Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, просить суд: визнати [PERSON] , [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], вказуючи на те, що вона одразу після укладання шлюбу з відповідачем 17.10.1992 року стала проживати у [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №1093 від 15.09.1994 року фінансово-обліковий рахунок зі згоди усіх членів сім`ї був переоформлений на [PERSON], як основного квартиронаймача. Проте, згодом сумісне життя з відповідачем не склалось, вже понад 12 років ніяких зв'язків вона з відповідачем не має. Після припинення фактичних шлюбних відносин у 2004 році, він добровільно відмовився від права користування квартирою і виїхав на інше постійне місце проживання, їй невідоме. На підставі вищевикладеного вона і вимушена звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав. Позивачка в судовому засіданні надала заяву про розгляд справи у її відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся через оголошення у пресі, причина неявки суду не відома. Зі згоди позивача, про що свідчить її заява, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно позивач з 17.10.1992 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. /л.с.7/. Рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 1093 від 15.09.1994 року, було переоформлено фінансово-особовий рахунок в [ADDRESS] на ім'я [PERSON] /л.с.8-9,10/ У відповідності до довідки, виданої 05.09.2016 року КП «ЖЕО №1», [PERSON] зареєстрована постійно за адресою: [ADDRESS]. У вказаному житловому будинку зареєстровані 2 члена сім`ї - [PERSON], 1971 року народження з 1988 року, та [PERSON], 1968 року народження з 2004 року. /л.с.16/ Проте позивач у своєму позові вказує на те, що у 2004 році припинала з відповідачем фактичні шлюбні відносини та [PERSON] добровільно відмовився від права користування квартирою і виїхав на інше постійне місце проживання, невідоме позивачці. Вказані ствердження підтверджує актом від 18.07.2017 року, виданим КП «ЖЕО №1». Так, у відповідності до акту від 18.07.2017 року, виданого КП «ЖЕО №1», квартира [ADDRESS], перебуває на балансі міської ради (не приватизована). Наймачем є [PERSON], 1971 року народження, зареєстрований з 08.01.1988 року. Також за вищевказаною адресою зареєстровані: дружина наймача [PERSON], 1968 року народження та син наймача [PERSON], 1994 року народження. Зі слів сусідів [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою [ADDRESS] з 2004 року. Місце проживання [PERSON] не відомо. /л.с.17/. Правовий режим який регулює ці правовідносини системно входить до Глави 2 ЖК України і регулює порядок визнання наймача, або членів його сім'ї такими, що втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок їх відсутності понад встановлені строки. За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що відповідач по справі [PERSON] не мешкає у спірній квартирі з 2004 року, а також те, що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати [PERSON] , [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] На підставі викладеного та

Outcome: approved