Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму попередньої оплати в розмірі 20 800 грн., штраф 2800 грн. та сплачений ним судовий збір у розмірі 768, 40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 травня 2019 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 04/05-19 купівлі продажу та встановлення меблів, відповідно до якого виконавець був зобов`язаний поставити та передати у власність позивача корпусні меблі та здійснити їх монтаж впродовж 42 календарних днів з моменту підписання договору та відповідно до специфікації матеріалів та фурнітури та індивідуального схематичного плану що є невід`ємною частиною договору. Позивач зобов`язаний був прийняти та оплатити товар в порядку та умовах договору. Дата та час поставки узгоджується в письмовій або усній формі між сторонами а надання послуг підтверджується підписанням сторонами акту прийому-передачі товару. Відповідно до п. 3.1-3.3 договору - загальна вартість товара становить 26 000 грн., та на момент підписання договору позивачем було сплачено передплату у розмірі 80% від вартості товару, що становить 20800 грн., що підтверджується підписами сторін у договорі. Остаточна сума доплати сплачується після поставки товару та його монтажу та становить 5200 грн. Але відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, що змушує позивача звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.17). Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. 20 серпня 2019 року від представника відповідача адвоката Деяк Ярослава Михайловича, який діє на підставі ордеру серії ЧЦ № 29079 від 05 липня 2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов відзив на позов зі змісту якого убачається, що відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача зазначає, що позивач у своїх вимогах посилається на підтвердження передплати у розмірі 20800 грн. на п. 3.2 договору, про свідчать підписи сторін на цьому договорі. Вважає, що це посилання не може бути належним та допустимим доказом, оскільки факт оплати готівкою попередньої оплати за надання послуг суб`єктом господарювання (фізичною особою-підприємцем) повинно оформлюватися відповідно до норм Положення про ведення касових операцій у національній в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 року № 148. Але позивач не підтверджує жодним належним та допустимим доказом факт внесення передплати у розмірі 20800 грн. за договором купівлі-продажу та виготовлення меблів № 04/05-19 від 04 травня 2019 року, укладеного між ним та ФЛ- П [PERSON] . Також зазначає, що переписка на яку посилається позивач та її скріншоти також вважаються неналежними та недопустимими доказами, оскільки ця переписка не прив`язана до жодного номеру телефону який би належав відповідачу та підтверджував би реальність ведення такої переписки. Таким чином представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю. 16.10.2019 року позивачем надано до суду відповідь на відзив в якому зазначено, що позиція відповідача викладена у відзиві є недопустимою, та зазначає, що відповідно до п. 25 Положення про ведення касових операцій у національній в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 148 від 29.12.2017 року, форми прибуткового і видаткового ордерів, передбачають їх застосування тільки юридичними особами. Отже, приватні підприємці - платники єдиного податку, які здійснюють готівкові розрахунки з покупцями, не ведуть касову книгу та не виписують прибуткові касові ордери, касовий чек та документ, що підтверджує факт продажу товарів надається на вимогу покупця. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року відмовлено позивачу у розгляді справи з повідомленням сторін. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача скористався своїм правом подачі відзиву до позову, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України. В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що 04.05.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу та виготовлення меблів № 04/05-19, відповідно до умов якого відповідач (виконавець) зобов`язується поставити і передати у власність позивача (замовника) корпусні меблі та здійснити їх монтаж відповідно до специфікації матеріалів і фурнітури, та індивідуального схематичного плану. Позивач (замовник) зобов`язується прийняти та оплатити товар в порядку та умовах, визначених на умовах визначених у договорі. Відповідно до п.3.1 договору, загальна вартість товару становить 26 000,00 грн. Згідно із п. 3.2 на момент підписання договору позивачем (покупцем) внесена передплата у розмірі 80% від вартості товару, вказаної в договорі, яка становить 20800,00 грн., що підтверджується підписами сторін на цьому договорі. Відповідно до п.3.3 остаточна сума доплати за товар, яка є різницею від загальної вартості товару і внесеної передплати, покупцем сплачується після поставки товару та його повного збирання та монтажу на місці встановлення товару, та становить 5200 грн. Згідно із п.1.3 договору виконавець здійснює поставку та монтаж товару впродовж 42 календарних днів. Проте, станом на день розгляду відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконав. Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Згідно положення частини 1, статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Згідно з вимогами ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу. Таким чином суд вважає, що всі умови купівлі-продажу та виготовлення меблів були викладені сторонами в договорі, який був ними підписаний. За даним договором позивач передав відповідачу на виконання вимог п. 3.2. договору 20800,00 грн., що підтверджується підписами сторін на цьому договорі. Проте, відповідачем не була виконана жодна з умов цього договору, строки його виконання минули, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума передплати за договором купівлі-продажу та виготовлення меблів № 04/05-19 від 04 травня 2019 року в розмірі 20 800 грн. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що позивачем не надано розрахункового документу на сплату ним передплати за товар у розмірі 20800 грн., оскільки відповідно до вимог п.15 ст.3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України "Про захист прав споживачів". А як вбачається з матеріалів справи позивач не вимогав відповідача надати йому розрахункового документу на сплату передплати по договору в розмірі 20800 грн., оскільки ця умова була викладена сторонами в договорі та підтверджена підписами сторін у ньому. Відповідно до п 5.3 договору відповідач (виконавець) за порушення строків поставки товару, зазначених у п. 1.3 вказаного договору зобов`язаний сплатити позивачу (замовнику) штраф в розмірі 10 % від вартості товару. Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно з вимогою ч.1 ст. 552 ЦК України сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Таким чином, оскільки відповідачем були порушені строки поставки товару, зазначені в договорі, суд стягує з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 2 600, 00 грн. із розрахунку 10% від вартості товару. На підставі статті 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за подання позовної заяви про позбавлення батьківських прав у розмірі 768,40 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved