Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, мотивуючи позовну заяву тим, що 22.07.2019 року о 14.30 год. на автодорозі Київ-Чоп (с. Козьова) [PERSON] керуючи автомобілем марки IVECO моделі MAGIRUS, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] з напівпричепом «Метако» реєстраційний номер [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем макри MERCEDES-BENZ моделі ML250CDI, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , яким керувала довірена ним особа [PERSON] . Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2019 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно звіту від 31.08.2019 року ринкова вартість КТЗ на момент пошкодження становить 782769,35 грн. та є меншою вартості відновлювального ремонту, яка становить 1714869,83 грн. [PERSON] зазначає, що він звертався до суду з позовом до ПрАТ «СГ «ТАС» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, проте йому було відмовлено. За висновком експерта від 27.02.2020 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля марки MERCEDES-BENZ становить 1600628,08 грн. та вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП, яка сталася 22.07.2019 року, станом на час проведення експертизи, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження та становить 757102,66 грн. За висновком експерта від 14.08.2020 року розрахункова вартість вузлів та агрегатів автомобіля MERCEDES-BENZ, що не були пошкоджені в автомобілі внаслідок ДТП та які можливо використати в подальшому, з урахуванням витрат на демонтаж складових, становить 288070,04 грн. Позивач зазначає, що за заявою його довіреної особи [PERSON] про виплату страхового відшкодування, ПрАТ «СГ «ТАС» було перераховано довіреній особі страхову суму 99050,00 грн., за мінусом франшизи 950,00 грн. З огляду на викладене, [PERSON] звернувся до суду з цим позовом про стягнення шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки у розмірі різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, з вирахуванням страхової виплати, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди та просив стягнути з [PERSON] на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 369982,62 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити, з підстав викладених у позові. Представник зазначила, що позивач погоджується з тим, що його автомобіль не знищений, але є непридатним до експлуатації. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав відзив та пояснив, що ані зі змісту позовної заяви, ані зі змісту доданих до неї документів, не вбачається яким чином позивач визначив розмір матеріальної шкоди в сумі 369982,62 грн. При цьому, в позовній заяві вказано про відшкодування витрат з евакуації транспортного засобу з місця пригоди, проте жодних доказів на їх підтвердження суду не надано. Також, матеріалами цивільної справи №127/29120/19 беззаперечно не доводиться вина відповідача у скоєному ДТП, а відповідно у заподіяні шкоди позивачу. Так, непритягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Крім того, у відповідача є сумнів щодо наявності в розпорядженні позивача пошкодженого автомобіля, оскільки ще в липні 2020 року на Інтернет платформі [INFO] було розміщено інформацію про продаж цього автомобіля. Представник також зазначив, що цивільно-правовий спір між сторонами з приводу відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, вже був вирішений судом раніше, оскільки постанова Вінницького апеляційного суду від 29.09.2020 року у справі №127/29120/19 набрала законної сили і є чинною. Автомобіль був реалізований та перереєстрований на інших власників. Просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог та стягнути на його користь витрати на правничу допомогу. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки MERCEDES-BENZ моделі ML250CDI, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] ч (а.с. 11). Судом встановлено, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2019 року у справі № 127/22739/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. на користь держави (а.с. 12). Зазначена постанова суду набрала законної сили 27.09.2019 року. Так, постановою суду від 16.09.2019 року у справі № 127/22739/19 було встановлено, що 22.07.2019 року в 14.30 год. на А/Д Київ-Чоп в с. Козьова, водій [PERSON] керуючи автомобілем Івеко з напівпричепом Метако д.н.з. [NUMBER] / [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем Мерседес Бенс д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. [PERSON] в судовому засіданні вину визнав. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду. У справі,\~що розглядається,\~мається преюдиційне\~вказане вище\~судове рішення,\~яке набрало\~законної сили,\~та встановлює\~винуватість водія [PERSON] в настанні дорожньо-транспортної пригоди, який не врахував дорожню обстановку та не вибрав безпечної швидкості руху, у зв`язку з чим своїми діями спричинив ДТП. Слід зауважити, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, це судове рішення є обов`язковим для суду в частині з`ясування питань чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи даний позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини ДТП, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до ДТП, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №234/16272/15-ц. З огляду\~на викладене,\~суд не\~приймає до\~уваги твердження\~представника відповідача\~відносно того,\~що вина [PERSON] не доведена. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За висновком\~експерта судової\~автотоварознавчої експертизи\~від 27\~лютого 2020\~року №\~38\~станом на\~час проведення\~експертизи,\~надати відповідь\~на питання\~«Які пошкодження\~отримав КТЗ\~(MERCEDES-BENZ\~моделі «ML\~250\~CDI»,\~загальний легковий\~універсал -\~В,\~2014\~року випуску,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~номер шасі\~(кузова,\~рами) [NUMBER] )\~внаслідок дорожньо-транспортної\~пригоди,\~яка сталася\~22.07.2019?»\~не представляється\~можливим,\~оскільки огляд\~на 22.07.2019\~не проводився.\~Вартість ремонтно-відновлювальних\~робіт автомобіля\~марки MERCEDES-BENZ\~моделі «ML\~250\~CDI»,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] становить 1 600 628,08 грн., та вартість матеріального збитку, завданого [PERSON] внаслідок дорожньо-траспортної пригоди, яка сталася 22.07.2019 станом на час проведення експертизи, а саме на 27.02.2020 року, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження та становить 757 102,66 грн (а.с. 20 - 63). Також, 14.08.2020 року висновком експерта №5650/20-21, виготовленого Вінницьким відділенням КНДІСЕ на замовлення [PERSON] , який не є учасником справи, визначено, що ринкова вартість вузлів та агрегатів автомобіля MERCEDES\~ ML\~250\~CDI реєстраційний номер [NUMBER] , що не були пошкодженні в автомобілі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та які можливо використовувати в подальшому у відповідності до п. 7.22 методики авто товарознавчої експертизи, з урахуванням витрат на демонтаж складових може складати 288070,04 грн. без врахування попиту на ринку регіону та терміну реалізації даних залишків та вартість тих, що не придатні до використання по величині їх ваги за ціною металобрухту на час реалізації (а.с. 64-66). Суд критично ставиться до вказаного вище висновку, оскільки він суперечить ч. 3 ст. 102 ЦПК України, яка визначає, що висновок може бути підготовлений на замовлення учасника справи. Аналогічного висновку також дійшов Вінницький апеляційний суд під час розгляду цивільної справи №127/29120/19. Крім того, зазначений висновок містить можливу вартість матеріального збитку, замість реального, а також він виконаний на підставі висновку №38 та фото пошкоджень автомобіля, замість реального дослідження автомобіля. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.07.2020 року у справі № 127/29120/19 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова гупа «ТАС» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, було відмовлено, з підстав недоведення позивачем розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню на його користь (а.с. 13-15). Проте, постановою Вінницького апеляційного суду від 29.09.2020 року у справі №127/29120/19 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково та вказане вище рішення змінено в частині мотивів відмови у позові з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови (а.с. 16-19). Апеляційною інстанцією у справі № 127/29120/19 встановлено, що позивач [PERSON] в особі\~довіреної ним\~особи [PERSON] \~погодився з\~виплаченою йому\~сумою страхового\~відшкодування (99\~050\~грн)\~та про\~свою згоду\~на визнання\~транспортного засобу\~фізично знищеним\~і передачу\~залишків транспортного\~засобу не\~заявляв. Враховуючи, що позивач не визнав свій автомобіль фізично знищеним у результаті ДТП та залишив його собі, страхова компанія виплатила йому страхове відшкодування в узгодженому з потерпілим розмірі, визначеному на підставі положень статей 30, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто у повному обсязі відшкодувало заподіяну шкоду в межах ліміту. Тому відсутні підстави для застосування статті 1194 ЦК України та стягнення відшкодування шкоди з винної у ДТП особи - відповідача [PERSON] . Саме такий правовий підхід при вирішенні питання про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП міститься у висновках Верховного Суду викладених у постанові від 19.09.2018 року справа № 643/4161/15-ц. Суд першої інстанції не врахував наведені норми матеріального права та встановлені по справі обставини, що мають значення для справи, а тому дійшов помилкового висновку про право позивача на відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Отже, постанова Вінницького апеляційного суду від 29.09.2020 року у справі №127/29120/19 має преюдиційне значення при розгляді цієї цивільної справи. У постанові від 03.12.2018 року по справі N 2а-10503/09/1570 Верховний Суд вказав, що преюдиція це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню (п. 49). Для спростування преюдиційних обставин учасник справи, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, в загальному порядку за правилами визначеними процесуальним законодавством (п. 51). [PERSON] доказів на спростування преюдиційних обставин не надав. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1-2 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що\~Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до\~ [PERSON] про\~відшкодування шкоди,\~завданої внаслідок\~дії джерела\~підвищеної небезпеки не знайшли своє підтвердження, а тому позов не підлягає задоволенню. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем. З приводу заяви представника відповідача про відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. До суду\~на підтвердження\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу відповідачем\~наданий договір\~про надання\~правової допомоги\~адвокатом від\~08.02.2021\~року (а.с.\~116),\~ордер (а.с.\~119),\~свідоцтво про\~право на\~заняття адвокатською\~діяльністю (а.с.\~115),\~акт приймання-передачі\~наданих юридичних\~послуг (а.с.\~118)\~та квитанція\~до прибуткового\~касового ордера\~від 16.02.2021 року №001/21 на суму 10000,00 грн. (а.с. 117). Судом встановлено, що наведені вище витрати відповідачем понесені у зв'язку з розглядом цієї справи, витрати є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв'язку із виконанням умов договору про правову допомогу), справа має для відповідача важливе значення. Тому, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є обґрунтованим та доведеним, відтак підлягає стягненню у повному обсязі з позивача на користь відповідача, у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved