Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Гаражно-будівельного кооперативу «Лівобережний-2», в якому просить: виділити частку з майна кооперативу відповідно до повністю сплаченого персоніфікованого паю, що складається з об'єкту нерухомого майна а саме: гараж [ADDRESS], загальною площею 79,2 кв.м.; визнати за ним право власності на об'єкт нерухомого майна, а саме гараж [ADDRESS] загальною площею 79,2 кв.м. В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначив, що з серпня 2009 року він є членом Гаражно-будівельного кооперативу «Лівобережний-2», та йому передано місця під будівництво об'єктів нерухомості: [ADDRESS]. Ним у листопаді 2009 року було в повному обсязі сплачено грошові кошти пайового внеску до кооперативу за об'єкт нерухомості. Належний йому персоніфікований пай в майні кооперативу складається з об'єктів нерухомого майна, що збудовані в результаті діяльності кооперативу: - закінчений будівництвом (об'єкт, гараж) [ADDRESS] постійно користується тільки він з моменту його передачі у 2009 році та до сьогоднішнього дня. Ніхто з членів ГБК "Лівобережний - 2», ні будь які інші особи на вказаний об'єкт нерухомості не претендував та не претендує. Таким чином, він, як член вказаного кооперативу, який в повному обсязі сплатив грошову вартість визначеного йому персоніфікованого паю в майні кооперативу - є фактичним власником вказаного вище об'єкту нерухомості, і відповідно має право юридично оформити своє право власності задля його реалізації на законних підставах. На його неодноразові звернення починаючи з 2010 року, правління ГБК "Лівобережний-2» відмовляється надати йому необхідний пакет документів, в тому числі і документи, що підтверджують право ГБК користування земельною ділянкою, рішення про прийняття його в члени кооперативу та інші документи, без яких він позбавлений можливості звернутися до відповідних реєстраційних органів та оформити своє право власності на об'єкт нерухомого майна. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги свого довірителя з підстав, викладених в позові, просив суд задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував, окрім об'єктів, які входять в неподільний фонд кооперативу (електропостачання, водопостачання та каналізація). Вислухав сторони, вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 19.08.2009 року позивач є членом ГБК «Лівобережний-2», йому передані місця під будівництво з об'єктами нерухомості [ADDRESS]. В листопаді 2009 року позивачем було в повному обсязі сплачено пайовий внесок в пайовий фонд ГБК «Лівобережний - 2». Заборгованості перед кооперативом позивач станом на 03.09.2013 рік не має. Персоніфікований пай позивача в майні ГБК «Лівобережний-2» складається з: закінченого будівництвом (об'єкту, гаражу) [ADDRESS] В цілому конструкція гаражу [ADDRESS] знаходиться в нормальному стані, та можлива його подальша безпечна в конструктивному відношенні експлуатація. Дані обставини підтверджуються наступними документами: свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 № 236814, випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців серія ААВ № 008048, довідками, виданими позивачу головою правління ГБК «Лівобережний-2», довідкою-ордером, виданою позивачу головою правління ГБК «Лівобережний-2», актом внесення персоніфікованого паю в пайовий фонд ГБК «Лівобережний-2», технічним паспортом на гараж [ADDRESS] договором оренди земельної ділянки № 11145 від 19.02.2010 року, технічним висновком за результатом обстеження стану будівельних конструкцій гаража № ІІ-057/13 від 08.07.2013 року, виконаний ДП «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект», рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 16.07.1993 року № 283, рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної ради Дніпропетровської області № 260 від 19.08.2009 року. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України чітко визначено, що право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважаються набутими правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно Закону України «Про кооперацію» від 10.07.2003 № 1087-ІУ (в редакції зі змінами станом 4 червня 2009 року N 1448-УІ) встановлено, що у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається… членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно листу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи спори про захист права власності на майно, суди повинні виходити з того, що правовий режим майна визначається з урахуванням законодавства, яке було чинним на момент створення (набуття) відповідного майна. Подальша зміна законодавства не повинна призводити до погіршення становища володільця майна, оскільки інакше порушуватиметься конституційний принцип про незворотність дії закону у часі. Враховуючи вище викладене на

Outcome: approved