Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на неповнолітню дитину та надання дозволу матері на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька В заяві вказує, що з відповідачем знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з грудня 2005 року по липень 2007 року. Від спільного життя мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні позивачки та мешкає разом з нею за місцем її реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Відповідач не бажає в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини із всіх доходів батька щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття. Крім того, [PERSON] просить про надання їй дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька. Крім того, позивачка просить надати дозвіл на право зареєструвати місце проживання неповнолітнього сина за місцем її проживання, оскільки відповідач ігнорує її прохання вирішити зазначене питання добровільно. Сторони до суду не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Позивачка на задоволенні позову наполягала. Відповідач позов визнав повністю. За вказаних обставин у відповідності до ст. ст.158, 169 ЦПК України суд вважає за можливе вирішити справу без участі сторін. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими сторонами доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я й матеріальне становище дитини, а також платника аліментів, наявність у нього непрацездатних батьків, інших дітей. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України зі змінами, що набрали законної сили 09.07.2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно п. 2.3. "Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб України та зразків необхідних для цього документів", затверджених наказом МВС України N 1077 від 22.11.2012 року - при проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на правовідносини сторін з урахуванням наведеної норми процесуального закону суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів, тому знаходить всі підстави для прийняття визнання позову. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved