Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про припинення права власності, посилаючись на те, що він є власником 7/20 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування, посвідчено 11.06.2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 2489, про що зроблено запис в реєстрову книгу БТІ № Д-23 стор. 326 за реєстровим номером № 1339/Д стор. 81, Також позивач є власником Ѕ частки вищевказаного житлового будинку на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 14.09.2018 року державним нотаріусом Першої Синельниківської державної нотаріальної контори Монич Н.Д. і зареєстровано в реєстрі за № 1058. На теперішній час право власності на 3/20 частки спірного будинку зареєстровані за [PERSON] , який [INFO] . Діти померлого, які є відповідачами по справі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , прийняли спадщину у вигляді 1/20 частки, кожний, житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується додатковим рішенням Синельниківського міськрайсуду від 19.10.2009 року, але не зареєстрували в установленому законом порядку за собою право власності на відповідні частки. Спільне володіння та користування позивачем та відповідачами спірним житловим будинком неможливе з огляду на те що вони не мають родинних відносин, відповідачі по справі не сплачують житлово-комунальні послуги, не утримують своє майно та тягар утримання своїх часток у житловому будинку переклали на позивача. Позивач не може відремонтувати будинок. Частки відповідачів у спірному житловому будинку є незначними. У зв`язку з цим виникла необхідність вирішення подальшої долі житлового будинку, співвласниками якої є сторони по справі. Припинення власності на частки у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачів, оскільки вони мають інше житло де і проживають. Згідно висновку технічного обстеження № 377 від 25.05.2020 року 3/20 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за технічними показниками не може бути виділена в натурі. Згідно інформаційної довідки КП «Синельниківське МЕТІ» вартість 3/20 часток спірного житлового будинку становить 13496 грн., відповідно вартість 1/20 частки становить 4499 грн., вказану сумму позивач готовий компенсувати відповідачам чи внести на депозитний рахунок суду. Оскільки спільне володіння і користування житловим будинком є неможливим, то припинення права власності відповідачів на належні їм частки у спірному житловому будинку не завдасть істотної шкоди їх інтересам. Окрім того, спірна власність жодним чином ними не використовується. Просить визнати за ним, [PERSON] , право власності на 3/20 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача в підготовче судове засідання не з`явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідачів в підготовче судове засідання не з`явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутності відповідачів. Позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення. Також надав суду розписки відповідачів про отримання від позивача грошової компенсацію у загальній сумі 13 500, 00 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, встановив наступне. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач є власником 7/20 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування, посвідчено 11.06.2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 2489, про що зроблено запис в реєстрову книгу БТІ № Д-23 стор. 326 за реєстровим номером № 1339/Д стор. 81, Позивач також є власником Ѕ частки вищевказаного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14.09.2018 року державним нотаріусом Першої Синельниківської державної нотаріальної контори Монич Н.Д. і зареєстровано в реєстрі за № 1058. Згідно інформаційної довідки КП «Синельниківське МБТІ» №378 від 25.05.2020 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на праві приватної часткової власності за [PERSON] : 7/20 частки - договір дарування частки будинку посвідчений 11.06.2012 року за р.№2489 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., про що зроблений запис в реєстрову книгу БТІ №Д-23 стор. 326 за реєстровим номером №1339/Д-22 стор. 81 та надано Витяг про реєстрацію права власності станом на 18.06.2012 року; Ѕ частка - договір купівлі-продажу Ѕ частки посвідчений 14.09.2018 року за р.№1058 державним нотаріусом Першої Синельниківської державної нотаріальної контори. Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.09.2018 року; 3/20 частки - договір купівлі-продажу посвідчений 23.11.2007 року за р.№2541 приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Харченко О.В., про що зроблено запис в реєстрову книгу БТІ №Д-22 стор. 81 за реєстровим номером 1339/Д-9 стор. 200, власник [PERSON] . З копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області вбачається що [PERSON] помер [INFO] , про що в книзі реєстрації смертей зроблений відповідний актовий запис за №393. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 19 жовтня 2009 року в справі №2-1428/09 визнано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] кожному по 1/20 частки житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Судом також встановлено, що відповідачі в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] не проживають та не зареєстровані, право спільної часткової власності після смерті [PERSON] на себе не оформили, не сплачують будь-які витрати по утриманню спірного будинку та не мають бажання надалі користуватися належними їм частками в будинку. Висновком технічного обстеження №377 від 25.05.2020 року 3/20 частки нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] встановлено, що 3/20 частки входить до складу ј частки нерухомого майна. Зазначена частка юридично не виділена, не є відокремлена, не має окремого виходу, відсутня можливість підведення комунікацій. За технічними показниками 3/20 частка не може бути виділена в натурі. З висновку технічного обстеження №377 від 25.05.2020 року 3/20 частки нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , також вбачається, що вартість 3/20 частки нерухомого майна становить 13 496, 00 грн. Крім того, судом встановлено, що відповідачі з власної ініціативи отримали від позивача грошову компенсацію за свої частки в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] кожний у сумі 4500, 00 грн., що підтверджується розписками, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до ст. 322 ЦК України, вбачається, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу «Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення»), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У відповідності до ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майна є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Отже, зважаючи на те, що частки відповідачів за технічними показниками не може бути виділена в натурі, оскільки не має окремого виходу та відсутня можливість підведення комунікацій, тому суд вважає, що припинення права власності відповідачів на належну їм 3/20 частку в зазначеному житловому будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , не завдає істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім`ї, тим паче, що вони добровільно та за власним бажанням вже отримали грошову компенсацію від позивача. У відповідності до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у правах за позовами про захист права приватної власності" при визначенні грошової компенсації, суд повинен виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року № 7 (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку/квартирі, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку/квартири з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки в натурі власнику, що виділяється, присуджується грошова компенсація. Вказане вище положення Постанови Пленуму Верховного суду України було прийняте з метою врегулювання ряду спорів, ще до того як набув чинності 1 січня 2005 року Цивільний Кодекс України, яким затверджено норму ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка передбачає припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, саме за тих умов, які зазначені в зазначеній вище Постанові Пленуму Верховного суду України, тобто яка на сьогоднішній день знайшла своє законодавче затвердження та врегулювання цього роду суспільно-правових відносин між співвласниками з приводу припинення права спільної часткової власності за умов, що чітко передбачені ч.1 ст. 365 ЦК України. Згідно ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Сукупність зазначених обставин у відповідності з ч. 1 ст. 365 Цивільного кодексу України є підставою для припинення права за кожним з відповідачів на їх частку у спільній квартирі за рішенням суду. Відповідно до ст. 365 ЦК України право на частку майна може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо спільне володіння та користування майном є неможливим. Відповідно до ст. 358 ЦК України у разі неможливості спільного користування майном, один з співвласників має право вимагати від інших співвласників матеріальну компенсацію за свою частку в майні в спільній власності. Таким чином, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . Разом з тим, за відсутності клопотання позивача про розподіл судових витрат, суд вважає залишити їх за позивачем. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved