Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] загальною площею 68,6 кв.м, житловою - 42,3 кв.м, яка раніше належала [PERSON] , яка померла [INFO] , в порядку набувальної давності. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вон є власником 1/2 частини будинку [ADDRESS] . Власником іншої частини є [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач стверджує, що вона безперешкодно, добросовісно та відкрито володіє вказаним майном померлої з моменту смерті [PERSON] до моменту звернення до суду, тобто протягом більше 10 років, інших володільців вказаного майна не має, а тому має всі підстави для визнання права власності за набувальною давністю, у зв`язку з чим і звернувся до суду із зазначеним позовом. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. На підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячиз наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 23.10.1980 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Крушинської сільської Ради народних депутатів Васильківського району Київської області, [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частину будинку [ADDRESS] , загальною площею 68,6 кв.м, житловою - 42,3 кв.м. З витягу рішення №206 виконавчого комітету Крушинської сільської ради від 17.09.2019 року вбачається, що в зв`язку з впорядкуванням містобудівної документації присвоїти поштову адресу житловому будинку, як об`єкту нерухомого майна (співвласником якого являється покійний гр. [PERSON] ): [ADDRESS] , (бувша [ADDRESS] ). Відповідно до технічного паспорту на будинок [ADDRESS] загальною площею 68,6 кв.м, житловою - 42,3 кв.м, власниками є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . 15.11.2019 року державний нотаріус Двадцять першої київської державної нотаріальної контори видав свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого позивач успадкувала 1/2 частину будинку [ADDRESS] , загальною площею 68,6 кв.м, житловою - 42,3 кв.м., після смерті [PERSON] . Як вбачається з листа Васильківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області №21.8-34а від 17.06.2021 року, в архіві відділу виявлено актовий запис №25 про смерть [PERSON] , складений 11.06.1991 року виконавчим комітетом Крушинської Сільської ради Васильківського району Київської області. Як вбачається з Інформаційної довідки зі спадкового реєстру, спадкова справа після померлої [PERSON] відсутня. За змістом ч. 1 ст. 15, ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. У ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів`які перебувають у власності, не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 2 п. 9 постанови N 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. За змістом ст. 344 ЦК України набувальна давність - це спосіб отримання права власності на нерухоме або рухоме майно особою, яка не є власником такого майна, але добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим майном як своїм власним протягом визначених законом строків, зокрема, щодо нерухомого майна протягом - десяти років, щодо рухомого майна - протягом п`яти років. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, для ухвалення судом рішення про визнання за особою права власності на чуже майно за набувальною власністю, суд повинен встановити наявність чотирьох необхідних умов: 1) добросовісність володіння особою чужим майном; 2) відкритість володіння нею цим майном; 3) безперервність володіння майном; 4) володіння майном протягом встановленого законом строку (нерухомим майном - десять років, рухомим майно - п`ять років). Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини справи, враховуючи, що позивач добросовісно користується спірним нерухомим майном, відкрито та безперервно більше десяти років фактично володіє вказаним житловим будинком, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved