Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недостовірною інформацію, поширену [INFO] на прес-конференції в медіа-центрі «ДНЕПР ПОСТ», а саме: інформацію, поширену [PERSON] про те, що [PERSON] - є фінансовим директором ДП «ДЕВЗ», знаходиться у розшуку а також, що відносно нього відкриті кримінальні провадження і він не з'являється на допити. Просить зобов'язати [PERSON] спростувати відомості, поширені ним [INFO] на прес-конференції в медіа-центрі «ДНЕПР ПОСТ» у такий саме спосіб, яким було їх поширено, а саме виступити на найближчий прес-конференції в медіа-центрі «ДНЕПР ПОСТ», в якій довести до відома мешканців міста Дніпропетровська, що відомості на які він посилався у своєму виступі [INFO] на прес-конференції в медіа-центрі «ДНЕПР ПОСТ», є недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що [INFO] виступаючи на прес-конференції в медіа-центрі «ДНЕПР ПОСТ» [PERSON] була оприлюднена наступна інформація, а саме (мовою виступу): «... финансовый директор завода [PERSON], бывший депутат Днепропетровского городского совета тоже находится в розыске, не приходит на допросы. Открыты криминальные производства и внесены сведения в ЕРДР». Зазначена інформація не відповідає дійсності та за своїм змістом є такою, що суперечить діючому законодавству, принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача. З цих підстав вважає, що поширення зазначеної недостовірної інформації відповідачем невизначеному колу осіб, має на меті приниження його честі, гідності та ділової репутації. Позивач в судове засідання не з'явився, письмово просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про місце і час слухання справи був повідомлений належним чином. У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2 ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] виступаючи на прес-конференції в медіа-центрі «ДНЕПР ПОСТ» відповідачем [PERSON] була оприлюднена інформація про відповідача [PERSON] наступного характеру, а саме: «... финансовый директор завода [PERSON], бивший депутат Днепропетровского городского совета тоже находится в розыске, не приходит на допросы. Открыты криминальные производства и внесены сведения в ЕРДР.», що підтверджується ДВД диском з відеозаписом виступу відповідача (а.с. 10). Відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Разом з тим, Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Приймаючи до уваги зазначені конституційні положення, суд при вирішенні справ пpo захист гідності, честі та ділової репутації повинен забезпечити баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична особа або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію", оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Однак, як вбачається з матеріалів справи розповсюджена інформація не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо, а несе в собі негативну інформацію щодо діяльності позивача з посиланням на незаконні дії останнього. Крім того, аналіз вказаної інформації вказує на те, що у виступі відповідача висловлено не оціночне суб'єктивне судження відносно позивача, не особисте його відношення до неї, а стверджується щодо об'єктивних чітко висловлених фактів, які можуть бути перевіреними. Таким чином, розповсюджену інформацію не можна віднести до оціночних суджень, адже вона містить у собі фактичні дані, оскільки у виступі відповідач посилається на офіційні документи, згідно яких позивач який на той час був депутатом Дніпропетровської міської ради, вчинив кримінально карані діяння та відносоно нього відкриті кримінальні провадження. При цьому слід зазначити, що згідно з першим абзацом статті 11 Загальної декларації прав людини від 1948 року, пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 62 Конституції України, існує правовий принцип, за яким щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Отже, зазначену інформацію можна також обґрунтовано вважати такою, що принижує ділову репутацію позивача, оскільки в даному випадку відбулося поширення інформації, яка є підставою для формування в суспільстві негативної оцінки у відношенні до позивача, який на той час був депутатом Дніпропетровської міської ради, та здійснював виконання своїх службових обов'язків із порушенням норм чинного законодавства та принципів моралі. Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій ( наприклад порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка ї поширила. Згідно із положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, право звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку передбаченому процесуальними кодексами. Під час розгляду справи відповідачем на надано суду доказів того, що позивач був оголошений в розшук, не з'являється на допити, як і доказів того, що відносно позивача порушені кримінальні провадження і внесені відомості до ЄРДР. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що озвучена відповідачем [INFO] на прес-конференції в медіа-центрі «ДНЕПР ПОСТ» інформація, яка є предметом спору, а саме висловлювання: «... финансовый директор завода [PERSON], быивший депутат Днепропетровского городского совета тоже находится в розыске, не приходит на допросы. Открыты криминальные производства и внесены сведения в ЕРДР.», містить певні посилання на вчинення позивачем неетичної, незаконної поведінки в суспільному житті, які виразились в порушенні позивачем норм чинного законодавства, а тому є такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Також, зі змісту висловлень відповідача вбачається, що в них викладені саме фактичні твердження стосовно вчинення позивачем протиправних дій, які можливо перевірити на їх відповідність дійсності, а тому ця інформація не є оціночними судженнями. Зазначені вище обставини в сукупності свідчать, що відповідачем було поширено відносно позивача відомості, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, мають яскраво виражений негативний характер, а також принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача. Відповідно до п. 3, ч. 1 п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві; спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо спростування відповідачем вищевказаної розповсюдженої негативної інформації, що є предметом судового розгляду, підлягають задоволенню. За вимогами п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», у судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено, а тому суд вважає за необхідне зазначити, що дане спростування повинно бути оприлюднено у місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили. З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги позивача суд визнає обґрунтованими, надані позивачем докази належними та допустимими, що є підставою для задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що за подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн., які відповідно до ст. 88 ЦПК України повинні бути стягнуті з відповідача по справі на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved