Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання батьківства відносно [PERSON], [INFO] та просить суд визнати його батьком [PERSON], [INFO], внести зміни в актовий запис про народження дитини, прізвище дитини «[PERSON]» змінити на прізвище «[PERSON]», а в графі «батько» дитини вказати [PERSON]. В подальшому під час судового засідання позивач уточнив позовні вимоги та просить визнати його батьком [PERSON], [INFO] та внести відповідні зміни в актовий запис про народження дитини в графі батько вказати [PERSON], а прізвище сину залишити [PERSON]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з грудня 2011 року до червня 2015 року він проживав з [PERSON] в цивільному шлюбі. [INFO] в сторін народилась дитина - син [PERSON]. Відповідач в органі ДРАЦ при реєстрації народження дитини вказала прізвище дитини [PERSON], тобто своє прізвище, а в графі «батько» вказала [PERSON]. Він не заперечував щоб у сина було прізвище відповідача так як вважав дитину своєю. В червні 2015 року відповідач вигнала позивача з дому та заборонила бачити дитину. Після цього він дізнався, що запис про батька [PERSON] у Книзі реєстрації народжень був здійснений у відповідності до ст. 135 СК України і та він не являється його батьком. На даний час позивач бажає бути записаним батьком дитини, тому звернувся до Маловисківського РАЦС, де йому повідомили, що лише в судовому порядку можна визнати факт батьківства. У зв»язку із тим, що позивач має бажання та намір узаконити своє батьківство, він змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, з урахуванням уточнених вимог, тобто без зміни прізвища дитини, та просили його задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги з врахуванням уточнення визнала частково, а саме: визнала, що позивач є батьком [PERSON], проте заперучувала щодо внесення змін в актовий запис про народження дитини. В подальшому відповідачем через канцелярію суду була подана заява про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначає, що позов з урахуванням уточнених позовних вимог визнає в повному обсязі. Третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Маловисківського районного управління юстиції, була повідомлена належним чином про день, час та місце судового розгляду справи, однак в судове засідання свого представника не направила, у зв»язку із чим розгляд справи здійснювався у її відсутність. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є матір»ю позивача, позивач та відповідач проживали однією сім»єю, як чоловік та дружина починаючи з 2011 року і по травень 2014 року і під час спільного проживання у них народилася дитина, для сторін - син, а для неї - онук, на ім»я [PERSON]. Заслухавши усні та дослідивши письмові пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідка, а також дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частина 1 ст. 61 ЦПК України встановлює, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні, позивачем та відповідачем було визнано, що з травня 2011 року до червня 2015 року вони проживали однією сім»єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, та несли взаємні обов»зки по своєму утриманню, як подружжя. [INFO] в сторін народилась дитина - син [PERSON], відповідач при одержанні Свідоцтва про народження дитини вказала прізвище дитини - «[PERSON]», яке є її прізвищем, а в графі «батько» вказала [PERSON], що підтверджується матеріалами справи (а.с. 21-23). Відповідачем було визнано у судовому засідання, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 38-39). Позивач [PERSON] не заперечував щоб їхній з відповідачем син носив прізвище відповідача «[PERSON]». Згідно з приписами ст. 125 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Частина 1 ст. 126 СК України передбачає, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Частина 1 ст. 135 СК України передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У відповідності до положень ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. В судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що позивач [PERSON] є батьком дитини [PERSON], [INFO], який був доведений належними доказами, зокрема, визнанням відповідачем факту біологічного батьківства [PERSON], що згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, є обставиною яка не підлягає доказуванняю, оскільки визнана відповідачем - біологічною матір»ю дитини. Згідно ст. 28 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. При здійсненні окремих цивільних прав фізична особа відповідно до закону може використовувати псевдонім (вигадане ім'я) або діяти без зазначення імені. Ім'я фізичній особі надається відповідно до закону. Стаття 145 СК України передбачає, що прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з'єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ст. 146 СК України ім'я дитини визначається за згодою батьків. Ім'я дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, у разі відсутності добровільного визнання батьківства визначається матір'ю дитини. Дитині може бути дано не більше двох імен, якщо інше не випливає із звичаю національної меншини, до якої належать мати і (або) батько. Спір між батьками щодо імені дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст. 147 СК України по батькові дитини визначається за іменем батька. По батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком. Приписами ст. 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища обома батьками змінюється прізвище дитини, яка не досягла семи років. У разі зміни прізвища обома батьками прізвище дитини, яка досягла семи років, змінюється за її згодою. У разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. За заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Статтею 149 СК України встановлено, що у разі, якщо батько змінив своє ім'я, по батькові дитини, яка досягла чотирнадцяти років, змінюється за її згодою. Відповідно до положень ч.ч. 2-4 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 3 Закону України № 2398-VI від 1 липня 2010 року «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану. В ст. 22 Закону України № 2398-VI від 1 липня 2010 року «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» серед іншого зазначається, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою: одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини. Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану. Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Відповідно до п.п. 2.13.1., 2.16.4. Наказу Міністерства юстиції України № 96/5 від 12 січня 2011 року « Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. На підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, доведеними належними доказами, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання як розподілити між сторонами судові витрати, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд виходить з наступного. В ч. 1 ст. 88 ЦПК України серед іншого зазначається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Проте, враховуючи думку позивача, який, згідно позовної заяви, просив судові витрати у справі покласти на нього, суд вважає, що судові витрати пов»язані із розглядом справи необхідно залишити по фактично понесеним. На підставі викладеного,

Outcome: approved