Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості у розмірі 45 985.24 гривен та суму судових витрат у розмірі 1 921.00 гривен судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі керуючого ТВБВ №10015/0571 філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] , 21.02.2018 року укладено договір №1330852 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Згідно договору банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів, відкриває клієнту рахунок за тарифним пакетом «Зарплатний», поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях України і надає клієнту платіжну карту типу «Моя картка» та ПІН-конверт до неї. Відповідно до п.6.2. - 6.5., 6.6.1 Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, , яка є складовою заяви про приєднання передбачено, що клієнту надається кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії на цей картковий рахунок № [NUMBER] у сумі 40000.00 гривен з можливим подальшим збільшенням до 250 000.00 гривен на строк 60 місяців з можливим продовженням на той самий строк. Строк кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 35 % річних та сплачується щомісячно. У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом відповідач належним чином не виконав, в зв`язку з чим у нього перед позивачем станом на 02.10.2019 року виникла заборгованість по кредитному договору. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.45, 46, 61). Подав заяву про підтримання позовних вимог, задоволення їх у повному обсязі та розгляд справи у його відсутність в заочному порядку (а.с.54). Відповідач до суду не прибув, повідомлявся за адресою свого постійного місця реєстрації: [ADDRESS] (а.с.45,61), що підтверджується довідкою Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області (а.с.43) та за адресою проживання вказаною в заяві про приєднання: [ADDRESS] (а.с.45,61). Суд направляв повідомлення про виклик в судове засідання на 05.12.2019 року та на 21.01.2020 року. Однак усі поштові повідомлення повернулися до суду з відміткою, що «Адресат відсутній» та «За закінченням строку зберігання» (а.с.47-48,51-52,63-64,68-69). Надалі суд повідомляв відповідача про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507/ (а.с.62). Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2). Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлений належним чином про час та місце розгляду даної справи. Будь-яких заяв, заперечень, відзиву щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, до суду наданих ним не було. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України (а.с.54). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України). Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені). Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі керуючого ТВБВ №10015/0571 філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] , 21.02.2018 року укладено договір №1330852 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Згідно договору банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів, відкрив клієнту рахунок за тарифним пакетом "МІЙ КОМФОРТ", поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях України і надав клієнту платіжну карту типу «Mоя картка» та ПІН-конверт до неї. Відповідно до п.6.2.-6.5., 6.6.1 Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, яка є складовою заяви про приєднання передбачено, що клієнту надається кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії на цей картковий рахунок № [NUMBER] у сумі 40 000.00 гривен з можливим подальшим збільшенням до 25000.00 гривен на строк 60 місяців з можливим продовженням на той самий строк. Строк кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 35 % річних та сплачується щомісячно. Відповідач взяв на себе зобов`язання щомісячно отримувати звіт (виписку) по рахунку та сплачувати за кредитом всі платежі на підставі цього звіту (виписки) по рахунку не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним або на початку операційного дня, наступного за вихідним, святковим днем чи неробочим. У разі порушення строку сплати платежів за Договором клієнт зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Уразі виникнення простроченої заборгованості за рахунком та кредитом, її непогашення у строки, визначені правилами, клієнт гарантує повернення сум такої заборгованості банку всіма належними йому коштами, майном, майновими правами, тощо. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 28.08.2019 року має заборгованість у розмірі 45 985.24 гривен, яка складається з наступного: - 35 603.80 гривен - прострочений основний борг по кредиту; - 4 355.80 гривен - прострочені проценти за користування кредитом; - 691.53 гривен - прострочена комісія за обслуговування карткового рахунку; - 3803.80 гривен - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу; - 932.80 гривен - пеня за несвоєчасне погашення відсотків; - 492.98 гривен - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу; - 104.53 гривен - 3 % річних за несвоєчасне погашення відсотків. Таким чином, відповідачем порушені умови договору, що призвело до виникнення вище вказаної заборгованості. Вимогами ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 1049 ЦК України закріплює обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за договором позики. За викладених обставин суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на підставах, визначених діючим законодавством. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Грошовим зобов`язанням вважається зобов`язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов`язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов`язання у зв`язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов`язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. Таким чином, відповідач знехтував своїм правом щодо подання суду доказів та можливого доведення перед судом їх переконливості, тоді як позивач довів свої вимоги на підставі належних і допустимих доказів. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - 1921.00 гривен судового збору.

Outcome: approved