Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею, як спадкоємцем за законом першої черги право власності на спадкове нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , загальною площею - 80,60 кв.м, житловою - 45,40 кв.м., допоміжною (підсобною) - 33,50 кв.м., площа літніх неопалювальних приміщень - 1.70 кв.м. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що її чоловік [PERSON] був членом Житлово-будівельного кооперативу «Пролісок», що підтверджується довідкою ЖБК «Пролісок» №104 від 03.01.1992 року. Та, на підставі рішення виконкому Богуславської міської ради йому 19 грудня 1979 року було надано ордер № 1102 на займання чотирьох кімнатної квартири [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] в 1991 році повністю виплатив вартість квартири у розмір, що підтверджується довідкою ЖБК «Пролісок». Крім того, позивачка зазначає що її чоловік [PERSON] [INFO] помер, у віці 73 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Після його смерті відкрилася спадщина, на належне йому спадкове майно, а саме: на квартиру [ADDRESS] . Спадщину [PERSON] прийняла, оскільки подала заяву до Богуславської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини протягом шести місяців. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає. У той же час, постановою державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковнікової Т.А. від 21 серпня 2020 року №02-31/880 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказану квартиру. Оскільки вона позбавлена можливості в адміністративному порядку встановити за собою право власності на нерухоме майно, тому звернулася із даним позовом до суду. Представник позивачки [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без її участі та без участі позивачки, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач - Житлово-будівельний кооператив "Пролісок" свого представника в судове засідання не направив, однак надіслали до суду заяву, в якій позов визнають та просять його задовольнити і розглянути справу без участі представника. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 26.07.1975 року, вбачається, що 26 липня 1975 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . 19 грудня 1979 року на підставі рішення виконавчого комітету Богуславської міської ради [PERSON] було надано ордер № 1102 на займання чотирьох кімнат у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується копією даного ордеру. Згідно довідки Житлово-будівельного кооперативу «Пролісок» №104 від 03.01.1992 року [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] , вартість якої ним було виплачено повністю в 1991 році. Згідно відповіді наданої КП КОР «Південне Бюро технічної інвентаризації» №2279 від 18.08.2020 року до 01 січня 2013 року на квартиру [ADDRESS] правовстановлюючий документ не зареєстрований (а.с.13). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) [PERSON] помер [INFO] , у віці 73 роки. Позивачка [PERSON] у відповідності до ст.ст. 1223 ч. 2, 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть спадкодавця, копією свідоцтва про укладення шлюбу. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Із повідомлення державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори №02-31/880 від 21.08.2020 року вбачається, що спадкоємцем за законом першої черги на майно померлого [PERSON] , який помер [INFO] , являється [PERSON] , оскільки вона подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає. Згідно листа державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори №02-31/880 від 21.08.2020 року свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно [PERSON] не може бути видано, так як відсутній правовстановлюючий документ на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи, а тому спадкоємцю [PERSON] з дня смерті [PERSON] , який помер [INFO] , належить спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Пролісок» №104 від 03.01.1992 року підтверджується, що [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] , вартість якої ним було виплачено повністю в 1991 році. За даними технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , який складено 17.03.2020 року ТОВ «Проект - Монтаж - Буд» [PERSON] , вказана квартира має такі технічні характеристики: квартира складається з чотирьох житлових кімнат, загальна площа квартири - 80,60 кв.м, житлова площа - 45,40 кв.м., допоміжна площа (підсобною) - 33,50 кв.м., літні неопалювальні приміщення (балкон) - 1.70 кв.м.. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, визнання права. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-ХИ, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі 6-138цс13, згідно статті 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на цю квартиру. Згідно ч. 2 ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» (2003 р.) у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно- будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником нього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Згідно положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Слід наголосити, що вирішуючи питання про право власності на квартиру в житлово-будівельному кооперативі, суд враховує норми чинного на час виникнення спірних правовідносин, також посилається на роз`яснення у підпункті «б» пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз`яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Таким чином, у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі входить до складу спадщини. Таким чином, будь яких перешкод для визнання за позивачкою [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , що залишилася після смерті її чоловіка [PERSON] , під час судового розгляду не встановлено. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 420 гривні 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved