Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилаються на те, що вони, [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири за адресою [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 22.08.2002 р. реєстр. № 3821, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М., зареєстрованого в ОМБТІ під № 251 - стор.170 - кн. 382 пр. В зазначеній квартирі зареєстровані донька позивачки - [PERSON] , [INFO] , і її син (внук позивачки) [PERSON] , [INFO] , який в теперішній час є повнолітнім. [PERSON] в 2010 р. забрала свої речі і з дитиною та залишила квартиру [ADDRESS] . Десять років відповідачі не проживають в зазначеній квартирі, участі по утриманню квартири і сплаті комунальних послуг не приймають, їх майна в цій квартирі немає, що підтверджується актом, складеним за участю сусідів [PERSON] та [PERSON] . Як зазначили позивачі у своєму позові, відповідачі [PERSON] та [PERSON] , заважають їм в користуванні та розпорядженні квартирою, оскільки вони там зареєстровані, але не проживають вже приблизно 10 років. Отже відповідачі, [PERSON] та [PERSON] , на думку позивачів, які не проживають за адресою: [ADDRESS] , втратили право на користування квартирою внаслідок їх відсутності без поважних причин понад один рік, крім того не сплачують за комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому [PERSON] та [PERSON] , як власники житла вимушені звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідачі створюють їм перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Враховуючи зазначене, позивачі просили їх позов задовольнити, визнавши відповідачів, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси Сувертак І. В. від 09 лютого 2021 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачам строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 21,22). Позивачі надали на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та наполягали на задоволенні позову. (а.с. 5,28). Відповідачам направлялись повістки за адресою реєстрації, однак листи повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідачі в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись у встановленому порядку, причин неявки суду не сповістили та з заявою про відкладення розгляду справи не звертались. (а.с. 29-32). Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири за адресою [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 22.08.2002 р. реєстр. № 3821, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М., зареєстрованого в ОМБТІ під № 251 - стор.170 - кн. 382 пр. (а.с. 10). В зазначеній квартирі зареєстровані донька позивачки - [PERSON] , [INFO] , і її син (внук позивачки) [PERSON] , [INFO] , який в теперішній час є повнолітнім. (а.с. 13). Десять років відповідачі не проживають в зазначеній квартирі, участі по утриманню квартири і сплаті комунальних послуг не приймають, їх майна в цій квартирі немає, що підтверджується актом, складеним за участю сусідів [PERSON] та [PERSON] . Оригінал зазначеного акту долучено до матеріалів справи. (а.с. 14, 28а). Як вказано у Постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За результатом розгляду вказаної справи ВСУ постановив: «Усунути перешкоди [PERSON] у користуванні будинком, що розташований [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням». Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачі залишаючись зареєстрованими у квартирі позивачів, порушують права та законні інтереси позивачів, як власників на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним їм на праві власності майном. Враховуючи встановлені у справі обставини, та те що між сторонами у справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, суд дійшов висновку про те, що відповідачі залишаючись зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] , власниками якого є позивачі [PERSON] та [PERSON] , є сторонніми особами, які перешкоджають позивачам належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушують їх права, як власників. Такого висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 29 січня 2018 року у справі № 766/1955/16-ц, провадження № 61-755св18. Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" - громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, визнавши [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved