Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивач звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги [PERSON] мотивовані тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 05.08.2015 року. Спільне життя не склалось, через різні погляди на уклад подружнього життя, різні інтереси, у кожного з них своя точка зору на обовязки подружжя, ведення домашнього господарства, проведенні вільного часу та ставлення до сімейних обовязків. При вирішенні сімейних проблем між ними часто виникали сварки і непорозуміння. Від шлюбу у сторін дітей немає, також відсутній спір про поділ майна. У звязку з вищевикладеним [PERSON] просить суд розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, вказала, що подальше збереження сім"ї перешкоджає її інтересам. Спору про розподіл майна між сторонами немає. Вона бажає змінити прізвище на дошлюбне і судові витрати залишити за собою. Відповідач до суду не з"яивився, відповідно до ч.8 ст.76 ЦПК України повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки не сповістив. Вислухавши думку позивача , суд вважав за можливе розглякунти справу у порядку заочног провадження. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.08.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб\~серії 1-АМ № 164437 ( на а.с.5 ). Неповнолітніїх дітейц сторони немають. Причиною розладу в сімї стали різні характери і погляди на сімейне життя,\~подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивачки. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із\~подружжя\~у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя\~( ч.1 ст.110 СК України ) Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивачка наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивачки, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Позивач не бажала відшкодування відповідачем судових итрат, тому вказане питання судом не вирішувалось.

Outcome: approved