Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів та просив стягнути з [PERSON] 6900,00 грн. матеріальних збитків спричинених пошкодженням автомобілю внаслідок ДТП та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31.07.2013 року на вул. Льва Толстого, 59, в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля «Міцубісі», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Фольксваген», д/н [NUMBER], під керуванням позивача [PERSON] Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.08.2013 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. Оскільки відповідальність відповідача згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/1882063 застрахована у ПрАТ «СК «Інкомстрах», позивач звернувся за відшкодуванням шкоди до страховика. Страховиком у визначений законом строк було направлено спеціаліста для огляду автомобіля позивача та визначення розміру шкоди. Згідно з висновком вказаного спеціаліста сума до відшкодування становила 6900,00 грн. Разом з тим, у встановленому законодавством порядку та строки, страхове відшкодування позивачу виплачено не було, у зв'язку з чим 12.12.2013 року голові Правління компанії «Інкомстрах» позивачем було написано заяву, у якій повідомлено про порушення компанією чинного законодавства та його права на виплату відшкодування. Також, для забезпечення вирішення питання про відшкодування компанією завданих страховим випадком збитків у подальшому у заяві позивач просив надати йому завірені копії повного пакету справи за його заявою. Однак, відповіді на заяву позивача страховою компанією надано не було, як і відшкодування збитків дорожньо-транспортної пригоди. З урахуванням викладеного, позивач проси позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] та ПрАТ «СК «Інкомстрах» в судове засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у їх відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" N 6 від 27.03.92р.: «Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них». Згідно вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 4 п. 4 Постанови). Судом встановлено, що 31.07.2013 року о 21.20 год. [PERSON] керуючи автомобілем марки «Міцубісі» д/н [NUMBER] по вул. Л. Толстого, 59 у м. Києві, при перестроюванні не надав дорогу автомобілю марки «Фольксваген» д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, в результаті чого відбулося зіткнення, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.08.2013 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем ««Міцубісі» д/н [NUMBER], внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Встановлено, що цивільно - правова відповідальність [PERSON], як власника наземного транспортного засобу, застрахована у ПрАТ «СК «Інкомстарх» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/1882063. Внаслідок ДТП автомобілю позивача «Фольксваген» д/н [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень. 02.08.2014 року позивачем повідомлено ПрАТ «СК «Інкомстарх» про страхову подію. Заяву про виплату страхового відшкодування та всі необхідні документи були подані позивачем до ПрАТ «СК «Інкомстарх» 04.09.2013 року. Страховиком у визначений чинним законодавством строк було направлено спеціаліста для огляду автомобіля позивача «Фольксваген» д/н [NUMBER] та визначення розміру завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди. Згідно з висновком вказаного спеціаліста сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу становить 6900,00 грн. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 36.2 цього ж закону, передбачено, що страховик протягом 15 днів з дня погодження майнових вимог зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, граничний строк для прийняття відповідного рішення та здійснення виплати згідно із цією нормою складає 90 днів. Встановлено, що позивача не було проінформовано про рішення щодо проведення страхового відшкодування у визначені законом строки, у зв'язку з чим 12.12.2013 року голові Правління компанії «Інкомстрах» позивачем написано заяву, у якій повідомлено про порушення компанією законодавства та його права на отримання виплати страхового відшкодування. Однак, жодних дій по виплаті страхового відшкодування ПрАТ «СК «Інкомстарх» не здійснив. Позивач просив стягнути з [PERSON] 6900,00 грн. матеріальних збитків спричинених пошкодженням автомобілю внаслідок ДТП, на що слід зазначити наступне. З відповіді Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28.03.2014 року вбачається, що комісією було проведено позапланову виїзну перевірку (інспекцію) ПрАТ «СК «Інкомстрах» та встановлено факт відсутності компанії за місцезнаходженням відповідно до інформації, внесеної до Державного реєстру фінансових установ, а саме: 03150 м. Київ, вул. В. Васильківська, 64, про що було складено відповідний акт. Крім того, в березні 2013 року комісією проводилась планова виїзна перевірка (інспекція) діяльності страховика за адресою: 03150 м. Київ, вул. Червоноармійська, 72 оф. 32-33, проте на дату останньої перевірки ПрАТ «СК «Інкомстрах» також не провадить свою діяльність за зазначеною адресою. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг прийнято розпорядження від 31.10.2013 року №3950 про анулювання (відкликання) ліцензії ПрАТ «СК «Інкомстрах» на провадження страхової діяльності у формі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також, комісією прийнято розпорядження від 06.03.2014 року №635 про тимчасове зупинення (обмеження) дії ліцензій ПрАТ «СК «Інкомстрах» на провадження страхової діяльності. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 2 ст. 528 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом ст. 1191 ЦК України, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов'язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Регресну вимогу може бути пред'явлено протягом трьох років із дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Входячи з викладеного, та враховуючи те, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг прийнято розпорядження про анулювання (відкликання) ліцензії та про тимчасове зупинення (обмеження) дії ліцензій ПрАТ «СК «Інкомстрах» на провадження страхової діяльності, збитки позивача мають відшкодуватись особою, яка її завдала, а саме відповідачем [PERSON] Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальних збитків спричинених пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 6900,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого судового збору 243,60 грн.

Outcome: approved