Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] в с. Бобине Путивльського району Сумської області померла їхня дружина та мати [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якого ввійшла земельна ділянка «сіножаті» площею 0,9263 га, розташована на території Бобинської сільської ради Путивльського району Сумської області, кадастровий № 5923886700:07:000:0198, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 15.08.2001 серії ІІІ-СМ № 011474. Будучи спадкоємцями першої черги за законом, позивачі прийняли спадщину шляхом спільного проживання з померлою на день смерті (приватним нотаріусом заведена спадкова справа № 53/2019 від 11.08.2019). В той же час, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку зазначеної земельної ділянки площею 0,9263 га з кадастровим № 5923886700:07:000:0198, позивачам нотаріусом було відмовлено у зв`язку з розбіжностями її місцезнаходження в державному акті на право приватної власності на землю та у витязі з Державного земельного кадастру про цю земельну ділянку. Посилаючись на зазначене, просили визнати за кожним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частку зазначеної земельної ділянки, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Октябрської сільської ради Путивльського району Сумської області. Витрати по справі просили покласти на них, а справу розглянути за їх відсутності. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, надали суду письмові заяви, в яких справу просили слухати за їх відсутності, позов визнали. Про правові наслідки такого рішення обізнані. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на матеріали справи, [INFO] в с. Бобине Путивльського району Сумської області померла [PERSON] , дружина та мати позивачів. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка загальною площею 4,8125 га (складається з двох земельних ділянок площею 3,9103 га та 0,9022 га), розташована на території Бобинської сільської ради Путивльського району Сумської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі рішення Бобинської сільської ради народних депутатів від 16.02.2001. Будучи спадкоємцями за законом першої черги після смерті дружина та матері, позивачі прийняли спадщину шляхом спільного проживання з померлою на день смерті, отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на окреме спадкове майно (по 1/2 частці кожен), яким є земельна ділянка площею 3,6958 га, розташована на території Бобинської сільської ради, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ № 011474, виданого Бобинською сільською радою Путивльського району Сумської області 15.08.2001, зареєстрованого у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 61 (приватним нотаріусом заведена спадкова справа № 53/2019 від 11.08.2019). В той же час, у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,9263 га позивачам нотаріусом було відмовлено у зв`язку з розбіжностями у місцезнаходженні спірної земельної ділянки, зазначеному в державному акті на право приватної власності на землю та у витязі з Державного земельного кадастру про цю земельну ділянку, що видно з постанов нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.10.2019 №№ 329/02-31 та 330/02-31. В той же час, з копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ № 011474 від 15.08.2001 вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Бобинської сільської ради народних депутатів від 16.02.2001 є власником земельної ділянки загальною площею 4,8125 га (складається з двох земельних ділянок площею 3,9103 га та 0,9022 га), наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бобинської сільської ради Путивльського району Сумської області. Крім того, згідно даних витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.09.2020, [PERSON] на підставі рішення Бобинської сільської ради від 16.02.2001 відповідно до державного акту від 15.08.2001 серії ІІІ-СМ № 011474 є власником земельної ділянки «сіножаті», площею 0,9263 га з кадастровим № 5923886700:07:000:0198, розташованої на території Зарічненської сільської ради Путивльського району Сумської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Пунктами 9-10 розділу VII Закону "Про Державний земельний кадастр" визначено, що державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки до 01.01.2013. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 15 цього ж Закону до Державного земельного кадастру включаються відомості про земельні ділянки, зокрема місце її розташування та опис меж. Відповідно до ч.1 ст. 21 цього ж Закону відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Частиною 1 ст. 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами ч.1 ст. 1225 цього ж Кодексу право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням цільового призначення. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Беручи до уваги наведені положення закону та відсутність можливості у спадкоємців оформити спадщину в позасудовому порядку, суд вважає, що таке визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому може бути прийняте. З урахуванням відповідного клопотання позивачів, понесені ними витрати судом не розподіляються. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved