Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями відповідача по відмові у призначенні пільгової пенсії. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 20 жовтня 2009 року по досягненню віку 50 років він звернувся до Управління пенсійного Фонду України в Петропавлівському районі Дніпропетровської області (далі - відповідач) пенсії на пільгових підставах відповідно до п «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Йому було відмовлено через відсутність доведення факту роботи в певний період на посаді коваля ручного кування, що є умовою отримання пенсії на пільгових умовах. Для встановлення такого факту позивач звернувся до місцевого суду з відповідною заявою в порядку окремого провадження. Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2010 року заяву позивача було задоволено та встановлено факт його роботи на посаді коваля ручного кування в певні періоди, що підтвердило його право на отримання пенсії на пільгових умовах. Це рішення суду відповідач не оскаржував і воно набрало законної сили 07.06.2010 року. Позивач стверджує, що після набрання законної сили рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2010 року він звернувся повторно до відповідача з проханням про призначення йому пенсії відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах уже з урахуванням цього судового рішення, але 19.07.2011 року знову отримав відмову, яку він спочатку оскаржив у порядку підлеглості до Головною Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а після відмови звернувся з адміністративним позовом до місцевого суду. Постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18.01.2012 року відмову відповідача призначити позивачу пенсію на пільгових умовах було визнано неправомірною та зобов'язано його призначити позивачу пенсію на пільгових умовах відповідно до п. п. 11.2. п.2 розділу XI Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року та п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2010 року по справі №2-о-17/2010р. Постанову суду першої інстанції було оскаржено відповідачем і залишено без змін ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2012 року та Вищого адміністративного суду від 23.05.2013 року. Тільки з 03.04.2014 року на користь позивача відповідачем було призначено виплату пенсії на пільгових умовах в розмірі 1602,67 гривень. Позивач вважає, що зв'язку із неправомірними діями відповідача, які полягали у відмові у виплаті на користь позивача пенсії на пільгових умовах, пенсію йому було призначено тільки 03.04.2014 року, хоча права на її отримання він набув 20.10.2009 року, тобто позивач 53 місяці через неправомірні дії відповідача не отримував пенсію. Неправомірність таких дій відповідача доведена рішеннями судів усіх інстанції України, які позивачем додані до цього позову, а отже не підлягає повторному доказуванню відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Невиплачену йому з 20.10.2009 року до 03.04.2014 року за 53 місяці позивач вважає завданою йому матеріальною шкодою, яку відповідач повинен відшкодувати йому в розмірі : 1602, 67 гривень X 53 місяці = 84941,51 гривень. Посилаючись на ст.ст.1, 7, 10, 62, 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.1166 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду, спричинену неправомірними діями відповідача в розмірі 84941,51 гривень. В судовому засіданні позивач позов підтримав і просив задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що позивач звернувся за отриманням пенсії з усіма належно оформленими документами лише в квітні 2014 року. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 20 жовтня 2009 року по досягненню віку 50 років позивач, який є громадянином України набув право на пенсію на пільгових підставах відповідно до п «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується копією сторінки 1 паспорту позивача серії АК № 793510, виданого Петропавлівським РВ УМВС України 26.02.2000 року (а.с.2). 29.11.2009 року він звернувся до відповідача за призначенням пенсії на пільгових підставах відповідно до п «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Йому було відмовлено через відсутність доведення факту роботи в певний період на посаді коваля ручного кування, що є умовою отримання пенсії на пільгових умовах. Для встановлення такого факту позивач звернувся до місцевого суду з відповідною заявою в порядку окремого провадження. Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2010 року заяву позивача було задоволено та встановлено факт його роботи на посаді коваля ручного кування в певні періоди, що підтвердило його право на отримання пенсії на пільгових умовах. Це рішення суду відповідач не оскаржував і воно набрало законної сили 07.06.2010 року, що підтверджується його копією (а.с.3-4). Після набрання законної сили рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2010 року позивач звернувся повторно до відповідача з проханням про призначення йому пенсії відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах уже з урахуванням цього судового рішення, але 19.07.2011 року знову отримав відмову, яку він спочатку оскаржив у порядку підлеглості до Головною Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а після відмови звернувся з адміністративним позовом до місцевого суду. Постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18.01.2012 року відмову відповідача призначити позивачу пенсію на пільгових умовах було визнано неправомірною та зобов'язано його призначити позивачу пенсію на пільгових умовах відповідно до п. п. 11.2. п.2 розділу XI Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року та п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2010 року по справі №2-о-17/2010р. Постанову суду першої інстанції було оскаржено відповідачем і залишено без змін ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2012 року та Вищого адміністративного суду від 23.05.2013 року. Зазначені обставини підтверджуються копіями судових рішень, що набрали законної сили (а.с.5-11). Тільки з 03.04.2014 року на користь позивача відповідачем було призначено виплату пенсії на пільгових умовах в розмірі 1602,67 гривень, що підтверджується копіями листів відповідача позивачу від 30.05.2014 року за № 05/К-38 та від 30.07.2014 року за № 05/К-60 (а.с.12,13). Згідно з ст. ст. 87, 104 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсій, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком. Указані норми закону дають підстави для висновку про те, що рішення органу, який призначає пенсії, щодо їх перерахунку та виплати можуть бути оскаржені до суду і розглянуті судом в порядку адміністративного судочинства, а недоплачені суми пенсій виплачуються пенсіонеру за минулий час і їх не можна вважати заподіяною позивачу матеріальною шкодою. Відповідно до вимог ст. 4 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що сума невиплаченої за період з 20.10.2009 року до 03.04.2014 року позивачу відповідачем пенсії не є заподіяною позивачу матеріальною шкодою в розумінні ст. ст. 22, 1173 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, а її примусова виплата позивачу регулюється іншими нормами матеріального права та потребує іншого способу захисту, ніж обраний позивачем у даній справі. Отже, для отримання недоплачених сум пенсій позивачу слід звернутися до суду з позовом до відповідача в порядку адміністративного судочинства. У разі відмови адміністративного суду у задоволенні позовних вимог про стягнення недоплачених сум пенсій позивачу при виборі способу захисту своїх порушених відповідачем прав слід взяти до уваги наступне. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Стаття 1173 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування . Відповідач є органом державної влади, тому шкода, завдана позивачу незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю відповідача при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою Україна в особі Державної казначейської служби України, яка відповідно до п.1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президенита України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Таким чином, Управління пенсійного фонду в Петропавлівському районі Дніпропетровської області є неналежним відповідачем у цивільній справі за позовом про відшкодування шкоди, причиненої його неправомірними діями. За встановлених судом обставин у позові слід відмовити. На підставі ст. 82 ЦПК України сплату судового збору позивачу було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі, тому відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір в розмірі, передбаченому п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", підлягає стягненню з позивача на користь держави. На підставі викладеного, ст.56 Конституції України, ст.ст. 87, 104 Закону України «Про пенсійне забезпечення» України, ст. ст. 22, 1173 ЦК України,

Outcome: approved