Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з даним позовом, посилаючись на те, що 27 лютого 2013 року, між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON], було укладено кредитний договір №2892, відповідно до якого нею було отримано кредит в сумі 8200.00 грн., на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Цього ж дня, між [PERSON] та КС «Імперіал ЛТД» було укладено договір поруки №2892/1, відповідно до якого вона взяла на себе обов'язок відповідати за зобов'язання [PERSON], які випливають з кредитного договору від 27.02.2013 року. Цього ж дня, між [PERSON] та КС «Імперіал ЛТД» було укладено договір поруки №2892/2, відповідно до якого вона взяла на себе обов'язок відповідати за зобов'язання [PERSON], які випливають з кредитного договору від 27.02.2013 року. Строк дії кредитного договору становить 24 фактичних місяців від дати отримання кредиту, а саме до 27.02.2015 року. На теперішній час з моменту укладання договору поруки, пройшло вже п'ять років, тому вважають дію договору поруки припиненою. Представник позивачів [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Подала заяву, в якій зазначила, що справу просить розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не прибув, хоча повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відзиву на позов, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Тому, за згодою представника позивача, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 27 лютого 2013 року, між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON], було укладено кредитний договір №2892, відповідно до якого нею було отримано кредит в сумі 8200.00 грн., на умовах строковості, зворотності та цільового використання (а.с. 4-5). 27 лютого 2013 року, між [PERSON] та КС «Імперіал ЛТД» було укладено договір поруки №2892/1, відповідно до якого вона взяла на себе обов'язок відповідати за зобов'язання [PERSON], які випливають з кредитного договору від 27.02.2013 року (а.с. 6). 27 лютого 2013 року, між [PERSON] та КС «Імперіал ЛТД» було укладено договір поруки №2892/2, відповідно до якого вона взяла на себе обов'язок відповідати за зобов'язання [PERSON], які випливають з кредитного договору від 27.02.2013 року (а.с. 7). Строк дії кредитного договору становить 24 фактичних місяців від дати отримання кредиту, а саме до 27.02.2015 року. На теперішній час з моменту укладання договору поруки, пройшло вже п'ять років, тому дія договору поруки вважається припиненою. Розділом 4, «Припинення поруки» вказаного договору в п.4.2 вказано, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності визначених п.5.4 цього договору не пред'явить вимоги до поручителя (а.с. 7). В п.5.4 Договору поруки вказано про те, що сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобов'язань поручителя, що передбачені умовами кредитного договору та договору поруки (а.с. 7 зворот). Тобто порука припиняється після закінчення строку встановленого в договорі поруки. Строк виконання кредитного зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору настав 27.02.2015 року, тому навіть якщо вважати, що договір поруки припиняється через 3 роки після цієї дати, то це 27.02.2016 року. Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими коштами; встановлення (збільшення розміру) неустойки (тощо). Таким чином, у зобов'язаннях, в яких бере участь поручитель, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Згідно п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5 із змінами, відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Відповідно до судової практики у справах щодо пред'явлення позову до поручителів, Верховний Суд України, зокрема зазначив, що «з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань, застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивачів та задовольняє їх повністю. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved