Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про відшкодування шкоди у зв′язку з дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу. Свої вимоги мотивував тим, що 13.11.2014 року відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Беретті в м. Києві порушив правила дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], яким керував [PERSON] Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2015 року вказана ДТП сталася з вини відповідача, який керував транспортним засобом «Кіа Черато». На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «ПРОСТО-страхування» відповідно до полісу [NUMBER] обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 13.11.2014 року, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «КІА Черато», р/н [NUMBER]. Страхова компанія за заявою потерпілої особи, зібраних документів та відповідно до страхового акту виплатила потерпілій особі страхове відшкодування на суму 5 462.93 грн. Після виплати страхового відшкодування позивач отримав право вимоги до винуватця ДТП, тому і вимушений був звернутися до суду з даним позовом. Просив стягнути з відповідача 5 462.93 грн. - суму виплати страхового відшкодування. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги заявленого позову в повному обсязі та просив суд про його задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлявся судом про день та час розгляду справи, про що в матеріалах справи є відповідні докази. Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував також представник позивача в судовому засіданні. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 13.11.2014 року відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Беретті в м. Києві порушив правила дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], яким керував [PERSON] Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2015 року вказана ДТП сталася з вини відповідача, який керував транспортним засобом «Кіа Черато» у стані алкогольного сп»яніння. На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «ПРОСТО-страхування» відповідно до полісу [NUMBER] обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 13.11.2014 року, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «КІА Черато», р/н [NUMBER]. Страхова компанія за заявою потерпілої особи, зібраних документів та відповідно до страхового акту виплатила потерпілій особі страхове відшкодування на суму 5 462.93 грн. Після виплати страхового відшкодування позивач отримав право вимоги до винуватця ДТП, тому і вимушений був звернутися до суду з даним позовом. Просив стягнути з відповідача 5 462.93 грн. - суму виплати страхового відшкодування. Згідно зі ст. 38.1.1 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп»яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно із ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. організації і громадяни, діяльність яких пов′язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов′язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Аналізуючи зазначені норми законодавства, роз»яснення, викладене в Постанові Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку про стягнення спричиненої матеріальної шкоди з відповідача, який на момент ДТП керував автомобілем та своїми діями завдав матеріальних збитків водію іншого автомобіля. Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1 378 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved