Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за надання послуг по теплопостачанню за період з 01 липня 2012 року по 01 лютого 2016 року в сумі 5756 грн. 35 коп., які отримані за адресою: [ADDRESS]. Крім заборгованості за спожиту теплову енергію позивач також просив суд стягнути з відповідачів нарахований індекс інфляції в розмірі 1866 грн. 12 коп. та 3 % річних в сумі 207 грн. 29 коп. Всього просив стягнути 7829 грн. 76 коп. Ухвалою суду від 20 квітня 2016 року за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості правонаступника [PERSON] залучено [PERSON] (а.с.42). Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. В заяві також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не зявились. Суд, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON] та [PERSON] як співвласники квартири за адресою: [ADDRESS] є споживачами послуг з теплопостачання, які надаються позивачем. При цьому 1/2 частина вказаної квартири належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 14 травня 2011 року державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори, та 1/8 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11 травня 2011 року державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори (а.с.26, 36, 39). Таким чином частка [PERSON] у праві власності на квартиру становить 5/8 частин. [PERSON] на праві власності належить 3/8 частин квартири за адресою: [ADDRESS] належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 14 травня 2011 року державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори (а.с.60). Договір між сторонами про надання послуг не укладався, але позивач [PERSON] обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" надавав споживачам, - власникам квартири №67, розташованої за адресою: м. Полтава, вул.Докучаєва, 1/7, послуги з теплопостачання, а споживачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовлялись, частково їх оплатили. Таким чином судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобовязана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов'язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних відповідно до сум заборгованості. Визначаючи розмір боргу, що підлягає до стягнення з кожного із відповідачів, суд виходить з того, що за період з 01 липня 2012 року по 01 лютого 2016 року відповідачі мали сплатити позивачу кошти в сумі 10714 грн. 43 коп. за послуги з опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до їх часток у праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], до якої такі послуги були надані, відповідачі мали сплатити позивачу: [PERSON] - 10714 грн. 43 коп. х 5/8 = 6696 грн. 52 коп., [PERSON] - 10714 грн. 43 коп. х 3/8 = 4017 грн. 91 коп. Відповідачем [PERSON] за вказаний період сплачено 4958 грн. 08 коп. (а.с.5-6). Тому сума богу, що підлягає стягненню з нього на користь позивача, складає: 6696 грн. 52 коп. - 4958 грн. 08 коп. = 1738 грн. 44 коп. Зі [PERSON] на користь позивача підлягає до стягнення борг у розмірі 4017 грн. 91 коп. Інфляційні втрати підприємства та 3% річних у звязку з порушенням строків оплати наданих позивачем послуг з відповідачів необхідно стягнути пропорційно до розміру їх боргу. Інфляційні втрати: з [PERSON] 563 грн. 58 коп., з [PERSON] 1302 грн. 54 коп.. Три відсотки річних: з [PERSON] 62 грн. 60 коп., з [PERSON] 144 грн. 69 коп.. Таким чином з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути 1738 грн. 44 коп. заборгованості за спожиту теплову енергію, компенсацію інфляційних втрат підприємства в розмірі 563 грн. 58 коп., 3 % річних в сумі 62 грн. 60 коп., на відшкодування понесених судових витрат - суму у розмірі 413 грн. 40 коп., всього необхідно стягнути 2778 грн. 02 коп. З відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути 4017 грн. 91 коп. заборгованості за спожиту теплову енергію, компенсацію інфляційних втрат підприємства в розмірі 1302 грн. 54 коп., 3 % річних в сумі 144 грн. 69 коп., на відшкодування понесених судових витрат - суму у розмірі 964 грн. 60 коп., всього необхідно стягнути 6429 грн. 74 коп. Судові витрати між відповідачами розподілені пропорційно до задоволених відносно них вимог ([PERSON] 30%, [PERSON] 70%).

Outcome: approved