Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач звернувся в Орджонікідзевський міський суд до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що йому на підставі договору купівлі-продажу належить кв. [ADDRESS] . За цією адресою зареєстровані мати позивача та її колишній цивільний чоловік. Мати позивача за вказаною адресою проживає, а її колишній чоловік відповідач по справі [PERSON] з 2015р. за вказаною адресою не проживає та речей своїх там не зберігає. Позивач та його мати неодноразово просили відповідача написати заяву про зняття з реєстрації, однак відповідач ігнорує вирішення цього питання. Тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, при винесенні рішення покладався на розсуд суду. Відповідач до суду повторно не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду повідомлявся належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомив, відзив та заяву про перенесення слухання не надав. Крім того, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідача, з огляду на що відповідач, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу належить квартира [ADDRESS] (а.с.4). Наведене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно якого [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу належить квартира [ADDRESS] (а.с.5). З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №989 від 16.07.2020р., вил даної Виконавчим комітетом Покровської міської ради Дніпропетровської області вбачається, що за адресою по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Разом з тим, як стверджує позивач, відповідач з 2015р. за вказаною адресою не проживає, речей своїх не зберігає та долею квартири не цікавиться. Наведене підтверджується показаннями допитаного в судовому засіданні свідка. Так, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання, згідно яких відповідач [PERSON] за адресою по [ADDRESS] не проживає, речей своїх там не зберігає. Стверджує, що бачив відповідача останній раз близько 7 років потому, перешкод йому у користуванні вказаною квартирою ніхто не чинив, відповідач добровільно виїхав та більше не повертався до вказаного житла. Статтями\~47,\~48 Конституції України\~закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Згідно із ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст.156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. Приписами ст.317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час. Згідно зі ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні "зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення,про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи те, що відповідач протягом тривалого часу не користується вказаним житловим приміщенням, особисті речі в зазначеній квартирі відсутні, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved