Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що вона є власниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] У вказаному будинку зареєстрована дочка позивача - [PERSON], яка є відповідачем по даній справі. З 2002 року відповідач не проживає за місцем реєстрації, а саме у будинку, що належить позивачу. Реєстрація відповідача у вищезазначеному будинку перешкоджає позивачу у реалізації її права на користування та розпорядження належним їй майном та остання змушена нести додаткові фінансові витрати у зв'язку з оплатою комунальних послуг за відповідача. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з»явилась, однак подала заяву в якій просить справу слухати у її відсутності та позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Причини її неявки суду невідомі. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі частини 4 статті 223 та частини 1 статті 281 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлялась про день, час і місце судового засідання, не з'явилась в судове засідання без поважних причин і не повідомила причини неявки та не подала відзив на позов. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON], що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.06.2003 року, технічним паспортом та свідоцтвом про право власності серії [NUMBER]. Згідно витягу з Єдиного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 30.03.2017 року та акту від 10.10.2018 року, [PERSON] зареєстрована [ADDRESS], однак не проживає за вказаною адресою з 2002 року. Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] з 2002 року без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації, тому втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS].

Outcome: approved