Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору про надання відновлювальної кредитної лінії №643/863-К863 від 09.09.2008 року відповідачка отримала кредит у розмірі 35000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,40% на рік з кінцевим терміном повернення до 08.09.2023р. або достроково у випадках, передбачених договором. 09.09.2008 року з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ними було укладено іпотечний договір №1128. Відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Гагаріна, 65 м. Баштанка Миколаївської області. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав належним чином. У зв'язку з цим, станом на 07.10.2013 року виникла заборгованість - 297340,56 гривень, яка складається з наступного: 24986,32 дол. США, що еквівалентно 199715,66 гривень - заборгованість за кредитом; 10792,83 дол. США, що еквівалентно 86267,07 гривень - заборгованість за вісотками; 86,66 дол. США, що еквівалентно 692,71 грн. - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; 1334,31 дол. США, що еквівалентно 10665,11 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків. Від позивача надійшла заява про слухання справи у відсутність їх представника та підтримання позову, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачка до суду не з'явилася, про причини неявки не повідомила, хоча належним чином повідомлена про дату, місце та час судового розгляду -рекомендованим повідомленням. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З огляду на те, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та обов'язки сторін, та немає необхідності в особистих поясненнях сторін, суд ухвалив про заочий розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору про надання відновлювальної лінії від 09.09.2008р., розрахунок вимог банку станом на 07.10.2013р.; копію іпотечного договору від 09.09.2008р., витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №20129946; заяву на видачу готівки №3, №8; свідоцтво про державну реєстрацію серії АО1 №365338), суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 35000дол.США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,40% на рік. 09.09.2008 року з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ними було укладено іпотечний договір №1128, відповідно до якого предметом іпотеки є будинок з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Гагаріна, 65 м. Баштанка Миколаївської області. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала належним чином, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 297340,56 гривень . Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 530 ч.1; 553, 554, 1050, 1054 ч.1 ЦК України, ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність". Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1050 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 41 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. У відповідності до положень ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» певний спосіб реалізації предмета іпотеки може бути встановлений у рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано частина перша ст.20 Закону України «Про заставу». Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст.20 Закону України «Про заставу»). Правовий аналіз зазначених норм законодавства дозволяє зробити висновок, що звернення стягнення на майно боржника має на меті реалізацію майна останнього для погашення існуючої заборгованості перед стягувачем, включає в себе арешт, вилучення та примусову реалізацію такого майна. Підставою для звернення стягнення на майно боржника є, серед іншого, рішення суду. При цьому, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель має право звернутися у суд як з позовом про стягнення заборгованості, так і з позовом щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, в останньому випадку спосіб реалізації предмета іпотеки встановлюється рішенням суду. В разі примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості та подальшої реалізації предмета іпотеки в рахунок погашення боргу, майно, що реалізується з прилюдних торгів, не втрачає статус іпотечного, а тому при проведенні прилюдних торгів для державного виконавця та торгуючої організації обов'язковим є застосування Закону України «Про іпотеку». На підставі ст.. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2973,41грн.

Outcome: approved