Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 50000 грн. та судові витрати. В судове засідання зявився представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. В судове засідання зявився представник відповідача, проти наявності боргу у розмірі 50000 грн. не заперечував, не сплату обґрунтовував відсутністю у відповідача коштів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.09.2015року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 50000,00 грн. зі строком повернення до 01.10.2015року. Укладення договору позики підтверджується розпискою, яка складена відповідачем 03.09.2015року, що відповідає вимогам п.2 ст. 1047 ЦК України. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Щодо письмової форми правочину стаття 207 ЦК України надає таке тлумачення: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно вимог ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Грошові кошти у розмірі 50 000,00 гривень були передані відповідачу позивачем 03.09.2015 року за адресою: [ADDRESS] у момент підписання розписки. Статтею 1047 ЦК України визначені вимоги до форми договору позики, а саме: договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення позики у розписці визначений: 50 000,00 гривень позичальник зобовязується повернути до 01.10.2015 року. Станом на 02.11.2015 року ( на момент предявлення позову) сума позики відповідачем не повернута, що підтверджується наявністю у позивача оригінала розписки, складеної 03.09.2015 року. Посилання відповідача на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов"язання щодо поверення боргу, судом не приймається оскільки відповідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. На підставі викладеного, позовні вимоги обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи, в звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 50000 грн. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, через що суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім за подачу позовної заяви судовий збір в сумі 500грн.

Outcome: approved