Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивачка 02 грудня 2014 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], Житлово-будівельного кооперативу №148 «Связист», Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Копер», третя особа: Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності (а.с.2-8). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], померлим [INFO] року, від якого народилась дочка - [PERSON]. За час шлюбу подружжя на підставі ордеру ЖБК №148 «Связист» отримало трикімнатну квартиру [ADDRESS]. За рахунок спільних коштів подружжя у 1988 році повністю виплатили пайовий внесок на квартиру [ADDRESS], житлово-будівельного кооперативу №148 «Связист», але свідоцтво про право власності не оформили. Крім того, у період шлюбу подружжям було збудовано гараж [NUMBER] в Гаражному кооперативі «Копер», членом якого був [PERSON] Пайовий внесок як член кооперативу [PERSON] за гараж вніс повністю за рахунок спільних коштів подружжя. За життя [PERSON], померлий [INFO] року, склав заповіт, яким усе своє майно заповів позивачці, яка після його смерті належним чином прийняла спадщину. Звернувшись до нотаріальної контори з приводу одержання свідоцтва про право на спадщину, позивачка отримала від нотаріуса відмову, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд визнати за нею на набуте в період шлюбу право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року; а також, визнати за нею право власності на гараж [NUMBER] в », Обслуговуючому кооперативі «Гаражний кооператив «Копер», в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Позивачка в судове засідання не з'явилася. До суду надала письмову заяву, у якій не заперечувала проти розгляду справи без своєї присутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с.186). Відповідачка - [PERSON], в судове засідання не з'явилась. До суду надала письмову заяву, в якій просила справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги визнала. Проти задоволенні позову не заперечувала (а.с.181). Співвідповідач - Житлово-будівельний кооператив №148 «Связист» в особі свого законного представника в судове засідання не з'явився. До суду представником надано письмову заяву, в якій він просить справу розглядати без своєї участі. Позовні вимоги визнав (а.с.182). Співвідповідач - Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Копер» в особі свого законного представника в судове засідання не з'явився. До суду представником надано письмову заяву, в якій він просить справу розглядати без своєї участі. Позовні вимоги визнав (а.с.185). Третя особа - Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. До суду надіслала заяву про розгляд справи за відсутності свого представника у зв'язку із завантаженістю (а.с.139). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що із 06 листопада 1975 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.9). Від даного шлюбу [INFO] року народилась дочка - [PERSON] (а.с.10). На підставі списку членів Житлово-будівельного кооперативу №148 «Связист», ордеру №3145 від 25.08.1987 року [PERSON] із родиною отримали право на вселення у квартиру [ADDRESS] Пайовий внесок за квартиру у сумі 7 826 руб.00коп. член кооперативу [PERSON] повністю виплатив, що посвідчується довідкою ЖБК №1748 «Связист» від 08.11.2014 року (а.с.39). Згідно ст. 15 Закону України «Про власність» (в редакції 1992 року), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. За змістом ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю та ст. 16 Закону України «Про власність» (в редакції 1992 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Оскільки пай, внесений подружжям [PERSON] в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах, за правилом ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю, їх частки у праві спільної сумісної власності визнаються рівними, а позивачці [PERSON] належить 1/2 частка. На підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 13.11.1992 року [PERSON] як члену кооперативу дозволено будівництво гаража в філіалі гаражного кооперативу «Комунар», який згодом перейменовано в Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Копер», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, [ADDRESS] (а.с.67,68,71, 123). Пайовий внесок за гараж [NUMBER] в сумі 2 000,00 карб. член кооперативу [PERSON] повністю виплатив, що посвідчується довідкою ГК «Гаражний кооператив «Копер» від 14.11.2014 року (а.с.122). [PERSON] помер [INFO] року (а.с.12). За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] (а.с.153). За ст. 1233 ЦК України, заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до п.43 статуту ЖБК №148 «Связист», пай померлого члена кооперативу переходить до його спадкоємців у встановленому порядку. Та, згідно п.5.10. статуту ГК «Гаражний кооператив «Копер», у разі смерті члена кооперативу його спадкоємці стають членами кооперативу після оформлення всіх відповідних документів і переходу права власності на гараж до спадкоємців. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Але, державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлого [INFO] року (а.с.162-163,169-170). Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством . Згідно п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як вбачається із витребуваної судом спадкової справи № 485/2014 (а.с.150-179) [PERSON] не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON]. Свідоцтв про право на спадщину за заповітом на гараж [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не видавалось, але вона вважається такою, що прийняла спадщину у встановлений законом порядок. Суд також бере до у ваги той факт, що співвідповідачі не заперечують проти визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] та гараж [ADDRESS] про що свідчать їх письмові заяви (а.с.181,182,185). Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, а тому за позивачкою слід у судовому порядку визнати [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, право власності на 1/2 частину [ADDRESS] у м. Дніпропетровську, а також визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності на 1/2 частину [ADDRESS] у м. Дніпропетровську та визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, право власності на гараж [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд враховуючи те, що позивачка не просила відшкодувати їй судові витрати, вважає за можливе не відшкодовувати сплачений нею судовий збір за рахунок співвідповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved