Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, пояснюючи, що на підставі договору дарування від 22.04.1997 року їй належить квартира за [ADDRESS] . У квартирі зареєстрована її донька відповідач по справі [PERSON] , яка з 1999 року не проживає за місцем реєстрації, її особистих речей в квартирі немає, вона не приймає участі в утриманні квартири, комунальних платежів не сплачує, тому позивач вважає, що, не проживаючи в квартирі за місцем реєстрації понад 1 рік, відповідач втратила право користування житловим приміщенням у належній їй квартирі та просила в судовому порядку визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач не з`явилася, у позові вказала про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час слухання справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подала, тому суд, у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, дійшов висновку про необхідність задоволення позову виходячи з такого. На підставі договору дарування квартири від 22.04.1997 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності позивачеві. Право власності позивача зареєстровано того ж дня у бюро технічної інвентарізації м. Волноваха.(а.с.7). З довідки про склад сім`ї від 24.04.2019 р. № 585, виданої військово - цивільною адміністрацією м.Волновахи випливає, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідач, яка не мешкає за адресою реєстрації з 1999 року. Згідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Ураховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд вважає підтвердженим факт не проживання відповідача більше одного року у квартирі [ADDRESS] без поважних причин, втратила право проживання за вказаною адресою, тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved