Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить ухвалити рішення про усунення перешкод [PERSON] , [INFO] в користуванні житловим будинком [ADDRESS] шляхом виселення з цього будинку [PERSON] , [INFO] , без надання іншого жилого приміщення. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . На даний час у цьому житловому будинку проживає відповідач [PERSON] , що є її колишнім чоловіком. Згідно рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 08.08.2016 року по справі №443/394/16 розірвано шлюб з відповідачем. [PERSON] систематично зловживає алкогольними напоями, виражається нецензурними словами в сторону позивача та членів її сім`ї, застосовує до них насилля та погрожує фізичною розправою, вчиняє моральний та психологічний тиск, свідками чого стають діти, тобто порушує правила спільного проживання. Крім того зазначає, що до [PERSON] вживались заходи запобігання і громадського впливу, а саме: постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 04.10.2017 року №443/176/17 провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення; постановою Жидачівського районного суду Львівської оболасті від 02.04.2018 року по справі №443/539/18 [PERSON] притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КупАП; 04.04.2018 року працівниками поліції проведено бесіду профілактичного характеру з [PERSON] та винесено офіційне попередження про недопустимість вчинення насильства в сім`ї; постановою Жидачіського районного суду від 19.10.2018 року по справі №443/1795/18 [PERSON] притягнено до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 20.02.2019 року відкрито провадження у справі. На підставі розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області Особи В.М. №685 від 20 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 26 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 25.01.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просили позов задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач не подав відзиву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без його участі до суду не надходило. У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України суд за згодою позивача та її представника вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено наступні обставини. [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7). На даний час відповідач по справі [PERSON] проживає в даному житловому будинку, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Ходорівської міської ради №503 від 10.07.2018 року (а.с.8). Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 08.08.2016 року по справі №443/394/16-ц розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 13.11.1993 року у виконкомі Отинецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, актовий запис №20 (а.с.9). Постановою Жидачівського районного суду Львівської оболасті від 02.04.2018 року по справі №443/539/18 [PERSON] притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КупАП. Даною постановою судом встановлено, що [PERSON] 12.02.2008 року близько 20.00 год. за місцем свого проживання в с.Дуліби Жидачівського району Львівської області вчинив відносно своєї колишньої дружини сімейний скандал, в ході якого обзивав останню нецензурною лайкою, чинив моральний та психологічний тиск, чим порушив ч.1 ст.173-2 КупАП. При розляді справи [PERSON] свою вину у вчиненому правопорушенні визнав та щиро розкаявся (а.с.11). Постановою Жидачіського районного суду Львівської області від 19.10.2018 року по справі №443/1795/18 [PERSON] притягнено до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП. Даною постановою встановлено, що [PERSON] будучи 02.04.2018 року відповідно до постанови Жидачівського районного суду Львівської області підданий адміністративному стягненню за ч.1. ст.173-2 КУпАП, 13 жовтня 2018 року приблизно о 21.30 год за місцем свого проживання в житловому будинку в [ADDRESS], вчинив конфлікт зі своєю тещею [PERSON] , висловлювався нецензурними словами, погрожував їй фізичною розправою, тобто вчинив відносно неї дії психологічного характеру, що могло завдати її психічному здоров`ю, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП. Під час розгляду справи [PERSON] винуватим себе визнав (а.с.14). Крім того, як вбачається з повідомлення начальника Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області від 04.04.2018 року, працівниками поліції проведено бесіду профілактичного характеру з [PERSON] та винесено офіційне попередження про недопустимість вчинення насильства в сім`ї (а.с.13). Також, постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 04.10.2017 року по справі №443/176/17/ провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с.12). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є дочкою позивача та відповідача по справі. Батько ( [PERSON] ) вживає алкогольні напої, вчиняє скандали. Вона разом із мамою ( [PERSON] ) здійснювали виклик поліції з приводу поведінки батька, однак останній не реагує на зауваження та профілактичні розмови з працівниками поліції. Крім того зазначила, що відповідачу відомо про розгляд даної справи. Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що статтею 41 Конституції України та відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод"закріплено право закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користуванням своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). Частиною першою статті 405 ЦК України передбачено, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно статті 156 ЖК України , члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно статті 157 ЖК України, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до абз.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (постанова Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №679/1657/18). У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Як встановлено судом, відповідач систематично порушує правила співжиття із позивачем та членами її сім`ї, що підтверджується вищеописаними доказами, належних висновків після вжиття кожного із заходів (накладення адміністративного стягнення, профілактичної бесіди, попередження про недопустимість вчинення насильства в сім`ї) не зробив та свою поведінку не змінив в кращу сторону, тобто такі не дали позитивного результату. Таким чином, систематичне порушення відповідачем правил спільного проживання є достатньою підставою для того, щоб усунути позивачці перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом його виселення з цього будинку без надання іншого жилого приміщення Враховуючи вищевикладене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системнийаналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved