Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів, якою просив визнати за ним право власності на однокімнатну квартиру № 93, що у будинку № 36 по вул. Дорофеєва у м. Херсоні загальною площею 35,33 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 06 січня 2010 року. Позовні вимоги мотивував тим, що 06.01.2010 року померла [PERSON], яка є матірю позивача, та після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру № 93, що по вул. Дорофеєва, 36, належну померлій на праві власності відповідно до свідоцтва від 14.05.2007 року виданого Фондом комунального майна м. Херсона. Звернення позивача до нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право власності на спірне майно позивачу було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на таке майно на спадкодавця. Вказує про те, що починаючи з 01.01.2013 року ХДБТІ не проводить реєстрацію прав власності на обєкти нерухомого майна, а така реєстрація проводиться Державною реєстраційною службою на підставі виключно заяви власника житла. Зазначає про те, що, з огляду на похилий вік, спадкодавець не мала змоги за життя здійснити реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно. З огляду на викладене просить захистити його права у визначений в прохальній частині позову спосіб. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала із викладених у позові підстав та просила їх задовольнити. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] щодо задоволення позовних вимог покладалась на розсуд суду. Заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши доводи позовної заяви та перевіривши їх поданими сторонами доказами приходжу до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Згідно розпорядження Фонду комунального майна м. Херсона Херсонської міської ради від 14.05.2007 року № 21955 у приватну власність [PERSON] була передана квартира № 93, що по вул. Дорофеєва, 36 у м. Херсоні, на підставі якого останній було видано свідоцтво про право власності від того ж числа. Як вбачається зі свідоцтва про народження, від 18.03.2015 року позивач по справі є сином [PERSON], датою народження якої згідно паспортних даних значиться 02.09.1934 року. 06.01.2010 року [PERSON] померла, про що внесено актовий запис за № 145, що вбачається із дослідженого судом свідоцтва про смерть виданого 18.03.2015 року серії І-КГ № 193352. Як встановлено рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 05.05.2015 року, що набрало законної сили, а також вбачається із відмови нотаріуса від 18.05.2015 ркоу за вих. № 325/02-14 у видачі позивачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом, позивач у передбачений законом строк звернувся до нотконтори із заявою про прийняття спадщини у вигляді спірного нерухомого майна, будь-які інші спадкоємці, окрім позивача, із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертались, як і відсутні спадкоємці, що мають право на обовязкову частку у праві на спадщину. Окрім того, вищезгаданим рішенням суду встановлено постійне проживання позивача разом із спадкодавцем на час її смерті. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст. ст. 1223, 1261 ЦК України, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після [PERSON]. Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого законом строку не заявив відмови від неї. При цьому незалежно від часу прийняття спадщини, у складі якої є нерухоме майно, вона належить спадкоємцеві з часу прийняття спадщини. Відповідно до ч. 7 ст. 16 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції станом на 04.07.2015 року, державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 19 Цього ж закону державна реєстрація прав проводиться на підставі: свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; рішень судів, що набрали законної сили. Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 345 ЦК України, що є чинною та діяла на час видачі спадкодавцю свідоцтва про право власності на спірне майно в порядку приватизації та на час її смерті, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Згідно п. 5. ст. 8, ст. 12 Закону України від 19.06.1992 "Про приватизацію державного житлового фонду", в редакції, що діяла на час смерті спадкодавця, власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком) на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України. Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Таким чином, враховуючи те, що за життя спадкодавецьнабула право власності на спірне нерухоме майно у встановленому законом порядку, зокрема право на передачу такого майна третім особам в порядку спадкування, яке вона не втратила протягом життя аж до моменту смерті, та вираховуючи те, що позивач є спадкоємцем першої черги після померлої, а інші спадкоємці які б мали право на спірне майно відсутні, суд приходить до переконання про задоволення розглядуваного позову. \~\~ На підставі викладеного, та

Outcome: approved