Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищеназваним позовом (а.с.1), який згодом уточнила в мотивувальній частині своїх вимог (а.с.50-55), та просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] і зареєструвати його за даною адресою. Свої вимоги позивач мотивує тим,\~що вона, позивач є власником земельної ділянки площею 0.168 га за адресою: [ADDRESS] . На даній земельній ділянці розташований вищезазначений житловий будинок, який належить позивачу на підставі двох договорів дарування від 13 липня 1990 року. Позивач стверджує, що зазначені договори дарування були зареєстровані в Болградському бюро технічної інвентаризації. Однак у названих договорах дарування не вказано точної адреси будинку, лише вказано, що будинок знаходиться в с.Тополине на земельній ділянці земель « [INFO] ». Позивач зазначає, що [ADDRESS] отримала свою назву у 2008 році, до цього часу зазначена вулиця мала назву " [PERSON] ". При зверненні до державного реєстратора з питання реєстрації свого права власності, їй, позивачу було відмовлено з тих підстав, що в договорі дарування невірно вказана частка, що переходить їй в дар. Усвідомлюючи, що для реєстрації будинку в реєстрі прав власності на нерухоме майно, у неї, позивачки немає документу, що встановлює право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , вона змушена звертатися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою від 17.08.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 07.09.2021 року о 10:00 годині.\~ Станом на 07.09.2021 року головуючий суддя Кодінцева С.В. перебувала у відпустці, а відтак не вбачалось можливим провести судове засідання (а.с.40). Після виходу головуючого судді з відпустки, ухвалою суду від 13.09.2021 року підготовчий розгляд справи призначено на 04.10.2021 року о 10:00 годині (а.с.41), про що повідомлено сторін по справі (а.с.42,43). У підготовче засідання призначене на 04.10.2021 року: -позивач по справі не прибула, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлялась відповідно до вимог чинного законодавства, на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.46); -представник відповідача у судове засідання також не прибув, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавство, на адресу суду надіслав заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи без його участі (а.с.38). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення\~позовних вимог за наступних підстав. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 13.07.1990 року, укладеного між позивачем [PERSON] та [PERSON] , позивач є власником 4/6 частин житлового будинку з надвірними спорудами (що становить 2/3 частини), який знаходиться в с.Тополине, Болградського району Одеської області та які знаходяться на присадибній земельній ділянці присадибних земель «Совхоза им. Суворова» (російською мовою) (а.с.5). У даному договорі також зазначено, що вказані частини житлового будинку належать дарувателю [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності на будову від 03.12.1965 року за № 8 (а.с.5). Разом з цим, відповідно до свідоцтва про право приватної власності на будову від 03.12.1965 року за № 8 встановлено, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належить в рівних частках [PERSON] та [PERSON] , а саме по 1/2 частині (а.с.11). На підставі договору дарування від 13.07.1990 року, укладеного між позивачем [PERSON] та [PERSON] , позивач є власником 2/6 частин житлового будинку з надвірними спорудами (що становить 1/3 частини), які розташовані в с. Тополине, Болградського району Одеської області на присадибній земельній ділянці присадибних земель «совхоза им. Суворова». У даному договорі також зазначено, що вказані частини житлового будинку належать дарувателю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадкування за законом від 10.09.1971 року, засвідченого в реєстрі за № 1211 та рішенням суду від 18.08.1989 року № 2398 (а.с.6). Однак, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.09.1971 року встановлено, що 1/2 частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] входить в склад спадщини та спадкоємцями після смерті [PERSON] є в рівних частках по 1/6 частині за кожним: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.15). Відтак у [PERSON] наявне право власності на момент укладення договору дарування 13.07.1990 з [PERSON] на 2/3\~частини (1/6 + 1/2) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право приватної власності на будову від 03.12.1965 року та свідоцтва про право на спадкування за законом від 10.09.1971 року (а.с.11,15). З витребуваної судом з Комунального підприємства «Болградське бюро технічної інвентаризації» оригіналу інвентарної справи на домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] встановлено виправлення на титульному листі в частині зазначення адреси « [INFO] », що свідчить проте, що це одна і таж вулиця, назву якої було змінено. Крім того, відповідно до наявного в інвентарній справі рішення Болградської міської ради № 266 від 18.11.1965 року, визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.48) Наявним в інвентарній справі рішенням Болградського районного народного суду Одеської області № 2-398/1989 року визнано, що позивач [PERSON] вчасно прийняла спадщину та визнано на нею право власності на 1/6 частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] як за спадкоємцем після смерті після смерті [PERSON] (а.с.49). Відповідно до частин 4 та 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їхні правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Як роз`яснено у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їхні правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Відтак у [PERSON] на день укладення договору дарування 13.07.1990 року з [PERSON] було наявне право власності на 1/3 = 2/6 (1/6 +1/6) частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.6), що підтверджується рішенням Болградського районного народного суду Одеської області № 2-398/1989 року та свідоцтвом про право на спадкування за законом від 10.09.1971 року (а.с.15,49). Відповідно до довідок №№ 757, 758 від 13.12.2017 року, виданих виконавчим комітетом Оксамитненської сільської ради Болградського району Одеської області слідує, що на підставі погосподарської книги № 5 за 1990 рік (рахунок № [NUMBER] ) Оксамитненської сільської ради 13.07.1990 року були складені договори дарування, зареєстровані в реєстрі за №№ 70, 71 на частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Крім того відповідно до довідки № 756 від 13.12.2017 року, виданої виконавчим комітетом Оксамитненської сільської ради Болградського району Одеської області встановлено, що [PERSON] , 1963 року народження належить на праві приватної власності домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.10), що також підтверджується довідкою КП «Болградське БТІ» за № 288 від 12.12.2017 року (а.с.17). Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,168 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (споруд) (а.с.16). При зверненні позивача до державного реєстратора Болградської державної адміністрації Одеської області Капсамун І.О. останній було відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок з реєстраційним номером, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що подані позивачем документи не відповідають вимогам, та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (а.с.29) За результатами досліджених письмових доказів, судом встановлено, що позивачу [PERSON] , 1963 року народження, відповідно до договорів дарування від 30.07.1990 року, належить на праві приватної власності домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] , та наразі виникла необхідність привести у відповідність реєстраційні документи шляхом визнання за позивачем права власності на цей житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно\~ до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що\~\~ усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст.392 ЦК України, оскільки позивач будучи власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , не може здійснити реєстрацію права власності на це ж нерухоме майно, оскільки в договорах дарування від 30.07.1990 року невірно зазначені частки,\~ в зв`язку з чим порушуються її права як власника. За таких обставин суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved