Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому посилаючись на несумісність характерів сторін та втрату ними взаємних почуттів, що притаманні подружжю, просила суд розірвати шлюб, що укладено між сторонами 11 листопада 2005 року, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого на відповідний вік дитини, щомісяця, до досягнення дитиною. В ході провадження по справі відповідач звернувся до суду з заявою про надання подружжю строку на примирення, яка була задоволена, та подружжю було надано строк на примирення з 09.11.2016 року по 10.02.2017 року, та розяснено учасникам справи, що у випадку, коли подружжя за вказаний час не примириться, суд розглядатиме справу по суті. У судове засідання учасники справи не зявились, про часта місце його проведення повідомлені належним чином. Позивач звернулась до суду з заявою, у якій повідомила про те, що вжиті судом заходи примирення подружжя належних результатів не надали, подружжя не примирилося, та з такого просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, додатково просила суд після розірвання шлюбу з відповідачем повернути їй дошлюбне прізвище. Відповідач про поважні причини своєї неявки суд не повідомив. Виходячи з вказаних обставин, та зважаючи на те, що сторони були попереджені про наслідки неявки у судове засідання, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін по справі, на підставі наданих ними доказів та пояснень. Так, з наданих суду доказів вбачається, що сторони уклали шлюб 11 листопада 2005 року. Шлюб було зареєстровано Мирнопільською сільською радою Арцизького району Одеської області, про що у день реєстрації вчинено актовий запис №11. На підтвердження вказаної обставини до матеріалів справи долучено оригінал свідоцтва про шлюб, бланк серії 1-ЖД №014320. В наслідок реєстрації шлюбу прізвище позивача «Ярмак» було змінено на «Каса». Згідно свідоцтва про народження (бланк серії 1-ЖД №073420) батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. За наданими суду поясненнями, вказана дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. При цьому вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України 30 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого на відповідний вік дитини. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Таким чином з огляду на наявні серед матеріалів справи відомості про майновий стан сторін, та зважаючи на те, що сторони мали достатньо часу для того, щоб надати до суду всі докази на підтвердження їх доводів та заперечень, суд доходить висновку про те, що вимоги позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утриманні їх спільної дитини в розмірі 1/4 частки всіх доходів відповідача, але не менше 30% встановленого на відповідний вік дитини прожиткового мінімуму, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Разом з тим суд зазначає і про те, що в силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Виходячи з викладених обставин, враховуючи те, що сторони не підтримують подружні стосунки вже тривалий час, спільне господарство не ведуть, а наданий судом строк на примирення подружжя позитивних результатів не приніс, вбачаючи дійсну волю позивача на розірвання шлюбу, доходить висновку про неможливість збереження шлюбу між сторонами, та необхідність задоволення вимог позову в цій частині. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд, вирішуючи справу по суті має у своєму рішенні розподілити між сторонами судові витрати, так з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація сплаченого позивачем за вирішення спору про розірвання шлюбу судового збору в розмірі 551,20 грн. Крім того з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вирішення спору про стягнення аліментів у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved