Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, покликаючись на те, що за час перебування у шлюбі з відповідачем у них народилися сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач працює отримує регулярний дохід, в тому числі неофіційні доходи, однак суттєвої допомоги на утримання дітей та її утримання відповідач не надає. Просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання синів [PERSON] та [PERSON] по 2000,00 грн. на кожну дитину та 1500,00 грн. на її утримання, визначити місце проживання дітей з нею. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні проти позову заперечили та пояснили, що доходи відповідача є незначними, він не спроможний сплачувати аліменти у такому розмірі, оскільки працює лише кілька годин на день. Крім того, позивач є працездатною, інвалідності не має, вона не намагалась влаштуватись на роботу, а тому не має право на утримання від чоловіка. Також повідомили, що відповідач постійно надавав кошти на утримання дітей. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог, визначити місце проживання сина [PERSON] разом із батьком [PERSON], визначити час перебування з батьками у співвідношення 50/50: 50,00% часу із батьком, 50,00% часу із матірю. Представник третьої особи у судовому засіданні позов та висновок органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №32-1113 від 10 березня 2017 року підтримала, а також пояснила, що даний висновок був виданий на підставі наданих органу опіки та піклування документів, про засідання для розгляду питання щодо визначення місця проживання дітей відповідач повідомлявся, однак не скористався таким правом. Позивач 19 квітня 2017 року подав до суду заяву про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, яке судом було задоволено. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що під час фактичних шлюбних відносин у сторін народилися сини [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дитини серії І-СГ №5412849, серії І-СГ №512954, свідоцтвом про шлюб серії І-БК №187318. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 СК України кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя дитини, матеріальне становище дитини та платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.\~ У відповідності до ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Як встановлено у судовому засіданні відповідач [PERSON] бере участь в утриманні дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що стверджується квитанціями, виписками із карти «Приватбанк» та чеками, наявними у матеріалах справи, однак сторонами не укладено договір про сплату аліментів та не визначено добровільно їх розмір та строки виплати, а відтак суд вважає, що слід визначити розмір аліментів. У відповідності до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та згідно положень ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки у судовому засіданні було встановлено, що малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] є дітьми сторін та проживають з позивачем, що стверджується довідкою з місця проживання про склад сімї і прописку ЛКП «Нове» №180 від 27 січня 2017 року, враховуючи стан здоровя, матеріальне становище дітей, позивача та платника аліментів, який працевлаштований, що стверджується свідоцтвом платника єдиного податку, є працездатною особою, отримує щомісячний дохід і спроможний платити аліменти на утримання синів для забезпечення їм рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку та на утримання дружини, яка не працевлаштована, суд вважає, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі по 2000,00 грн. від його заробітної плати (всіх доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання позивача в розмірі 1500,00 грн. від його заробітної плати (всіх доходів), починаючи із дня предявлення позову і до досягнення сином трьохрічного віку. Крім того, суд не бере до уваги покликання відповідача [PERSON] на те, що він не може сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 2000,00 грн. на дитину, оскільки працює лише кілька годин на день, оскільки він є працездатною людиною та несе відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дітей згідно Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, однак відповідач не зміг пояснити чим він займається протягом вільного часу та чому він не працевлаштувався на іншу роботу, яка б дала змогу краще забезпечувати його малолітніх дітей з метою забезпечення їм рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, що є його обовязком, як батька. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до принципів 4, 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України під час розгляду судом спорів щодо місця проживання дитини обовязковою є участь органу опіки і піклування, який також подає до суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У відповідності до висновку органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №32-1113 від 10 березня 2017 року орган опіки та піклування, зважаючи на вік дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] вважає, що слід визначити місце проживання малолітніх дітей разом із матірю [PERSON] за адресою: м. Львів, вул. Виговського, 49/75. Також, суд вважає, що малолітні діти сторін повинні проживати разом та їх розлучення один з одним не можливе, оскільки діти проживають разом з народження, проживання окремо один від одного може негативно вплинути на їх подальші взаємини, до того ж діти сумуватимуть один за одним, що також негативно буде впливати на їх психічний стан, окреме проживання дітей може призвести до того, що звязки між дітьми будуть втрачені та, для нормального розвитку дітей є дуже важливим почуття однієї сімї, проживання разом, допомога один одному. Крім того, суд критично оцінює твердження відповідача про те, що він не був повідомлений про засідання органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради щодо вирішення питання про визначення місця проживання малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], оскільки як вбачається із заяви відповідача [PERSON] від 17 лютого 2017 року, яке зареєстровано Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради за №3-Н-13022-3-32 від 20 лютого 2017 року, він був повідомлений про засідання органу опіки та піклування та сам ствердив, що його запрошено на засідання, яке відбулось 23 лютого 2017 року. А також, суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] про те, що позивач [PERSON] інколи не надає йому можливість спілкуватися з дітьми через мережу Інтернет за допомогою програми "Skype", оскільки відповідач не пояснив у чому полягають труднощі у спілкуванні з дітьми по телефону та шляхом зустрічей, що на переконання суду, сприяло б створенню належних умов для виховання, участі у розвитку, освіті, підтриманню сімейних зв'язків між батьком [PERSON] та його малолітніми дітьми. Внаслідок наведеного, на переконання суду, з метою належного розвитку дітей, уникнення негативного впливу на взаємини дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], на їх психічний стан, слід визначити місце проживання дітей разом із матірю [PERSON] за адресою: м. Львів, вул. Виговського, 49/75. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати у справі підлягають стягненню у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved