Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 11.08.2020 провадження у цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03 квітня 2017 року близько 16 год. 20 хв., [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем «АУДІ», державний номер [NUMBER] , рухаючись в м. Києві по вул. Кільцева дорога, поблизу ТЦ «Діамант» біля електроопори № 140, в порушення вимог п.п. 2.3б, 10.4 Правил дорожнього руху перед поворотом ліворуч на розворот не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїв зіткнення з автомобілем «МАЗДА», державний номер [NUMBER] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди були спричинені механічні пошкодження та заподіяна матеріальна шкода транспортним засобам. Зазначені обставини та факт вини [PERSON] підтверджується постановою Святошинського районного суду м. Києва від 26.04.2017, якою притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Автомобіль «Mazda 3», державний номер [NUMBER] , на момент ДТП, було застраховано в ПАТ «СК «Провідна» відповідно до добровільного договору страхування наземного транспорту №06/6759405/0607/16. На підставі Рахунку №СКмС-0006234 від 10.05.2017 та згідно зі Страховим актом 1 № 2300159364 від 12.05.2017 ПАТ «СК «Провідна» нарахувала страхове відшкодування у розмірі 67256,66грн, що підтверджується платіжним доручення № 0022898 від 13 травня 2017 року. Таким чином, сума регресної вимоги до відповідача становить 67256,66грн. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» кошти в розмірі 67256,66грн та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання на 25.11.2020 повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про призначення судового засідання на 25.11.2020. Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності та не подано відзиву на позовну заяву. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. 03 квітня 2017 року близько 16 год. 20 хв., [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем «АУДІ», державний номер [NUMBER] , і рухаючись в м. Києві по вул. Кільцева дорога поблизу ТЦ «Діамант» біля електроопори № 140, в порушення вимог п.п. 2.3б, 10.4 Правил дорожнього руху перед поворотом ліворуч на розворот не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїв зіткнення з автомобілем «МАЗДА», державний номер [NUMBER] (водій [PERSON] ), який рухався в лівій смузі, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 26.04.2017, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mazda 3», державний номер [NUMBER] була застрахована в ПАТ «СК «ПРОВІДНА», згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №06/6759405/0607/16. Відповідно до рахунку №СКмС-0006234 від 10.05.2017 та страхового акту 1 № 2300159364 від 12.05.2017 ПАТ «СК «ПРОВІДНА» було виплачене відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу Mazda 3», державний номер [NUMBER] в розмірі 67256,66грн, що підтверджується платіжним дорученням № 0022898 від 13 травня 2017 року. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно із ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Стаття 27 Закону України "Про страхування", регламентує, що Страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Оскільки суд установив, що зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача [PERSON] , що підтверджується Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 26.04.2017, то саме він зобов`язаний відшкодувати заподіяні збитки. Крім того судом взято до уваги договір про добровільне відшкодування шкоди в порядку регресу від 18.07.2017 між ПАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» та [PERSON] , відповідно до якого відповідач повинен був частинами відшкодовувати позивачу загальну суму 67256,66грн. Однак позивач умови договору не виконав, суму боргу не відшкодував. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України регламентує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З положень ст. 993 ЦК України убачається, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 2102,00грн.

Outcome: approved