Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку № 99 по пр. Гагаріна в м. Харкові. В обґрунтування позову позивач зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок № 99 по пр. Гагаріна в м. Харкові, в зазначеному будинку зареєстровані він, його сестра [PERSON], родичка [PERSON], та його колишня дружина [PERSON] Шлюб між ним та відповідачкою було розірвано 18.12.2009 року, [PERSON] з жовтня 2015 року в будинку не проживає, її речей в будинку немає. Відповідач участі в оплаті комунальних послуг жодним чином не бере, суми які нараховуються до сплати не відшкодовує. Просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявився, надав письмову заяву с проханням розглядати справу за його відсутності, підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 липня 2001 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 4-855, виданого 11-ю ХДНК та згідно Угоди про поділ майна від 28 липня 2001 року, яка зареєстрована в реєстрі за № 4-856, посвідченої державним нотаріусом Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори, [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному перейшло 15/100 частин домоволодіння, що знаходиться в місті Харкові, пр. Гагаріна № 99. Згідно договору дарування частки житлового будинку від 14 липня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1113, [PERSON] подарувала безоплатно, а [PERSON] прийняв в дар 15/200 часток у праві спільної часткової власності на два житлові будинки номер 99 з прибудовами та надвірними будівлями по пр. Гагаріна у місті Харкові. Також відповідно до договору дарування частки житлового будинку від 14 липня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1113, [PERSON], яка діє від імені та в інтересах гр. [PERSON] Федерації [PERSON] на підставі довіреності, подарувала безоплатно, а [PERSON] прийняв в дар 15/100 часток у праві спільної часткової власності на два житлові будинки номер 99 з прибудовами та надвірними будівлями по пр. Гагаріна у місті Харкові. В житловому будинку № 99 по пр. Гагаріна у місті Харкові зареєстровані - [PERSON], сестра [PERSON], родичка [PERSON] та колишня дружина [PERSON] - відповідач по справі, [PERSON], про що свідцить довідка надана адміністрацією Комінтернівського району Харківської міської ради № 1511/0/102-16 від 18.11.2016 року. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 18 грудня 2009 року, виданого Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, шлюб між мною [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що зроблено актовий запис № 527 від 2009 року грудня місяця 18 числа. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] протягом тривалого часу в будинку № 99 по пр. Гагаріна в м. Харкові не проживає, оплату за комунальні послуги не здійснює, майна, що належить відповідачці в будинку немає. Окрім того відповідач не приймає жодних засобів щодо збереження за нею права користування житловою площею в спірному житловому будинку. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав "Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК)- Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права і користування житлом. Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідач в спірному жилому приміщенні відсутня понад рік, оплату за житло не здійснює суд вважає, що є підстави для визнання її такою, що втратила право користування спірною жилою площею. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання зняття \~з \~реєстрації \~місця проживання особи здійснюється на підставі судового \~рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права \~власності \~на \~житлове \~приміщення \~або \~права користування житловим \~приміщенням, \~про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 11 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання реєстрація місця \~\~проживання \~та \~місця \~перебування \~осіб здійснюється органом реєстрації. \~\~Центральний \~орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної \~політики \~у \~сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно \~до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування \~осіб \~в \~Україні, \~зразки \~документів, необхідних для реєстрації \~і \~зняття \~з \~реєстрації \~місця \~проживання \~та \~місця перебування. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги заявлені обґрунтовано, знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved