Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 04.07.2009 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 05.02.2018 року. Від шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, з моменту розірвання шлюбу та до подання позову відповідачем сплачено на користь дитини 7500,00 грн., тобто за період з 28.01.2018 року по 17.01.2019 року відповідач здійснював оплати вибірково, різними сумами, не кожного місяця, що не було достатньо для того, щоб повноцінно матеріально утримувати доньку та її виховувати. Після 17.01.2019 року та по даний час відповідач абсолютно перестав займатись вихованням та матеріальним забезпеченням доньки, яка перебуває на її вихованні та повному матеріальному утриманні. На даний час вона зареєстрована як безробітна та отримує відповідну допомогу. Однак, рівня її доходу недостатньо для того, щоб утримувати, матеріально забезпечувати та виховувати доньку самостійно, натомість відповідач ухиляється від виконання покладеного на нього обов`язку приймати участь у вихованні дитини. В той же час, відповідач має у власності майно, яке здає в оренду, а тому спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, забезпечення її усім необхідним для розвитку та навчання. З урахуванням вищевикладених обставин, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхньої спільної дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на придбання смартфону для дитини в розмірі 3349,00 грн., вказуючи на те, що вказане придбання зумовлено необхідністю, а саме для навчання дитини. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 19.03.2021 року відкрито провадження у справі за даною позовною заявою в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 03.06.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі з 04.07.2009 року перебували у зареєстровану шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 05.02.2018 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні також встановлено, і даний факт визнано сторонами, що малолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, малолітня донька сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/3 частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням проведених виплат. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дитини, а тому задовольняє позовні вимоги. При цьому суд враховує і визнання відповідачем позову. Що стосується вимог позивача про стягнення додаткових витрат, то суд вважає, що вони також підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Предметом доказування в справах даної категорії є наявність особливих обставин для понесення додаткових витрат, інших істотних обставин. Спір між батьками щодо розміру додаткових витрат може бути вирішено судом. Так, позивач зазначає про те, що з весни 2020 року в зв`язку з введенням карантину виникла необхідність у придбанні ноутбуку для забезпечення навчання дитини через введення дистанційного навчання, потреби виконувати домашні завдання. Оскільки вона не мала коштів на придбання ноутбуку, а відповідач матеріально не допоміг у вирішенні цього питання, нею було прийнято рішення про придбання смартфону «Samsung Galaxy», вартістю 6698,00 грн., який було придбано 13.11.2020 року. Відтак, з урахуванням положень ст.185 СК України, позивач просить стягнути з відповідача на її користь половину понесених вищевказаних витрат на дитину в загальному розмірі 3349,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В судовому засіданні відповідач визнав вказані вимоги. При таких обставинах, суд приходить до висновку про те, що придбання вказаного смартфону зумовлено необхідністю забезпечення навчання дитини в умовах карантину, введення режиму дистанційного навчання, а тому вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача про стягнення додаткових витрат та стягує з відповідача на користь позивача додаткові витрати в розмірі 3349,00 грн. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 18.03.2021 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн., а також судовий збір на користь держави в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved