Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відносився до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого був [PERSON] (батько, дід позивачів), а членами такого [PERSON] (мати, баба позивачів), [PERSON] (позивачка) та [PERSON] (позивач). Вважають, що кожному з них належало по 1/4 ідеальній частині вказаного будинковолодіння. Вказують, що [INFO] померла спадкодавець [PERSON] , яка за життя своїм майном, в тому числі 1/4 часткою спірного будинковолодіння, що належала їй як члену колгоспного двору, не розпорядилася, а спадщину після смерті такої у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України прийняв її чоловік [PERSON] Зазначають, що [INFO] помер голова двору [PERSON] , який за свого життя склав заповіт, яким усе своє майно заповів їм (позивачам) - [PERSON] та [PERSON] . Належне спадкодавцю [PERSON] майно, в тому числі 1/2 частку в спірному житловому будинку (1/4 частку, що належала йому як члену колгоспного двору + 1/4 частку, яку він успадкував після смерті дружини [PERSON] ), фактично успадкував спадкоємець за заповітом позивач [PERSON] . Факт прийняття нею спадщини стверджується поданою до нотаріуса заявою про прийняття спадщини. Інший спадкоємець за заповітом - позивачка [PERSON] у встановлений законом строк відмовилася від своєї частки у спадковому майні на користь позивачки [PERSON] . Стверджують, що позивач [PERSON] з метою оформлення своїх спадкових справ зверталася до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. Однак нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (або його частку) через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на таке майно, виданих на ім`я спадкодавця [PERSON] . З огляду на наведені обставини, просять суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, позивачкою [PERSON] , право власності на 1/2 частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , а за ними, позивачами [PERSON] та [PERSON] , - право власності на 1/4 частку будинку за кожним - як належну їм частку в колгоспному дворі. Позивач [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала через канцелярію суду письмову заяву, в якій уточнила позовні вимоги, зокрема просить визнати за нею право власності на 1/4 частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , а також просить розглядати справу у її відсутності. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала через канцелярію суду письмову заяву, в якій уточнила позовні вимоги, зокрема просить визнати за нею право власності на 1/2 частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , а також просить розглядати справу у її відсутності. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду письмову заяву, в якій вказав, що підтримує заявлені ним позовні вимоги та просить розглядати справу у його відсутності. Представник відповідача Зав?язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглядати справу у їх відсутності. Третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з`явився, проте подав копію спадкової справи за №483/2018, заведену після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; копію спадкової справи за №573/2016, заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 23.07.2019р. №56960297; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 23.07.2019р. №56960319; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 23.07.2019р. №56960331 та просив розглядати справу у його відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206\~ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1статті 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3ст.12 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого був [PERSON] , а членами такого [PERSON] та позивачі [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується виписками з погосподарських книг по с.Зав?язанці Мостиського району Львівської області за 1986-1990р.р. та 1991-1996р.р., а також довідкою, виданою Зав?язанцівською сільською радою Мостиського району Львівської області №2-18-68 від 08.02.2019р. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до ст.ст.120,123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (позивачка) та [PERSON] (позивач), тобто кожен право на 1/4 частку у будинковолодінні [ADDRESS] . Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , входило право на 1/4 частку у спірному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що належало їй як члену колгоспного двору. Матеріалами справи підтверджено, що спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , прийняла її дочка позивачка [PERSON] . Так, із копії спадкової справи №573/2016, заведеної приватним нотаріусом Мостиського нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С., вбачається, що позивачка [PERSON] у встановлений законом строк, зокрема 13.07.2016р. звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті її матері спадкодавця [PERSON] , а 20.10.2016р. позивачці [PERSON] як спадкоємцю першої черги спадкування за законом майна [PERSON] з урахуванням 2/3 часток, від яких відмовились дочка спадкодавця [PERSON] та чоловік [PERSON] , видано Свідоцтво про прав на спадщину за законом на частину спадкового майна [PERSON] - на земельну ділянку площею 0,6924га, яка розташована на території Зав?язанцівської сільської ради Мостиського району, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] майно, в тому числі право на 1/4 частку у спірному будинковолодінні, що належало їй як члену колгоспного двору, успадкувала саме позивач [PERSON] . Після смерті [PERSON] частка [PERSON] у спірному будинковолодінні збільшилася до 1/2 (1/4 частка, що належала позивачу [PERSON] як члену колгоспного двору + 1/4 частка, яку така успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] ). 11.07.2018 [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , входило право на 1/4 частку у спірному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] що належало йому як члену колгоспного двору. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном розпорядився, склавши 16.11.2017 року заповіт на усе своє майно на користь дітей: [PERSON] та [PERSON] (позивачів), що підтверджується копією такого, долученого до матеріалів справи. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копій сторінок із спадкової справи №483/2018, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , позивачка [PERSON] у встановлений законом строк, зокрема 14.08.2018р. звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна, а саме: на земельну ділянку площею 0,2500га, яка розташована в [ADDRESS] , призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також на земельну ділянку площею 0,2608 га, яка розташована на території Зав?язанцівської сільської ради Мостиського району, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Інший спадкоємець за заповітом позивачка [PERSON] у встановлений законом строк відмовилася від своєї частки у спадковому майні спадкодавця [PERSON] на користь позивачки [PERSON] Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] майно, в тому числі право на 1/4 частку у спірному будинковолодінні успадкувала саме дочка останнього - позивачка [PERSON] . При цьому, приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. було відмовлено позивачці [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно - спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами (частку будинку), така відмова була зумовлена відсутністю належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавця [PERSON] Нотаріус роз`яснив позивачу [PERSON] можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку в судовому порядку. З огляду на наведені обставини, позивачі з метою захисту своїх майнових прав звернулися до суду із зазначеним позовом. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. Отже, з 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Таким чином, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та належність такого до суспільної групи «колгоспний двір», право позивачів на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим такі звернулися до суду із вказаним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть [PERSON] ; копією свідоцтва про смерть та копією заповіту спадкодавця [PERSON] ; копією спадкової справи №483/2018, заведеної після смерті [PERSON] ; копією спадкової справи за №573/2016, заведеної після смерті [PERSON] ; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 23.07.2019р. №56960319; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 23.07.2019р. №56960297; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 23.07.2019р. №56960331; копією свідоцтва\~про шлюб\~укладений між\~ [PERSON] \~та [PERSON] ;\~довідкою Зав?язанцівської\~сільської ради\~Мостиського району\~Львівської області\~від 08.02.2019р.\~№2-18-68\~та виписками\~із погосподарських\~книг по\~ [ADDRESS] Зав?язанці\~Мостиського району,\~які підтверджують\~належність спірного\~будинковолодіння до\~суспільної групи\~«колгоспний двір»\~та визначають\~склад членів\~двору;\~довідкою виконавчого\~комітету Зав?язанцівської\~сільської ради\~Мостиського району\~№336\~від 12.03.2019р.; листом-повідомленням від приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. №119/02-14 від 31.01.2019р. про відмову позивачу [PERSON] у оформленні спадкових прав на спірне будинковолодіння; копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; копіями паспортів позивачів по справі; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивачів на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачами права власності на спірне майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , зокрема: за позивачем [PERSON] - право власності на 1/4 ідеальну частину такого (в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] ); за позивачем [PERSON] право власності на 1/4 ідеальну частину такого (що належала йому як члену колгоспного двору); за позивачем [PERSON] - право власності на 1/2 ідеальну частину такого (на 1/4 частину такого, що належала їй як члену колгоспного двору та на 1/4 частину - в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] ) .

Outcome: approved