Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , 1994 року народження відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , стверджуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про дату,час,місце слухання справи сповіщався судом неодноразово за останнім відомим місцем мешкання, відзив на позов не надав. Представник Київської райадміністрації, як органу опіки та піклування до суду не з`явився, надав заяву про вирішення спору за його відсутності і зазначив, що висновок Київської рай адміністрації про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дочки [PERSON] ,2013 року народження підтримує. Суд ухвалою рішення при заочному розгляді справи за згодою позивача, що відповідає вимогам ст..280 ЦПК України. Суд вивчив матеріали справи і встановив наступне: Заочним рішенням Київського райсуду м. Одеси від 10.03.2017 року розірвано шлюб, зареєстрований 13.06.2013 року між [PERSON] і [PERSON] . Від цього шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] - актовий запис про народження № 10223, вчинений 26.10.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Позивач стверджує у заяві, що з моменту народження дитини відповідач не піклувався про неї, не приймає участі у вихованні і в утриманні дитини, рішення Київського райсуду м. Одеси від 07.02.2017 року про стягнення аліментів на утримання дитини не виконує, внаслідок чого відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на суму 47107 грн. [PERSON] доводить, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків у відношенні дочки: батько не приймає участі у вихованні і утриманні дитини, не цікавиться долею дочки, дівчинка повністю перебуває на утриманні та вихованні матері. Київська рай адміністрація, як орган опіки та піклування 11.07.2019 року склала висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] ,2013 року народження. На підтвердження позову [PERSON] посилається на такі докази: довідку з місця проживання, свідоцтво про народження [PERSON] ,рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами, рішення суду про стягнення аліментів, розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, виконаний державним виконавцем Другого Київського ВДВС міста Одеси від 25.06.2019 року, висновок Київської рай адміністрації, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, повідомлення з медзакладу і дошкільного навчального закладу, що дитиною [PERSON] опікується тільки мати, письмові пояснення свідків - сусідів [PERSON] про відсутність батька за місцем проживання дитини більше 5 років. Дослідивши надані письмові докази і наведені у позові доводи, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав: Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини зазначає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Стаття 51 Конституції України, стаття 5 Сімейного кодексу України визначають, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. А статтею 150 Сімейного Кодексу України прямо передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо існують наступні підстави: батьки не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. При вирішенні даного спору суд враховує, насамперед, інтереси неповнолітньої дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновленнябатьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей». Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2013 року по 2017 рік. У шлюбі [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . З листопада 2014 року сторони спільно не проживають, не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства. Відповідно до наданих до суду документів вихованням і утриманням малолітньої [PERSON] , 2013 року народження займається тільки мати - [PERSON] (а.с.11-19). У відповідності до положень ст.19 СК України Київська рай адміністрація, як орган опіки та піклування надала суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вказаний висновок є обов`язковим при вирішенні даної категорії справ відповідно до ст. 19 СК України. Орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] ,2013 року народження (а.с.36-39). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При вищенаведених обставинах суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим і доведеним, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,4 грн.

Outcome: approved