Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 1995 року по 21 червня 2004 року. Від сумісного подружнього життя мають дитину, сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем і знаходяться на її утриманні. [INFO] року [PERSON] досяг повноліття, однак він навчається на Дніпропетровському факультеті менеджменту і бізнесу «Київський університет культури», і потребує матеріальної допомоги. Відповідач на даний час працездатний, але добровільну матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. У зв'язку з чим, позивач просить стягнути з [PERSON] на утримання сина, [PERSON], [INFO], на її, [PERSON], користь аліменти у розмірі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. щомісячно (з наступною індексацією відповідно до закону), починаючи із дня пред'явлення цього позову і до закінчення сином навчання. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій просить слухати справу у її відсутність, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.16). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на нижчевикладене. Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 1995 року по 21 червня 2004 року (а.с.3,5). Від сумісного подружнього життя мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.4), який проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні (а.с. 7). Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] досяг повноліття, однак, він навчається на Дніпропетровському факультеті менеджменту і бізнесу «Київський університет культури», є студентом І курсу з 01.09.2014 року денної форми навчання на контрактній основі, термін його навчання з 01.09.2014 року по 30.06.2018 року, що підтверджується довідкою коледжу (а.с.6) і потребує матеріальної допомоги. Згідно ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ст. 199 СК України, якщо дитина продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати її до досягнення нею двадцяти трьох років за умови, що вона продовжує навчатися і що батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Зазначене випливає також з Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у п.20 якої роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом також встановлено, що [PERSON], [INFO] продовжує навчання та потребує у зв'язку з цим у матеріальній допомоги. З пояснень сторони позивача вбачається, що відповідач є працездатним, здоровим, однак систематичного заробітку не має, при цьому доказів неможливості сплачувати із об'єктивних, незалежних від нього причин, суду не надав, як і не надав доказів перебування в нього на його утриманні будь-яких інших осіб. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний і спроможний надавати матеріальну допомогу своїй повнолітньому синові. Не бажання відповідача надавати таку матеріальну допомогу не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з'явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. З урахуванням вказаних конкретних обставин справи, у тому числі матеріального становища сторін, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, його обов'язок сплачувати аліменти на повнолітню дитину, матеріальне становище позивача, й виходячи з рівності обов'язку батьків утримувати дитину суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти у розмірі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову і до закінчення сином навчання, оскільки відповідач, будучи, батьком дитини зобов'язаний його матеріально утримувати. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Також у зв'язку з тим, що позивач в силу п.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судових витрат, то в силу ст. 88 ЦПК України, судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. необхідно стягнути з відповідача у дохід держави. На підставі ст.ст.180, 182,183,191 Сімейного Кодексу України, ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215, 367ч.1п.1 ЦПК України, суд,

Outcome: approved