Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 17.11.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 9-61137/н, згідно з яким відповідачу було надано кредит у розмірі 5 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 65,7 % річних або 0,18 % за день на суму залишку кредиту за кожен день користування грошовими коштами. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] 17.11.2006 року укладено договір поруки, за яким поручитель зобов'язався відповідати по зобов'язаннях позичальника, що витікають з вказаного вище кредитного договору. Оскільки позичальником умови договору не виконувалися належним чином, то рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01.12.2008 року у цивільній справі № 2-4471-1/07 стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором з позичальника та поручителя в розмірі 9 980 грн.90 коп. Рішення суду набрало законної сили 11.02.2008 року, після набрання рішенням суду законної сили в рахунок погашення боргу відповідачами було здійснено по 26.09.2017 року 34 проплати на загальну суму 8 809 грн.45 коп., борг за рішенням суду повністю не погашений. Позивач вважає, що згідно ч.2 ст.625 ЦК України має право на стягнення інфляційних збитків та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, а тому просить суд стягнути з відповідачів солідарно борг в сумі 13 120 грн.72 коп., з яких: інфляційні збитки -10 642,71 грн., 3 % річних -2 478,01 грн. В судовому засіданні представник позивача за дорученням підтримав позовні вимоги. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України, причини неявки суду невідомі, заяв щодо розгляду справи без їхньої участі до суду не надано, а тому за згодою представника позивача суд вважав за можливе провести заочний розгляд даної справи на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом, Кредитну спілку «Народний кредит» зареєстровано як юридичну особу 19.08.1994 року, що стверджується копією довідки з ЄДРПОУ. В цій довідці зазначено дані про основний вид економічної діяльності: інші види кредитування. З матеріалів справи вбачається, що 17.11.2006 року між КС «Народний кредит» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 9-61137-н, за умовами якого позивач надає позичальнику кредит в сумі 5 000 грн. строком до 06.11.2008 року зі сплатою процентів у розмірі 0,18 % за кожний календарний день користування кредитом, що стверджується копією кредитного договору. Позичальник зобов'язувалася повернути в повному обсязі одержаний кредит та сплатити проценти, нараховані за обслуговування кредиту, на умовах, що передбачені цим договором, згідно з графіком, який викладено в п.2.2 договору. Відповідач підписала вказаний кредитний договір, тобто, була ознайомлена з умовами цього договору. В судовому засіданні також встановлено, що 17.11.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 9-61137н, згідно якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання зобов'язань позичальником по кредитному договору. Відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання за кредитним договором від 17.11.2006 року. Поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає по зобов'язаннях боржника в повному обсязі, тобто, за повернення позички, виплату відсотків, а також за відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору. Наведене стверджується копією договору поруки, який підписано поручителем та кредитором. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов"язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників /солідарних боржників/ кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. За ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу /регрес/ до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Як встановлено судом, за рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01.02.2008 року по справі № 2-4471-1/07 за позовом КС «Народний кредит» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу позов було задоволено, розірвано кредитний договір № 9-61137-н від 17.11.2006 року; стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача суму кредиту -3 700,31 грн., відсотки за користування кредитом -6 194,32 грн., що слідує з копії цього рішення, яке набрало законної сили 11.02.2008 року. З матеріалів справи також вбачається, що 20.02.2008 року стягувачу видано два виконавчі листи по вказаній вище справі для пред'явлення до примусового виконання. Згідно фінансової довідки про стан виконання рішення суду, відповідачами за період з 23.12.2009 року по 12.09.2017 року зроблено 34 проплати коштів на загальну суму 8 809 грн.45 коп., при цьому кошти в сумі 70 грн. сплачено 23.12.2009 року, а потім - тільки з 09.01.2015 року. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У ст.599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином /а не в силу ухвалення рішення суду/. В п.п. 17,18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, зокрема, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. За змістом ст. 552, ч.2 ст.625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, згідно приписів вищенаведених правових норм позивач має право вимагати від відповідача сплати індексу інфляції та 3 % річних з простроченої суми за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Позивачем проведено розрахунок суми інфляційних збитків згідно індексів інфляції за даними Держкомстату України за період з 12.02.2008 року по 18.10.2017 року з врахуванням внесених відповідачами за цей період коштів. Індекси інфляції: за 2008 рік -122,3, 2009 рік -112,3, 2010 рік -109,1, 2011 рік -104,6, 2012 рік -99,8, 2013 рік -100,5, 2014 рік -124,9, 2015 рік -143,3, 2016 рік -112,4, січень 2017 року -101,1, лютий -101,0, березень -101,8, квітень -100,9, травень -101,3, червень -101,6, липень -100,2, серпень -99,9, вересень -102,0. Загальний розмір інфляційних збитків від суми заборгованості -10 642 грн.71 коп. 3 % річних з простроченої суми за вказаний вище період -2 478 грн.01 коп. Верховним Судом України проведено Узагальнення практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, де вказується, зокрема, на те, що беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором). Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13), відповідно до якої правильним є стягнення з відповідача на користь позивача процентів за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також трьох процентів річних і суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК. Таким чином, на користь позивача належить стягнути з відповідачів солідарно, як позичальника та поручителя, грошові кошти в сумі 13 120 грн.72 коп., з яких: інфляційні збитки -10 642,71 грн., 3 % річних -2 478,01 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» на користь позивача підлягає стягненню з відповідачів 1600 грн. судового збору - по 800 грн. з кожного.

Outcome: approved