Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він працював на ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат», з 16.03.1999 року по 20.05.2013 року на посаді водія автотранспортних засобів пожежної команди управління комбінату. На час звільнення позивачу підприємством було нарахована заробітна плата, яка не виплачена до теперішнього часу. Стверджує, що розрахунок з ним не проведено, хоча він неодноразово звертався до відповідача з проханням про виплату зазначеної заборгованості. Вважає, що відповідно до ст.115 КЗпП України відповідач повинен виплати йому заробіток. Крім того вважає, що відповідно до ст.116 КЗпП України відповідач повинен виплати йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені та моральну шкоду. На підставі викладеного просить суд стягнути з ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на його користь заборгованість по нарахованій але невиплаченій заробітній платі з урахуванням індексу інфляції у розмірі 22802,54грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 61304,26грн., моральну шкоду у розмірі 2000,00грн. Судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судовому засіданні уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по нарахованій але невиплаченій заробітній платі за період з 16.03.1999 року по 20.05.2013 рік у розмірі 12882,79грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період 20.05.2013 рокупо 01.10.2013 року у розмірі 10235,92грн., моральну шкоду у розмірі 2000,00грн. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення уточнюючих позовних вимог. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню враховуючи наступне. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З матеріалів справи вбачається, що позивач працював на ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат», з 16.03.1999 року по 20.05.2013 року на посаді водія автотранспортних засобів пожежної команди управління комбінату (згідно наказу №7-к від 05.03.2013 року звільнено з 20.05.2013 року за ст.40 КЗпП України) Станом на день звільнення у відповідача перед позивачкою утворилась заборгованість по заробітній платі, а саме у розмірі 12882,79грн., яка не була погашена, що підтверджується довідкою №4/34/25-14-794від 20.05.2013 року(а.с.8). Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Беручи до уваги вищевикладене позивач має право на компенсацію з боку відповідача середнього заробітку в рахунок відшкодування за час затримки остаточного розрахунку за період з 20.05.2013 року по 01.10.2013 року. Згідно наданих розрахунків, що нараховані згідно Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року, якою затверджено «Порядок нарахування середньої заробітної плати». Судом встановлено, що заробіток за два місяці перед звільненням [PERSON], складає: 111,26грн., відповідно до довідки №4/34/25-14-205. Відповідно компенсація середнього заробітку [PERSON], становить: 10235,92грн. Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний відшкодувати йому моральну шкоду. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Визначаючи розмір моральної шкоди, який на думку суду підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки у справі, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995року з подальшими змінами й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер та тривалість страждань, завданих позивачці внаслідок не виплати заробітної плати, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, тривалість цих страждань, і наслідків, що наступили та їх характер, вважає за необхідне стягнути з відповідача в справі на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 2000,00 гривень. При цьому, суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховує вимоги розумності і справедливості. Враховуючи викладене, суд на підставі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved