Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача 221922 грн. \~ \~ Позовні\~вимоги мотивує\~тим,\~що між\~ним та\~ТОВ «Автокредит\~Плюс» \~26\~ червня\~ 2018\~року було\~підписано заяву\~про приєднання\~до публічного\~договору №АPZP000000000026291 у вигляді заяви про приєднання до публічного договору фінансового лізингу на умовах, визначених публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті www.planetavto.cоm.ua, згідно якого лізингоодержувачу в лізинг передається автомобіль TOYOTA COROLLA, номерний знак [NUMBER] , 2010 року випуску. За умовами додатку №2 до договору, Лізингоодержувач вносить аванс 41000грн. та щомісячно сплачує 6540 грн. з відшкодуванням витрат Лізингодавця, пов`язаних з виконанням договору. , 41800 грн. зараховано ТзОВ «Автокредит Плюс» в рахунок авансового платежу [PERSON] згідно Заяви про приєднання до Договору купівлі-продажу №000000000030530 від 26.06.2018 р. В подальшому на виконання вказаних умов договору [PERSON] було сплачено наступні платежі згідно з Випискою АТ «ТасКомБанк» за період з 01.06. 2018 року по 20.07.2020 р. Загальна сума, що була сплачена позивачем становить 221922,00 грн. Вважає, що такий договір є нікчемним, оскільки нотаріально не посвідчений, що передбачено умовами договору найму транспортного засобу, які поширюються, у відповідності\~ст. 628 ЦК України, на договір лізингу. Окрім цього, в договорі лізингу від 26 червня 2018 року виключені та обмежені права Лізингоодержувача у разі неналежного виконання ним своїх обов`язків щодо передачі предмета лізингу, натомість розширені права Лізингодавця, а тому такий не відповідає вимогам\~Закону України «Про захист прав споживачів». А тому, на підставі\~ст. 215 ЦК України\~просить стягнути з відповідача 221922грн. та понесені судові витрати. \~ \~ \~Відповідачем ТзОВ\~«Автокредит Плюс»\~було подано\~відзив на\~позовну заяву,\~в якому\~вказує,\~що складовою\~лізингового платежу\~є плата\~за користування\~предметом лізингу,\~а тому\~в період\~з 01.07.2018\~р.\~по 25.11.2020\~року позивач\~мав сплатити\~ 90021,89 грн. за користування автомобілем. Тобто сума грошових коштів, які були сплачені позивачем, а саме 221922грн., є меншою ніж та сума, яку він повинен був сплатити за період фактичного користування автомобілем. А тому, при застосуванні наслідків недійсності нікчемного правочину, з ТзОВ «Автокредит Плюс» не підлягають стягненню кошти, які були сплачені позивачем за користування автомобілем. В разі прийняття судом рішення щодо визнання договору фінансового лізингу недійсним, суд зобов`язаний застосувати двосторонню реституцію. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Представник відповідача ТзОВ «Автокредит Плюс» у судове засідання не з`явився, подавши до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представників відповідача, у задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на правову позицію викладену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23.05.2018 року по справі № 14-77цс18, та в постанові Верховного суду від 03.10.2018 року по справі №288/383/15-ц, в яких зазначено, що оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, то фактичний користувач лізингу, який без достатньої правової підстави, за рахунок власника предмету лізингу зберіг у себе кошти, які мав би заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України. Відповідно до довідки щодо розрахунку собівартості послуг з користування автомобілем, за період з 01.07.2018 року по 25.11.2020 року, [PERSON] мав сплатити на користь ТОВ «Автокредит Плюс» 90021,89 грн. ця сума має бути врахована з загальною суми позову. До клопотання додатки відсутні. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що [PERSON] 26 червня 2018 року підписав заяву про приєднання до публічного договору № №АPZP000000000026291 про надання фінансового лізингу строком на 60 місяців. Згідно додатку №1 до вказаного договору, 26 червня 2018 року ТзОВ «Автокредит Плюс» передав позивачеві автомобіль TOYOTA COROLLA, номерний знак [NUMBER] , 2010 року випуску. За умовами договору, Лізингоодержувачу в якості авансового платежу згідно Заяви про приєднання до Договору купівлі-продажу №000000000030530 від 26.06.2018 р. відповідач зараховує 75000,00 грн., що підтверджується п. 4 Заяви про приєднання до Договору купівлі-продажу №000000000030530 від 26.06.2018 р. Так, на виконання п.14.1.7. та п.14.3. договору, [PERSON] вніс авансовий платіж в розмірі 41800 грн. та здійснював щомісячні платежі згідно графіку, що підтверджується Випискою АТ «ТасКомБанк» за період з 01.06. 2018 року по 20.07.2020 року. А тому, загальна сума, що була сплачена позивачем становить 221922,00 грн. 29 жовтня 2020 року Актом приймання-передачі предмету лізингу на підставі події «Дефолт» №9993015, [PERSON] передав автомобіль марки TOYOTA COROLLA, номерний знак [NUMBER] , 2010 року випуску, а ТОВ «Автокредит Плюс» прийняв вказаний автомобіль. Статтею 203 ЦК України\~передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Згідно з ч.1\~ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 806 ЦК України\~передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~Цивільного кодексу України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до\~ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи, у письмовій формі договір фінансового лізингу з узгодженням всіх його істотних умов між сторонами не укладався, а заява позивача про приєднання до публічного договору не може замінювати собою укладений у письмовій формі договір. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~статті 628 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим ч.1\~ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6\~ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до частини першої\~статті 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Так, судом встановлено, що публічний договір № АPZP000000000026291 про надання фінансового лізингу, між [PERSON] та ТОВ «Автокредит Плюс» шляхом підписання 26 червня 2018 року Заяви про приєднання до Публічного договору № АPZP000000000026291, не було нотаріально посвідчено, а тому вказаний договір є нікчемним в силу вимог\~ст.220 ЦК України. Згідно з п.п.7, 10\~Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Окрім цього, зі змісту пояснення представника відповідача щодо заперечень проти позову, викладених у клопотанні від 31.03.2021 року, встановлено, що відповідач не заперечує проти нікчемності договору лізингу з моменту його укладення, однак є заперечення щодо порядку розрахунку після повернення лізингодавцю предмету лізингу. Відповідно до\~статті 216 ЦК України\~у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. А тому, твердження відповідача про необхідність відрахування від вказаної суми плати за користування предметом лізингу прямо суперечать визначеним законом правовим наслідкам недійсності правочину (частина друга\~статті 216 ЦК України). Довідка ТОВ «Автокредит Плюс» щодо розрахунку собівартості послуг з користування предметом лізингу за період з 01.07.2018 р по 25.11.2020 р. не є належним та допустимим доказом на підтвердження цієї обставини, оскільки визначений розмір плати за користування автомобілем ґрунтується на умовах нікчемного договору. Враховуючи те, що позивачем було виконано взяті на себе зобов`язання та відповідно до акту прийому-передачі від 29 жовтня 2020 року передав лізингоодержувачу, а лізингоодержувач зі свого боку прийняв предмет лізингу, а саме: транспортний засіб TOYOTA COROLLA, номерний знак [NUMBER] , 2010 року випуску, а тому, на виконання вимог\~ст. 216 ЦК України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» повинно повернути [PERSON] суму грошових коштів, сплачених останнім у розмірі 221\~922 ,00 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] звільнений від сплати судового збору, відповідно до\~Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі ч.8\~ст. 141 ЦПК України\~та з урахуванням норм ч.3\~ст. 259 ЦПК України\~та ч.3\~ст. 270 ЦПК України, питання судових витрат на професійну правничу допомогу буде вирішено судом у додатковому рішенні. На підставі наведеного та

Outcome: approved