Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить суд стягнути на свою користь з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 77000,00 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 30.07.2018 [PERSON] було прийнято до ТОВ «Компанія «Транспеле» на посаду водія автотранспортних засобів згідно наказу про прийом на роботу № 7300002 від 30.07.2018 та було укладено трудовий договір, договір про повну матеріальну відповідальність з водієм автотранспортних засобів та ознайомлено з посадовими інструкціями водія автотранспортних засобів. 12.11.2018 [PERSON] звільнено з посади водія автотранспортних засобів ТОВ «Компанія «Транспеле» за статтею 38 КЗпП України. 28.09.2018 [PERSON] відповідно до наказу про службове відрядження № 560 від 22.09.2018 було направлено на виконання завдань з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні. Відповідно до подорожнього листа № 621782 від 28.09.2018 за [PERSON] було закріплено транспортні засоби: -сідловий тягач марки VOLVO модель FН 42Т реєстраційний номер [NUMBER] , який є власністю ТОВ «Компанія «Транспеле»; -напівпричіп марки SCHMITZ модель SPR 24 реєстраційний номер [NUMBER] , який є власністю ТОВ «Компанія «Транспеле». Тривалість службового відрядження [PERSON] склала з 28.09.2018 по 01.11.2018. 01.11.2018 [PERSON] , після виконання декількох перевезень вантажів, повернувся з відрядження для оформлення звіту про виконану роботу під час відрядження. Зазначає, що у зв`язку з відрядженням [PERSON] , у якості авансу (в підзвіт) на витрати у службовому відрядженні було перераховано: 04.10.2018 [PERSON] платіжним дорученням № 8842 було перераховано 3000,00 грн.; 10.10.2018 [PERSON] платіжним дорученням № 8960 було перераховано 3000,00 грн.; 11.10.2018 [PERSON] платіжним дорученням № 8983 було перераховано 77 000 грн.; 12.11.2018 за остаточним розрахунком [PERSON] було перераховано (відомість нарахування коштів № 1348) 11 176,62 грн. Загальна сума грошових коштів, яка була перерахована [PERSON] склала 94 176,62 грн. Вказує, що після повернення з службового відрядження [PERSON] 02.11.2018 було надано звіт про використання грошових коштів ТОВ «Компанія «Транспеле», отриманих на відрядження № 1749, які здійснені у гривні на загальну суму 7 748,88 грн. Також, 02.11.2018 [PERSON] було надано звіт № 1750 про використання грошових коштів ТОВ «Компанія «Транспеле», отриманих на відрядження про витрати в іноземній валюті на загальну суму 9 427, 74 грн. Загальна сума грошових коштів, яка була обґрунтовано витрачена [PERSON] на відрядження склала 17 176,62 грн. Позивач посилається, що після повернення з відрядження і подання звіту про використання коштів на відрядження [PERSON] повинен був повернути ТОВ «Компанія «Транспеле» не використані 77 000,00 грн., які просить стягнути на свою користь з відповідача. Враховуючи викладене, просить задовольнити позов. 11.05.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 18.06.2019 до суду надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20.06.2019 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на 30.07.2018 [PERSON] було прийнято до ТОВ «Компанія «Транспеле» на посаду водія автотранспортних засобів згідно наказу про прийом на роботу № 7300002 від 30.07.2018 (а.с.11). 30.07.2018 між ТОВ «Компанія «Транспеле» та [PERSON] було укладено трудовий договір, договір про повну матеріальну відповідальність з водієм автотранспортних засобів (а.с.12-13). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було ознайомлено з посадовими інструкціями водія автотранспортних засобів, про що міститься відмітка останнього про ознайомлення (а.с.15-18) . Відповідно до пункту 6.1. Посадових інструкцій водія автотранспортних засобів, які підписані [PERSON] 30.07.2018, працівник під час виконання роботи несе наступні трудові обов`язки: -суворо стежити за збереженням товаросупровідних та інших документів, а також речей, переданих водієві для службового користування; -після повернення з відрядження водій, який отримав під світ готівкові кошти, повинен до 11 г. 00 хв. п`ятого банківського дня, наступного за днем завершення відрядження, подати в бухгалтерію підприємства для здійснення остаточного розрахунку звіт при використання коштів на відрядження. Відповідно до положень пункту 2.2. Трудового договору від 30.07.2018, працівник, у даному випадку [PERSON] , прийняв на себе наступні зобов`язання у трудових відносинах: -сумлінно виконувати покладені на нього трудові обов 'язки; -зберігати та дбайливо ставитися до майна роботодавця, яке передане працівникові в користування. 28.09.2018 [PERSON] відповідно до наказу про службове відрядження № 560 від 22.09.2018 було направлено на виконання завдань з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні (а.с.19). Відповідно до подорожнього листа № 621782 від 28.09.2018 за [PERSON] було закріплено транспортні засоби: -сідловий тягач марки VOLVO модель FН 42Т реєстраційний номер [NUMBER] , який є власністю ТОВ «Компанія «Транспеле»; -напівпричіп марки SCHMITZ модель SPR 24 реєстраційний номер [NUMBER] , який є власністю ТОВ «Компанія «Транспеле» (а.с.20). Тривалість службового відрядження [PERSON] склала з 28.09.2018 по 01.11.2018. Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з відрядженням [PERSON] , у якості авансу (в підзвіт) на витрати у службовому відрядженні було перераховано: 04.10.2018 [PERSON] платіжним дорученням № 8842 було перераховано 3000,00 грн.; 10.10.2018 [PERSON] платіжним дорученням № 8960 було перераховано 3000,00 грн.; 11.10.2018 [PERSON] платіжним дорученням № 8983 було перераховано 77 000 грн.; 12.11.2018 за остаточним розрахунком [PERSON] було перераховано (відомість нарахування коштів № 1348) 94 176,62 грн. (а.с.29-32). Відповідно до статті 121 КЗпП України, працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку зі службовими відрядженнями. Згідно з пунктом 4 Наказу Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59 «Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон» (далі Інструкція № 59) , підприємство, що відряджає працівника, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом). Аванс відрядженому працівникові може видаватися готівкою або перераховуватися у безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток.». Звітування працівника про витрату наданих роботодавцем грошових коштів на здійснення поточних витрат під час службового відрядження в формі авансу, здійснюється відповідно до вимог пунктів 170.9.2. та 170.9.3. Податкового кодексу України Так, звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, до закінчення п`ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку:а) завершує таке відрядження;б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт. За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту. Дія цього пункту поширюється також на витрати, пов`язані з відрядженням чи виконанням деяких цивільно-правових дій, що були оплачені з використанням корпоративних платіжних карток, дорожніх, банківських або іменних чеків, інших платіжних документів, з урахуванням таких особливостей:а) у разі якщо під час службових відряджень відряджена особа - платник податку отримав готівку з застосуванням платіжних карток, він подає звіт про використання виданих на відрядження коштів і повертає суму надміру витрачених коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження;б) у разі якщо під час службових відряджень відряджена особа - платник податку застосував платіжні картки для проведення розрахунків у безготівковій формі, а строк подання платником податку звіту про використання виданих на відрядження коштів не перевищує 10 банківських днів, за наявності поважних причин роботодавець (самозайнята особа) може його продовжити до 20 банківських днів (до з`ясування питання в разі виявлення розбіжностей між відповідними звітними документами). З матеріалів справи вбачається, що основною трудовою функцією [PERSON] у ТОВ «Компанія «Транспеле» було виконання завдань підприємства з перевезень вантажів по Україні та за кордон. Як вбачається з матеріалів справи, 02.11.2018 [PERSON] після повернення з службового відрядження було надано звіт про використання грошових коштів ТОВ «Компанія «Транспеле», виданих на відрядження або під звіт № 1749, на загальну суму 7 748,88 грн. (а.с.33-34). Крім того, 02.11.2018 [PERSON] було надано звіт про використання грошових коштів ТОВ «Компанія «Транспеле» № 1750 на загальну суму 9 427,74 грн. (а.с.38). Таким чином, відповідно до розрахунку по дорожньому листу № 621782 від 02.11.2018, сума грошових коштів, яка була обгрунтовано витрачена [PERSON] на відрядження склала 17162,10 грн. (а.с.35). Як вбачається з матеріалів справи, на підставі особистої заяви [PERSON] від 09.11.2018, між ТОВ «Компанія «Транспеле» та [PERSON] було розірвано трудовий договір на підставі наказу № 11120001 про припинення трудового договору контракту від 12.11.2018 (а.с.45). Пунктом 1, 2 ч.1 ст.134 КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було повернуто ТОВ «Компанія «Транспеле» грошові кошти у розмірі 77 000,00 грн., що були надані йому на відрядження, як і не надано доказів в обгрунтування їх використання в період відрядження. Пленум Верховного Суду України в постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснив, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести витрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Крім того, визначаючи розмір шкоди, суд має виходити з цін на матеріальні цінності, які діють у даній місцевості на час вирішення справи, і застосовувати встановлені нормативно-правовими актами для даних випадків кратність, коефіцієнти, індекси, податок на добавлену вартість, акцизний збір тощо. Пряма дійсна шкода є саме підставою, що зумовлює перевірку умов можливості настання матеріальної відповідальності працівника. За наявності шкоди для настання матеріальної відповідальності необхідні ще три умови: протиправна поведінка працівника, причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і результатом у вигляді шкоди, що настала, і вина працівника. Відповідно до ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Згідно ст.138 КЗпП України обов`язок доказування наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним орган. Відсутність підстави чи хоча б однієї з умов матеріальної відповідальності виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності. Пленум Верховного Суду України у постанові від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" зазначає, що суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі ст. ст.130, 135-3, 137 КЗпП України, залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, враховуючи що відповідачем, який був працівником підприємства та на якого покладено повну матеріальну відповідальність, внаслідок неналежного виконання ним своїх посадових обов`язків, завдано матеріальної шкоди підприємству позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 77000,00 грн., завдана відповідачем під час виконання трудових обов`язків. З урахування наведеного, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Транспеле» підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 1921,00 грн.

Outcome: approved