Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини посилаючись на те, що він перебував у шлюбі з відповідачем, який було розірвано 06.02.2009 року. Від шлюбу вони мають доньку - [PERSON] [INFO], яка в теперішній час проживає разом з батьком, позивачем у справі. Колишня дружина ніде не працює, не має самостійного доходу і майже не займалася вихованням доньки, крім того постійно змінює місце свого проживання переводячи доньку з одного учбового закладу до іншого. В теперішній час дитина проживає з батьком, але так як батьки добровільно визначити проживання дитини не в змозі позивач був вимушений звернутись з позовом до суду. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, надав суду заперечення проти позову. Третя особа,- представник Служби у справах дітей Кремінської РДА надав та підтримав висновок Служби щодо доцільності визначення місця проживання дитини саме з батьком. Третя особа,- представник Служби у справах дітей Лутугінської РДА надав заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримав позов. Допитана малолітня [PERSON], щодо якої вирішується питання про визначення місця проживання дитини, вказала, що вона бажає проживати з батьком. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши докази у справі, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно з ст. 9 Конвенції "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини надається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Судом встановлено, що батько [PERSON] та мати [PERSON] дитини [PERSON] [INFO] (а.с.14) проживають окремо. Шлюб між батьками розірвано 06.02.2009 року (а.с.13). Батько має постійне місце роботи, має стабільний заробіток (а.с.11-12), позитивно характеризується (а.с.9-10) у нього за місцем проживання створені всі необхідні умови для належного проживання та виховання дитини(а.с.44). Відповідачем не заперечується той факт, що вона ніде не працює та немає постійного доходу, на теперішній час знаходиться в декретній відпустці (а.с.26). Орган опіки та піклування за місцем мешкання матері дитини підтримав вимоги позивача про що свідчить заява надана на адресу суду (а.с.31). Відповідно до висновку Служби у справах дітей Кремінської РДА є доцільним визначення місця проживання малолітньої [PERSON] саме разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд, також бере до уваги особисту прихильність дитини до батька та вік дитини. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача враховуючи насамперед інтереси дитини. Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи, враховуючи особисту прихильність дитини до батька, суд приходить до переконання, що місце теперішнього проживання малолітньої [PERSON] з батьком [PERSON] відповідає інтересам саме малолітньої дитини.

Outcome: approved