Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивач, звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Дружби, буд. 7-а. В обґрунтування позову позивач зазначала, що їй на праві приватної власності належать кімнати №215 та №216, які розташовані за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Дружби, буд. 7-а. Однак через те, що у вказаному приміщені зареєстрований відповідач, який фактично там не проживає, позивач, як власник, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Позивач в судове засідання не зявилась, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення, та просила суд позов задовольнити. Відповідач, про час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, в судове засідання не зявився, клопотань про його відкладення або повідомлень про причину неявки суду не надав. Представник третьої особи до зали судових засідань не зявився, подавши заяву з проханням провести розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Суд, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу на праві приватної власності належать кімнати №215 та №216, розташовані за адресою: Харківська область м. Чугуїв, вул. Дружби, буд. 7-а, що підтверджується договором купівлі-продажу кімнати серії ВТЕ №441010 від 17.04.2013 р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.04.2013 р. (а.с.8-9). У вищевказаному приміщені, що належить позивачу, зареєстрований її син [PERSON] Зазначений факт підтверджується інформацією наданою відділом реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради Харківської області 03-10-33 від 16.11.2016 р. (а.с.14). Факт того, що відповідач з 20.06.2013 р. [PERSON] не проживає в у спірному приміщені підтверджується довідкою № 724 від 09.11.2016 р. (а.с.10). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У зв'язку з тим, що в квартирі позивача зареєстрований відповідач, який фактично там не проживає, позивач, як власник, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Стаття 383 Цивільного Кодексу України передбачає, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Стаття 3 Сімейного Кодексу України визнає сім'ю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачена непорушність права власності, отже, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В частині 4 статті 156 Житлового кодексу України зазначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Частиною 2 статті 64 визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Отже, у відповідності до ст. 156 ЖК України, відповідач є колишнім членом сім'ї позивача. Враховуючи, що відповідач є колишнім членом сімї позивача, а також оскільки у позивача особисто з відповідачами не було ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у вище вказаному помешканні, позивач має право на захист своїх прав власника і вимагати визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних прав від 07.02.2014 р. №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Крім цього, відповідно до п.3 вищезазначеної Постанови Пленуму ВССУ, суд, ухвалюючи рішення, згідно з частиною першою статті 214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника втрачає право на користування житлом в будинку (квартирі), що належить громадянину на праві власності, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сімї права користування помешканням. Враховуючи, що відповідач є колишнім членом сімї власника житлового приміщення, та з огляду на відсутність доказів наявності між сторонами домовленості про збереження за відповідачем права користування житлом понад строк, встановлений ч.2 ст. 405 ЦК України, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач понад встановлений ч. 2 ст. 405 ЦК України строк не проживає у кімнатах №215 та №216 за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Дружби, 7-а, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування цим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved