Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: відділ державної виконавчої служби Канівського міськрайонного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту. Свій позов мотивує тим, що він є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS]. В даній квартирі він не проживає, там мешкає сімя його брата, і він вирішив подарувати свою частину квартири братові. При зверненні до реєстраційної служби йому стало відомо, що 22 листопада 2004 року на підставі постанови Канівської ДВС міського управління юстиції від 18.11.2004 року накладено арешт на його частину квартири. При зверненні до відділу ДВС Канівського міськрайонного управління юстиції йому стало відомо, що в даний момент відсутні будь-які виконавчі провадження, де він був би зазначений боржником. При перегляді усіх документів брат знайшов копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до вказаної постанови накладено арешт на належну йому частину квартири при примусовому виконанні постанови Канівського міськрайонного суду від 27.08.2004 року №3-1186 про стягнення з нього штрафу у сумі 340 грн. на користь держави. Так як на даний момент будь-які дані про зазначене виконавче провадження у відділі ДВС Канівського міськрайонного управління відсутні, можна зробити висновок, що воно було завершене. Проте, рішення про зняття арешту з нерухомого майна винесено не було, що обмежує його права як власника на розпорядження цим майном та свідчить про необхідність його скасування. Так як у ВДВС відсутнє виконавче провадження, йому було розяснено, що відділ ДВС позбавлений можливості зняти накладений арешт в рамках завершеного виконавчого провадження. Саме тому змушений звернутися до суду з відповідним позовом, просить суд звільнити майно з-під арешту 1/4 частину квартири [ADDRESS], що належить [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини викладені у позові, та просять їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області [PERSON] вважає, що інспекція не є наленою стороною в даній справі, заперечує, щодо задоволення позову.. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - відділу Державної виконавчої служби у м.Канів та Канівському районі Канівського міськрайонного управління юстиції в Черкаській області в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи приходить до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується технічним паспортом на квартиру та свідоцтвом на право власності на житло (а.с.16-19), що не оспорюється сторонами. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухомих майно пор реєстрацію прав та їх обтяжень №46928737 від 04.11.2015 року, постановою ДВС Канівської міського управління юстиції серії АМ №564507 від 18.11.2004 року, накладено арешт на 1/4 частини квартири [ADDRESS], що належить [PERSON], [INFO] (а.с.7-9). З матеріалів справи вбачається, що арешт був накладений на підставі постанови Канівського міськрайонного суду від 27.08.2004 року №3-1186 про стягнення з позивача штрафу у сумі 340 грн. на користь держави. Згідно довідки начальника відділу ДВС Канівського міськрайонного управління юстиції №432 від 25.11.2015 року (а.с.11) вбачається, що на виконанні у відділі не перебуває відкритих виконавчих проваджень щодо [PERSON] станом на 25.11.2015 року. Частиною 1 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, а відповідно до ч. 2 цієї статті арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на момент виникнення спірних відносин було передбачено, що у разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання. Аналогічні положення щодо обов'язку державного виконавця зняти арешт з майна у випадку виконання рішення суду до реалізації цього майна містить закон України «Про виконавче провадження» в нині діючій редакції. Вказаний арешт частини квартири порушує конституційні права позивача, зокрема, оскільки [PERSON] не має можливості своєчасно і безперешкодно оформити договір дарування своєї частини квартири. Зазначена норма кореспондується із законодавчими приписами ст.16 Цивільного кодексу України щодо захисту цивільних прав, зокрема, шляхом визнання права та припинення дії, які його порушують. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивач має правоустановчий документ, що підтверджує його право власності на арештовану частину квартиру. Державний виконавець, який накладав арешт на квартиру, діяв в звязку з виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів. Частина перша статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» чітко закріплює, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Право державного виконавця за заявою стягувача накласти арешт на майно (крім коштів боржника з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення при відкритті виконавчого провадження передбачено частиною шостою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як вбачається зі ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року кожна фізична або юридична особа має право вільно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не має змоги реалізувати в повному обсязі своє право власності, а тому суд вважає, що вимоги позивача про зняття арешту зі спірної частини квартири такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved