився, про дату, час і місце судового засідання, повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 34). Поштова кореспонденція судом направлена на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві та за якою відповідача зареєстровано за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області (а.с. 14). Відповідно до статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, судові повістки надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місяця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд вважає можливим ухвалення заочного рішення по справі, враховуючи належне повідомлення відповідача та те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Відповідач, [PERSON], 20.10.2014 року отримав від позивача, [PERSON] 5000,00 дол. США, під щомісячний відсоток в розмірі 2%, терміном на один рік, про що надав розписку від 20.10.2014 року (а.с. 10, оригінал розписки а.с. 37), в якій зобовязувався суму боргу повернути 20.10.2015 року. В розписці зазначено, що факт передачі коштів здійснено в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до пункту 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу визначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є: договори та інші правочини. Складена сторонами розписка та їх дії свідчать про те, що між ними виникли зобов'язання, що виникають з договору позики, в силу яких одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (стаття 1046 Цивільного кодексу України). Згідно статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем надана розписка від 20.10.2014 року, тобто між сторонами договір позики укладений в письмовій формі, кошти відповідачем отримані, що відповідає вимогам статті 1047 Цивільного кодексу України. Таким чином, позивач свою частину зобов'язань виконав в повному обсязі. Складена відповідачем розписка, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні та приєднано до матеріалів справи (а.с. 37), свідчить про те, що відповідач взяв на себе зобов'язання по поверненню визначеної грошової суми. Положеннями частини 1 статті 1051 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором. Однак жодних заперечень зі сторони відповідача не надходило. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Термін повернення грошових коштів в розписці сторонами узгоджений та визначений 20.10.2015 року. За користування грошовими коштами сторонами узгоджено сплату відсотків в розмірі 2% від суми позики щомісячно. Позивачем заявлено вимогу про сплату відсотків в сумі 1400,00 дол. США за час невиконання зобов'язання. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З приписом статті 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк. Докази повернення відповідачем грошових коштів за розпискою від 20.10.2014 року в матеріалах справи відсутні, суду не подані, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Витрати по сплаті судового збору розподіляються відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України та покладаються на відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved