Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області про звільнення майна від арешту, в якій просить: зняти арешт з нерухомого майна: квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] , що був накладений на підставі постанови ДВС у Дзержинському районі м. Харкова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА №052775, 08.12.2006 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому належить на праві спільної сумісної власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане ХМЦПДЖФ 02.06.1998 року №[NUMBER], квартира за адресою: [ADDRESS] . 20.05.2019 року на належну позивачу квартиру було накладено обтяження(арешт) на підставі постанови ДВС у Дзержинському районі м. Харкова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА №052775, 08.12.2006 року. 11.07.2019 року позивач направив лист на адресу Шевченківського ВДВС м. Харкова з проханням зняти арешт з вищевказаної квартири у зв`язку із закриттям виконавчого провадження. У відповідь, Шевченківський ВДВС м. Харкова підтвердив, що відкриті виконавчі провадження щодо позивача на примусовому виконанні у відділі не перебувають. Разом з тим, Шевченківський ВДВС повідомив, що державний виконавець не наділений повноваженнями щодо зняття арешту за виконавчим провадженням, яке не перебуває на виконанні відділу, або відомості щодо якого відсутні у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень та Автоматизованій системі виконавчого провадження. Таким чином, на теперішній час, на належне позивачу майно безпідставно накладено арешт. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника («Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року), відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із довідкою №1054636 від 27.02.2019, виданою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №052775 від 08.12.2006 року, на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт. Відповідно до листа, наданого Шевченківським ВДВС м. Харкова ГТУЮ в Харківській області № 30957/14.6-28 від 05.08.2019 року, відкриті виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] на примусовому виконанні у відділі не перебувають. Ч.1,2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» вбачається, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Ч.3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначає, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно із ч.4,5 ЗУ «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду Відповідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.319, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ч.1 ст.321 ЦК України вбачається, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевикладені норми законодавства України, а також те, що відповідачем не було подано відзив, суд приходить до висновку, що накладений державним виконавцем арешт та заборона на відчуження квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , порушують права [PERSON] , а за таких підстав підлягають скасуванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved