Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою у якій зазначив, що 27 серпня 1998 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають двох дітей: доньку - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO] та відповідач вагітна третьою дитиною. Вказав, що з 20 липня 2017 року позивач з відповідачем проживають окремо, мають окремий бюджет, не ведуть спільне господарство. З липня 2017 року шлюбні стосунки фактично припинені, відновити сімю позивач не бажає, фактично має нову родину, але розірвати шлюб через законодавчо встановлені обмеження не має можливості, тому просить суд встановити режим окремого проживання. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, додатково пояснила, що під час розгляду справи судом, 01 лютого 2018 року відповідач народила доньку, [PERSON]. Крім того, вказала, що дата з якої позивач просить встановити режим окремого проживання, 20 липня 2017 року, зазначена самою відповідачкою у позові про стягнення аліментів з [PERSON], як дата з якої сторони фактично проживають окремо. Представник відповідача [PERSON], позовні вимоги визнала частково, пояснила, що сторони у справі дійсно проживають окремо, мають різний бюджет, спільного господарства не ведуть, але просила встановити режим окремого проживання сторін у справі з дня набрання рішенням суду законної сили. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON], про встановлення режиму окремого проживання, підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Відповідно до ст.119 СК України, за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Згідно ст.120 СК України, встановлення режиму окремого проживання не припиняє права та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом, і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання - майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням суду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений.\~\~ Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи питання про встановлення режиму окремого проживання суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 27 серпня 1998 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЖС № 033399 від 27 серпня 1998 року, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя. Сторони у справі мають дітей: доньку, [PERSON], [INFO], сина, [PERSON], [INFO], доньку, [PERSON], [INFO]. З 20 липня 2017 року позивач з відповідачем фактично проживають окремо, мають окремий бюджет, не ведуть спільне господарство. Вказані обставини не заперечувались представниками сторін. Крім того, в матеріалах справи наявна копія позовної заяви [PERSON], підписаної нею особисто, про стягнення аліментів з [PERSON], у якій [PERSON] зазначає час окремого проживання з позивачем 20 липня 2017 року, що узгоджується з поясненнями позивача та його представника. Пояснення представника відповідача, [PERSON], що режим окремого проживання між сторонами у справі слід встановити з дати набрання рішенням суду законної сили не можуть бути прийняті судом до уваги оскільки судом встановлено, що фактично сторони припинили спільне проживання і ведення спільного господарства 20 липня 2017 року, тому суд має зазначити фактичні, а не майбутні взаємовідносини сторін. Аналізуючи зміст ст.119 СК України, суд вважає, що для встановлення подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям. Як стверджували представники сторін у справі сторони проживають окремо один від одного, ведуть окреме господарство, мають окремий бюджет; позивач не бажає проживати разом зі своєю дружиною і бажає встановити для них режим окремого проживання, стверджуючи, що таке рішення відповідає інтересам подружжя (сторін). Представники сторін ознайомлені з правовими наслідками встановлення режиму окремого проживання, передбаченими ст.120 Сімейного кодексу України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач на даний час фактично проживає за адресою: [INFO], а відповідач проживає за адресою: [INFO]. Позивач фактично має нову родину а також має намір розірвати шлюб з відповідачем. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що підстав відмовляти встановленню режиму окремого проживання відсутні, оскільки відповідачем факт режиму окремого проживання визнається, [PERSON]О особисто в позовній заяві про стягнення аліментів зазначила, що з20 липня 2017 року позивач з відповідачем проживають окремо, оскільки відповідач зібрав свої речі та пішов із сімї,а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved