Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

позивач звернулася з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 3,3380 гектарів, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 12232865000:02:016:0002, що розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позову зазначає, що 29 грудня 2003 року на підставі сертифікату на земельну частку (пай) їй видано державний акт на право приватної власності на землю серії ДП № 032202 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,3380 га, що розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (кадастровий номер 1223286500:02:016:0002). Збираючи документи для реєстрації права власності на вказану земельну ділянку в єдиному реєстрі речових прав, позивачем виявлено, що оригінал державного акту втрачено. Звернувшись до управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області задля підтвердження права на земельну ділянку, позивач отримала витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та 22 листопада 2016 року довідку про те, що даний державний акт в управлінні відсутній. 20 жовтня 2016 року позивачем розміщено оголошення в газеті «Новомосковська правда» випуск № 41 (13924) про втрату державного акту на землю. 23 грудня 2016 року для реєстрації права власності на вказану земельну ділянку позивач звернулась до Новомосковської районної державної адміністрації з наявними документами, однак 28 грудня 2016 року державним реєстратором позивачу надано рішення про відмову у державній реєстрації права власності на земельну ділянку в звязку з тим, що останньою не надано копію примірника втраченого державного акту. Внаслідок викладеного, зазначаючи, що право власності ніким не оскаржується, однак не визнається, з метою належної реєстрації права власності, посилаючись на норми ст.ст.328, 392 ЦК України та зазначаючи, що іншим чином відновити порушене право не є можливим, звернулася з позовом до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Надав суду заяву, у відповідності до якої просить розглянути справу у відсутність сторін. Претензій з приводу позову не має. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника. Проти задоволення позову третя особа не заперечує. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази, надані на підтвердження доводів позовної заяви, судом встановлено наступне. Згідно з копією паспорту громадянина України та карткою платника податків, позивач [PERSON] народилася 07 березня 1981 року та має РНОКПП [NUMBER]. У відповідності до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1203910302016 від 05 жовтня 2016 року, 22 грудня 2015 року за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (2.1) площею 3,3380 га, що розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (кадастровий номер 1223286500:02:016:0002). Підставою для реєстрації права власності вказано Державний акт від 29 грудня 2003 року ДП 032202. Однак, матеріали справи свідчать, що 07 грудня 1999 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. 20 жовтня 2016 року позивачем розміщено оголошення в газеті «Новомосковська правда» випуск № 41 (13924) про втрату державного акту на землю від 29 грудня 2003 ДП 032202. [PERSON] Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області № Ш-1035/0-897/6-16 від 22 листопада 2016 року позивача повідомлено, що державний акт на право приватної власності на землю з кадастровим номером 1223286500020160002, яка розташована на території Спаської сільської ради та належить [PERSON]М в управлінні відсутній. Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно № 33233531 від 28 грудня 2016 року відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на земельну ділянку, що розташована Дніпропетровська обл., Новомосковський р., с. Спаське, кадастровий номер земельної ділянки 1223286500:02:016:0002, за субєктом: [PERSON], податковий номер/серія, номер паспорта 2965118689/АН536643. Підставою відмови вказано те, що заявником для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку (у зв'язку із втратою) надано Витяг з ДЗК про земельну ділянку НВ1203910302016 від 05 жовтня 2016 року, суспільно-політичну газету "Новомосковська правда" №41 (13924) від 20 жовтня 2016 року, та довідку [PERSON] Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 р. - про відсутність примірника втраченого державного акта на землю. П.53 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 передбачено вичерпний перелік документів, що подаються для здійснення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, тобто заявником не надано копію примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. За ч.ч.9, 10 ст.79-1 ЗК України, земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, оскільки матеріалами справи підтверджено реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за позивачем та у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, який може підтвердити право власності позивача на земельну ділянку, наданням суду доказів втрати правовстановлюючого документу, неможливістю отримання дублікату або копії правовстановлюючого документу в органі, який на момент видачі правовстановлюючого документу здійснював повноваження з реєстрації права власності, з огляду на не визнання органами, які здійснюють державну реєстрацію права власності на момент розгляду справи, відсутності заперечень органу місцевого самоврядування, суд вважає, що права власності позивача на земельну ділянку не визнаються, а тому вважає за необхідне визнати право власності та задовольнити позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved