Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в якому зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.07.2009 року, їй належить квартира [ADDRESS] . У зазначеній квартирі, з її дозволу, на правах члена сім`ї зареєстрований відповідач, який з 2014 року не проживає за місцем реєстрації, особистих речей в квартирі не залишив, виїхав на проживання до Російської Федерації, не приймає участі в утриманні квартири. У зв`язку з не проживанням відповідача за місцем реєстрації понад один рік, просила визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням у належній їй квартирі за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилася, у позові вказала про розгляд справи без її участі у зв`язку зі станом здоров`я. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, тому, у відповідності з нормами ст.280 ЦПК України, справу розглянуто без його участі при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сім`ї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. З копії свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 07.07.2009 року, виданого державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Петренко В.Є. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Волноваським БТІ 02.10.2009 р встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . (а.с.6,8) З виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Іллічівець-3а» 18.12.2020 р довідки за № 392 про склад сім`ї позивача випливає, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач. ( а.с.9) Згідно акту обстеження квартири від 18.12.2020 р., складеного комісією за участю депутата Донської селищної ради Копачевської О.В. та працівників селищної ради, відповідач за адресою реєстрації не проживає з 2014 року, особистих речей в квартирі немає. (а.с.10) Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.ст.391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. З матеріалів справи встановлено, що відповідач не є власником квартири, в якій зареєстрований, з 2014 року не проживає за місцем реєстрації, особистих речей у квартирі не залишив, тому суд вважає підтвердженим факт його не проживання без поважних причин більше одного року в квартирі [ADDRESS] , що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою, відповідно, позов слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved