Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1715 га, що знаходиться по [ADDRESS], призначена для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що, 13.01.2009 року вказану земельну ділянку отримала в дарунок від [PERSON], яка належала йому на праві приватної власності. Позивач звернувшись до Реєстраційної служби Корецького РУЮ для отримання витягу на право власності на земельну ділянку, отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки договір дарування №36 від 13.01.2009 року та витяг з Державного земельного кадастру містять суперечності та не узгоджуються між собою, що унеможливлює проведення державної реєстрації прав, а саме через зазначення кадастрового номеру, що неможливо належним чином ідентифікувати земельну ділянку. Допущена помилка в написанні кадастрового номеру у державному акті, обмежує право позивача на володіння та користування належним їй майном (земельною ділянкою) в повному обсязі. У зв'язку з наведеним позивач звернулася до суду за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не з"явилася до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності . Позов визнає повністю. Представник відповідача Новокорецької сільської ради в судове засідання не з"явився до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає повністю. Дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно з п.а) ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Ст.131 ЗК України передбачені підстави набуття права власності на земельні ділянки на підставі інших цивільно-правових угод, а саме громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до п.а) ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою. Отже, обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку. Судом встановлено, що 24.10.2008 року [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1715 га, яка розташована в с.Новий Корець, Корецького району за кадастровим номером 56230160000100196. Із дослідженого договору дарування серії ВМВ №314852 від 13.01.2009 року посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованим в реєстрі за №36, вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку площею 0,1715 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер якої 56230160000100196. Відповідно до Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно №13279858 від 23.05.2014 року [PERSON] відмовлено у державній реєстрації земельної ділянки площею 0,1715 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 5623086000:01:002:0237. На підставі ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Суд враховує, що право власності позивача на вищевказану земельну ділянку відповідачем не оспорюється, проте через розбіжності кадастрового номеру земельної ділянки по [ADDRESS], обмежують права позивача щодо володіння, користування та розпорядження нею, а тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 78, 81, 90, 92, 125, 126, 131, 152 ЗК України,

Outcome: approved