Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути 5 559 грн. 56 коп. грошових коштів, стягнутих з КЕВ м. Чернігова на користь Чернігівського районного Центру зайнятості за виплату допомоги по безробіттю [PERSON] Вимоги мотивує тим, що відповідачка перебувала у трудових відносинах КЕВ м. Чернігова з 01 червня 2008 року. 30 листопада 2013 року [PERSON] звільнено з посади у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 08 квітня 2014 року [PERSON] поновлено на посаді сторожа матеріального складу КЕВ. Рішення суду виконано 24 жовтня 2014 рокута з 01 грудня 2013 року [PERSON] поновлено на посаді сторожа матеріального складу та за період з 01 грудня 2013 року по 08 квітня 2014 року виплачено 10 097 грн. 58 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У той же час відповідач була зареєстрована у Чернігівському районному центрі зайнятості, як така, що шукає роботу, їй було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю. У період з 02 грудня 2013 року по 08 квітня 2014 року [PERSON] виплачено допомогу по безробіттю у сумі 5 559 грн. 56 коп. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2015 року з КЕВ м. Чернігова стягнуто незаконно виплачене матеріальне забезпечення на випадок безробіття у зазначеній вище сумі. Добровільно повернути незаконно виплачену суму відповідач відмовляється. За таких обставин просить стягнути надміру виплачені кошти з відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та суду пояснив, що про суми виплаченої допомоги по безробіттю КЕВ м. Чернігова дізналось від Чернігівського районного центру зайнятості у лютому 2015 року. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, суду зазначила, що на кожному судовому засіданні говорила, що перебуває на обліку у центрі зайнятості. Гроші отримувала неодночасно, тому не звернула уваги, що отримала допомогу по безробіттю та середній заробіток за час вимушеного прогулу. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, вважав, що [PERSON] отримала різні види виплат: допомогу по безробіттю з Чернігівського районного центру зайнятості та середній заробіток за час вимушеного прогулу, як відповідальність роботодавця. Вважав, що нема підстав для задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 30 листопада 2013 року [PERSON] звільнено з посади сторожа матеріального складу КЕВ м. Чернігова у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. У той же час відповідач була зареєстрована у Чернігівському районному центрі зайнятості, як така, що шукає роботу, їй було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю. У період з 02 грудня 2013 року по 08 квітня 2014 року Чернігівським районним центром зайнятості [PERSON] виплачено допомогу по безробіттю у сумі 5 559 грн. 56 коп.( а.с. 32). Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 08 квітня 2014 року [PERSON] поновлено на посаді сторожа матеріального складу КЕВ та стягнутоз КЕВ м. Чернігова на її користь 10 097 грн. 58 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 грудня 2013 року по 08 квітня 2014 року. Рішення суду виконано 24 жовтня 2014 року та наказом Начальника КЕВ м. Чернігова № 222 [PERSON] з 01 грудня 2013 року поновлено на посаді сторожа матеріального складу та за період з 01 грудня 2013 року по 08 квітня 2014 року виплачено 10 097 грн. 58 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.( а.с. 11, 12). Отримання зазаначеної суми [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2015 року стягнуто з КЕВ м. Чернігова на користь Чернігівського районного центру зайнятості незаконно виплачене матеріальне забезпечення на випадок безробіття у сумі 5 559 грн. 56 коп. ( а.с. 18, 20,19, 21). На пропозицію КЕВ м. Чернігова добровільно зазначені кошти [PERSON] на рахунок КЕВ м. Чернігова не повернула( а.с. 14). Відповідно до ч.2, 3 ст. 36 Закону України „ Про загальнообовязкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття на застрахованих осіб, зареєстрованих у встановленому порядку як безробітні, покладено обов'язок своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення на надання соціальних послуг. Не допускається зловживання з боку застрахованої особи, а сума виплаченого забезпечення стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення. Згідно ч. 2\~ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення»\~безробітний\~це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Суд враховує положення п. 32 Постанови ПВС України № 9 від 06 листопада 1992 року " Про практику розгляду судами трудових спорів", згідно якого при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується.... допомога по безробіттю. З мотивувальної частини рішення апеляційного суду Чернігівської області від 08 квітня 2014 року вбачається, що із обрахованого судом середнього заробітку відрахування допомоги по безробіттю, отриманої [PERSON], не проводилось. Таким чином [PERSON] отримала і допомогу по безробіттю, і середній заробіток за час вимушеного проголу за період з 01 грудня 2013 року по 08 квітня 2014 року. Так, при розгляді справи у суді щодо поновлення її на роботі відповідачка [PERSON] не повідомила суд про розмір отриманої допомоги по безробіттю, судом при ухваленні рішення про стягнення середнього заробітку не було враховано суми виплаченої допомоги по безробіттю, відтак суд вважає, що дії з боку відповідача по набуттю грошових коштів є недобросовісними, а тому незаконно виплачені кошти підлягають поверненню. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні досуду відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved