Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовував \~тим, що є власником земельної ділянки загальною площею 0,834 га (складається з двох земельних ділянок площею 0,454 га та 0,3801 га), надана для ведення особистого селянського господарства на території Линівської сільської ради Путивльського району Сумської області, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р2 № \~680023 від 10.12.2002. Маючи намір укласти договори оренди вказаних земельних ділянок та отримавши витяги з державного земельного кадастру про земельні ділянки, позивач звернувся до реєстраційного відділу Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області з метою реєстрації свого права власності, але державним реєстратором у реєстрації права власності за позивачем на земельну ділянку площею 0,3801 га було відмовлено в звязку з різницею в її місці розташуванні, а саме: згідно витягу з Державного земельного кадастру вона знаходиться на території Бояро-Лежачівської сільської ради Путивльського району Сумської області, в той час як у вказаному державному акті її місцезнаходження вказано Линівська сільська рада Путивльського району Сумської області. Посилаючись на вказане, просив визнати за ним \~право власності на зазначену земельну ділянку, площею 0,3801 га, кадастровий № 5923880700:06:000:0100, розташовану на території Бояро-Лежачівської сільської ради Путивльського району Сумської області, поклавши на нього судові витрати. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, в якій просив справу слухати в його відсутність, позов підтримав. Відповідачі в судове засідання також не зявилися, надали на адресу суду письмові заяви, в яких позов визнали та справу просив слухати без їх участі. Про правові наслідки визнання позову обізнані. Третя особа письмових пояснень щодо позову не направила. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ З огляду на матеріали справи, [PERSON], позивач у справі, є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,834 га, яка складається з земельних ділянок площею 0,380 га та 0,454 га, розташованих на території Линівської сільської ради Путивльського району Сумської області, що підтверджено копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р2 № 680023 від 10.12.2002. Водночас, згідно із витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.02.2017 за позивачем у справі на підставі державного акту серії Р2 № 680023 від 10.12.2002 рахується земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства (сіножаті) (кадастровий № 5923880700:06:000:0100) площею 0,3801 га, розташована на території Бояро-Лежачівської сільської ради Путивльського району Сумської області. При цьому, в звязку з виявленими розбіжностями в місці розташуванні вказаної земельної ділянки позивачу було повідомленого про неможливість реєстрації його права власності на неї, що видно зі змісту листа Путивльської міської ради від 27.09.2017. Пунктами 9-10 розділу VII \~Закону \~"Про Державний земельний кадастр" визначено, що державна \~реєстрація \~земельних ділянок, \~які передаються \~у \~власність \~із \~земель \~державної \~чи комунальної \~власності, \~здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки до 01.01.2013 року. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною \~ділянкою, \~видані \~до \~набрання чинності цим Законом, є дійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 15 цього ж Закону до Державного земельного кадастру включаються відомості про земельні ділянки, зокрема місце її розташування та опис меж. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). В силу ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Таким чином, аналіз викладених правових норм та встановлених обставин дозволяє дійти висновку про те, що таке визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів \~інших осіб, що є підставою для задоволення \~позову. Судові витрати у справі не розподіляються за відповідним клопотанням позивача.\~ Виходячи з наведеного,

Outcome: approved