Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 1111,30 грн. за вересень 2010 р. на підставі договору про постачання електричної енергії від 21.05.2007р. №485. В судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, не з`явився, надіслав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, надіслав заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі структурного підрозділу «Приморський район електричних мереж» та приватним підприємцем [PERSON] було укладено Договір № 485 від 21.05.2007 р. про постачання електричної енергії (а.с.5-12). Згідно розділу першого Договору, позивач здійснює поставку електроенергії, а відповідач зобов'язаний своєчасно сплачувати за спожиту електроенергію та здійснювати інші платежі. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» та п. 1.3 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 р. № 28, договір про поставку електричної енергії є основним документом, який регламентує відношення між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем, і визначає зміст правових відносин, прав і обов'язків сторін. Оплата платіжних повідомлень за використану електричну енергію повинна не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунка відповідно до п. 11 додатка № 4 Договору та абз. 9 п. 6.11 Правил користування електричною енергією. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу виставлено рахунок № 485/9-а за вересень 2010 р. на суму 2411,30 грн. (а.с.18) відповідно до п. 7 додатку № 4 Договору за підсумками розрахункового періоду та на підставі Акту про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію за формою Додатку № 5.1 за вересень 2010 р. (а.с.19). 13.09.2010 р. позивачем було складено Акт візуального зняття показників розрахункових засобів обліку (а.с.20) та того ж дня отримано заяву відповідача з проханням не виставляти рахунки за спожиту електричну енергію в зв'язку з тимчасовим припиненням підприємницької діяльності з вересня 2010 р. по липень 2011 р. (а.с.21). В добровільному порядку відповідачем було сплачено 1300,00 грн., таким чином, непогашеною залишається заборгованість в розмірі 1 111,30 грн. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 756309 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] станом на 27.11.2012 р. (а.с.33). Згідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань по оплаті за використану електричну енергію, то з нього підлягає стягненню борг в сумі 1111,30 грн. у повному обсязі, що підтверджується доданим розрахунком (а.с.26). Також суд погоджується з твердженням позивача, що відповідач як фізична особа має відповідати за її зобов'язаннями як фізичної особи-підприємця. Так, згідно зі ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі ст. 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Частиною 3 ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Зі змісту зазначених норм убачається, що основне зобов'язання за договором про постачання електричної енергії не припинилося, тому є підстави для стягнення існуючої заборгованості. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 04.12.2013 р. № 6-125цс13. Також в силу ст. 88 ЦПК України, суд стягує із відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 243,60 грн. (платіжне доручення а.с.1,2).

Outcome: approved