Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, де просила визнати за нею права та обов»язки забудовника жилого будинку з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS], та складається з житлового будинку (літ. «А,аг»), погреба (літ «В»), вбиральні (літ. «Г»), колонки (літ. «К»), огорожі (№1,2,3), в тому числі право здачі на введення об»єкту нерухомого майна в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно та проведення державної реєстрації права власності на нього, в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] В обґрунтування вимог вказала, що [INFO] померла [PERSON] Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS]. Позивачка є єдиною спадкоємицею померлої [PERSON] за заповітом. В установлений законом строк вона звернулася до нотконтори з заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий будинок, який би відповідав вимогам законодавства, оскільки [PERSON] за життя не ввела будинок в експлуатацію. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з»явилися, про час та місце слухання справи були належним чином повідомлені. Представником позивача подано заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Мазур О.А. до судового засідання не з»явилась, надала суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Кременчуцько міської ради Полтавської області. Представники третіх осіб Другої кременчуцької державної нотаріальної контори, реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області до судового засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися, надали суду аяви про розгляд справи без їх участі. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини. Згідно ст..524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. В силу ст..548 цього Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER]. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина та державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Литвиненко Л.І. була заведена спадкова справа щодо майна померлої. Згідно нотаріально посвідченого заповіту від 20.11.2001 року, який недійсним не визнавався, спадкоємицею за заповітом на все майно після померлої [PERSON] є [PERSON] Як вбачається з постанови нотаріуса від 03.10.2014 року та копії заяви про прийняття спадщини [PERSON] вчинила дії, що свідчать про прийняття спадщини після померлої [PERSON] відповідно до вимог ЦК УРСР, що діяв на час відкриття спадщини. Постановою державного нотаріуса Другої кременчуцької нотаріальної контори Литвиненко Л.І. від 03.10.2014 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями незакінчений будівництвом [ADDRESS] після померлої [PERSON] Причиною відмови стала відсутність реєстрації права власності за померлою у встановленому законом порядку. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до договору на право будівництва індивідуального житлового будинку № 318 від 9 жовтня 1962 року відділ комунального господарства виконкому Кременчуцької міської Ради депутатів трудящих згідно рішення виконкому Кременчуцької міської Ради депутатів трудящих № 182/31 від 08.05.1962 року про відведення земельної ділянки надав [PERSON] та [PERSON] (надалі - «забудовники») право безстрокового користування земельною ділянкою в Крюкові (після 1975 року -м. Кременчук) по [ADDRESS] загальною площею 493 кв.м. Даним договором передбачено в тому числі обов»язок забудовника на земельній ділянці побудувати одноповерховий житловий будинок житловою площею 15,7 кв.м., сарай, вбиральню, огорожу в строк до 09.10.1965 року. Пунктом 9 договору встановлено, що по закінченню будівництва зведені на земельній ділянці будівлі вступають у експлуатацію і стають особистою власністю забудовника після визнання приймальною комісією міської Ради депутатів трудящих повної готовності зведених будівель, оформленої актом комісії. Договір посвідчено нотаріально 06.07.1963 року та зареєстровано у виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради 09.07.1963 року. Актом від 20.07.1962 року підтверджується відвід земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво по [ADDRESS] площею 493 кв.м., яку передано в користування забудовникам. Спірний житловий будинок з господарськими будівлями був побудований 1962 року, що підтверджується копією технічного паспорту, та не був зданий в експлуатацію. Згідно технічних паспортів від 03.11.1998 року та від 16.10.2014 року домоволодіння по [ADDRESS] та складається з житлового будинку, погреба, вбиральні, колонки, огорожі. В матеріалах справи наявний акт прийняття закінченого будівництвом будинку в експлуатацію, який не підписаний сторонами, відповідно не проведена державна реєстрація права власності на ці будівлі. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.1973 року засвідчено, що після померлої [INFO] [PERSON] спадкоємицею є її донька [PERSON], до складу спадкового майна входить ? частина жилого будинку з надвірними будівлями, незакінченого будівництвом, що знаходиться в [ADDRESS]. Право власності на ? частину незакінченого будівництвом житлового будинку з господарськими спорудами не було зареєстроване [PERSON] в Кременчуцькому МБТІ, що підтверджується довідкою від 11.09.2014 року за вих. 61/7322. Згідно п.1 Інформаційного Листа Вищого спеціалізованого суду України з цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» N9 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Отже, право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Як вбачається з матеріалів справи, на час виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку у 1962 році та будівництва житлового будинку питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, а також прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які визначали в тому числі умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Постанова від 26 серпня 1948 року (пункт 2) визначала, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Тобто, згідно діючого на час будівництва будинку та відведення земельної ділянки законодавства підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог цих актів законодавства. Вказані правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. 31 січня 1966 року заступником Міністра комунального господарства Української РСР затверджено погоджену із заступником голови Верховного Суду Української РСР Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка втратила чинність у 1995 році. Згідно з цією Інструкцією реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих (п. 4). Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1, за яким до правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється реєстрація жилих будинків, віднесено нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. Реєстрація права власності на будинок або домоволодіння здійснювало бюро технічної інвентаризації. Аналогічні підстави реєстрації права власності на житлові будинки встановлені в Правилах державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 31 грудня 1995 року № 56, що втратив чинність на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 02 липня 2012 року № 327. Всі вказані акти законодавства діяли за життя [PERSON], але останньою будинок з господарськими спорудами в експлуатацію не введений, реєстрація права власності проведена не була. Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, передбачено ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» п. 1.3 якого передбачає, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення здійснюється відповідно до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 р. № 449, а також постановами Кабінету Міністрів України від 6 грудня 1993 р. № 990 та 23 травня 1994 р. № 332 про внесення доповнень до зазначеного Положення. Відповідно до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 р. № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Тобто виходячи з викладеного вище, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, мали можливість, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок. Як було встановлено судом [PERSON] та [PERSON] здійснили будівництво спірного будинку та господарських споруд на відведеній в установленому порядку земельній ділянці, проте будинок прийнятий в експлуатацію не був. ? частина жилого будинку з надвірними будівлями, незакінченого будівництвом, що знаходиться в [ADDRESS], була успадкована [PERSON] після смерті [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 1973 року. Згідно листа КП «Кременчуцьке МБТІ» від 11.09.2014 року право власності на ? частину незакінченого будівництвом жилого будинку з надвірними будівлями в органах БТІ не зареєстроване, відсутній акт про введення вказаної частини домоволодіння в експлуатацію. Отже, за життя [PERSON] не набула права власності на вказану ? частину незакінченого будівництва, але прийняла спадщину після померлої [PERSON] Оскільки за наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, будинок та господарські будівлі у встановленому законом порядку не було введено в експлуатацію, таке будівництво є незавершеним, а тому до спадкоємців переходить право забудовників на оформлення зазначеного будинку у встановленому законом порядку. Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Визнання цих прав та обов'язків за позивачем буде підставою для продовження та завершення розпочатого спадкодавцем будівництва, яке проводилось згідно із законом, і дасть можливість належним чином зареєструвати це нерухоме майно. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність визнання за [PERSON] прав та обов»язків забудовника жилого будинку з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON]

Outcome: approved