Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Вінницького національного аграрного університету про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свій позов тим, що рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02.09.2019 року було задоволено її позов та стягнуто з Вінницького національного аграрного університету на її користь заборгованість по вихідній допомозі при звільненні з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів; середньомісячну заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.08.2018 року по 10.09.2018 року та витрати на професійну правничу допомогу. Відповідачем дане рішення суду було добровільно виконане в повному обсязі 30.09.2019 року, тобто ще до набрання ним законної сили. Таким чином, повний розрахунок з позивачем при звільнені відповідачем було здійснено лише 30.09.2019 року, проте компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні їй було виплачено лише за період з 07.08.2018 року по 10.09.2018 року включно. З огляду на викладене вище, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з Вінницького національного аграрного університету на її користь 165889,68 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.09.2018 року по 30.09.2019 року включно з подальшим відрахуванням 29860,14 (ПДФО-18%) та 2488,35 грн. військового збору 1,5%); 1658,90 грн. судових витрат по сплаті судового збору та 3000,00 грн. у відшкодування судових витрат по оплаті послуг адвоката. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача\~в судовому\~засіданні позов\~не визнала\~з підстав,\~викладених у\~відзиві, запереченні на відповідь на відзив та просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02.09.2019 року у справі №140/2348/18, яке набрало законної сили 28.10.2019 року, було стягнуто з Вінницького національного аграрного університету на користь [PERSON] : 2742,63 грн. заборгованості по заробітній платі з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів; 2487,18 грн. заборгованості по вихідній допомозі при звільненні з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів; 15080,88 грн. з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів - середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.08.2018 року по 10.09.2018 року із розрахунку 628,37 грн. за кожен день прострочки; 3000,00 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 5-8). Вказаним рішенням суду було встановлено, що згідно наказу №270 від 01.08.2018 року [PERSON] було звільнено з 06.08.2018 з посади викладача Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ. Також судом встановлено, що при звільненні [PERSON] . Вінницький національний аграрний університет не провів розрахунок - не виплатив заробітну плату та вихідну допомогу при звільненні. Положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду. Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Також ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~18\~ЦПК України\~визначено,\~що судові\~рішення,\~що набрали\~законної сили,\~обов`язкові для\~всіх органів\~державної влади\~і органів\~місцевого самоврядування,\~підприємств,\~установ,\~організацій,\~посадових чи\~службових осіб\~та громадян\~і підлягають\~виконанню на\~всій території\~України,\~а у\~випадках,\~встановлених міжнародними\~договорами,\~згода на\~обов`язковість яких\~надана Верховною\~Радою України,\~-\~і за\~її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що вказане вище судове рішення було добровільно, в повному обсязі, виконане Вінницьким національним аграрним університетом 30.09.2019 року, тобто до набрання рішенням законної сили (28.10.2019 року) (а.с. 9). Таким чином дана обставина не підлягає доказування в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України, якою визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Частиною 1 ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із\~ч.1\~ст.\~117 КЗпП\~України, в\~разі невиплати\~з вини\~власника або\~уповноваженого ним\~органу належних\~звільненому працівникові\~сум у\~строки,\~зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Конституційний Суд\~України в\~своєму рішенні\~від 22.02.2012\~року №4-рп/2012\~щодо офіційного\~тлумачення положень\~статті 233КЗпП\~України у\~взаємозв`язку з\~положеннями статтей\~117,\~237-1\~цього Кодексу\~роз`яснив,\~що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний\~виплатити працівникові\~при звільненні\~всі суми,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~у строки,\~зазначені в\~статті 116\~Кодексу,\~а саме\~в день\~звільнення або\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Непроведення з\~вини власника\~або уповноваженого\~ним органу\~розрахунку з\~працівником у\~зазначені строки\~є підставою\~для відповідальності,\~передбаченої статтею\~117\~Кодексу,\~тобто виплати\~працівникові його\~середнього заробітку\~за весь\~час затримки\~по день\~фактичного розрахунку. Аналіз\~наведених положень\~свідчить про\~те,\~що невиплата\~звільненому працівникові\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~власника або\~уповноваженого ним\~органу,\~є триваючим\~правопорушенням,\~а отже,\~працівник може\~визначити остаточний\~обсяг своїх\~вимог лише\~на момент\~припинення такого\~правопорушення,\~яким є\~день фактичного\~розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Так,\~постановою Верховного\~Суду України\~у справі\~№6-2807цс16\~від 01.03.2017\~року роз`яснено,\~що при\~обчисленні розміру\~середнього заробітку\~за весь\~час затримки\~по день\~фактичного розрахунку\~слід використовувати\~формулу,\~за якою\~обрахуванню підлягає\~період затримки\~за робочі\~дні виходячи\~із середньоденного\~заробітку,\~обчисленого відповідно\~до положень\~Порядку. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено\~Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством. Пунктами 20, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зокрема, передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. Отже,\~на підставі\~рішення Немирівського\~районного суду\~Вінницької області\~від 02.09.2019\~року відповідачем\~було добровільно\~виплачено позивачу 30.09.2019 року середньомісячну заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.08.2018 року по 10.09.2018 року із розрахунку 628,37 грн. за кожен день прострочки. Разом з тим, за період з 11.09.2018 року по 30.09.2019 року включно (дата добровільного виконання відповідачем рішення суду) у відповідача наявна заборгованість перед позивачем щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Щодо розміру даної заборгованості, то слід відзначити, що рішенням Немирівського\~районного суду\~Вінницької області\~у справі\~№140/2348/18\~було встановлено,\~що середньомісячна\~заробітня плата\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~становить 628,37\~грн.\~за кожен\~день прострочки,\~яка розрахована відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100. Оскільки кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні становить 264 дня (за період з 11.09.2018 року по 30.09.2019 року), тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 165889,68 грн. Слід відзначити, що з вказаної суми підлягатимуть відрахуванню 18% ПДФО, що становитиме 29860,14 грн. та 1,5% військового збору, що становитиме 2488,35 грн. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про відсутність вини університету у затримці виплати позивачу належних їй при звільненні сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України,\~оскільки дані\~обставини були\~також предметом\~розглядуНемирівського районного суду Вінницької області під час ухвалення рішення 02.09.2019 року, в якому встановлено, що відсутність фінансових документів, блокування розрахункового рахунку учбового закладу тощо, не звільняє відповідача від виконання вимог Закону, зокрема ст. 116 КЗпП України. Таким чином, рішенням суду у справі № 140/2348/18 встановлено обов`язок відповідача здійснити виплату всіх\~сум,\~що належать\~позивачу в\~день її\~звільнення.\~Слід відзначити,\~що вказане\~рішення в\~апеляційному порядку\~не оскаржувалось, набуло законної сили 28.10.2019 і добровільно виконане відповідачем 30.09.2019. Суд звертає увагу, що представник відповідача у відзиві зазначив про те, що позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом з пропуском строку звернення до суду за вирішенням трудового спору встановленого статтею 233 КЗпП України. За змістом ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Так, з урахуванням вимог вказаного кодексу, представником відповідача не було подано до суду заяву про застосування позовної давності. Отже, представник відповідача не скористався своїм правом. Разом з\~тим,\~суд звертає\~увагу,\~що згідно\~із ч.2\~ст.\~233\~КЗпП України, у\~разі порушення\~законодавства про\~оплату праці\~працівник має\~право звернутися\~до суду\~з позовом\~про стягнення\~належної йому\~заробітної плати\~без обмеження\~будь-яким\~строком.\~Таким чином, в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. З приводу нарахованих сум у довідці про розмір заробітної плати позивача, про яку представник відповідача зазначає у відзиві, то суд зазначає. Що вона не є предметом розгляду даної справи. Оскільки, рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02.09.2019 року було визначено суму за кожен\~день прострочки,\~яка розрахована відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100. Відповідно до п. 6 вказаної вище Постанови, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Тому,\~суд,\~оцінивши допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~в їх\~сукупності за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженню наявних\~у справі\~доказів,\~приходить до\~висновку,\~що позовні вимоги позивача [PERSON] до Вінницького національного аграрного університету про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1658,90 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, дана сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує ряд обставин, визначених ч.3 ст.141 ЦПК України. Так,\~позивачем на\~підтвердження обставин\~понесення нею\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу в\~цій справі\~надано договір\~№154\~про надання правової\~допомоги від\~24.06.2019\~року,\~укладеного позивачем\~з адвокатом Лахнік А.О.\~(а.\~с.\~21),\~ордер (а.с.\~57),\~квитанцію до\~прибуткового касового\~ордера №154\~від 21.11.2019\~року про\~сплату адвокату\~гонорару в\~розмірі 3000,00 грн. (а.с. 22), довідкою про отримання коштів (а.с. 24), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 26) та акт наданих послуг за договором №154 від 21.11.2019 року (а.с. 23). Проаналізувавши надані докази, суд вважає, що позивачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах цієї цивільної справи, заявлений розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 3000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved