Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недостовірною інформацію, розповсюджену [INFO] у прямому ефірі телеканалу «112 Україна» [PERSON] щодо викрикування Мелітопольським міським головою Мінько Сергієм Анатолійовичем гасла «Россия ! Россия ! Референдум ! Отделение !»; зобов`язати відповідача протягом місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили, зачитати в ефірі будь-якого телевізійного каналу резолютивну частину судового рішення. Також просить стягнути судові витрати, понесені у зв`язку із сплатою судового збору. Позовну заяву мотивовано тим, що 07.11.2018 у прямому ефірі телеканалу «112 Україна» о 16.22 приймав участь народний депутат України [PERSON] . Відео розміщено на офіційному сайті телеканалу за електронною адресою: https://video.112.ua/evgeniy-balickiy-narodnyy-deputat-ot-oppozicionnogo-bloka-gost-112-ukraina-07112018-282814.html. У своєму виступі [PERSON] зазначив наступне (російською мовою): «во власти сегодня находятся те, на кого есть компромат, на таких как [PERSON] , или мэр Мелитополя, который стоял под флагами Ленина и кричал «Россия ! Россия ! Референдум ! Отделение !». Постановою Мелітопольської міської виборчої комісії № 167 від 19 листопада 2015 року Мелітопольським міським головою зареєстровано [PERSON] , який займає цю посаду і на теперішній час, тому висловлювання відповідача [PERSON] стосується саме позивача. Крім того, аналогічне звинувачення з боку [PERSON] на адресу Мелітопольського міського голови пролунало й у виступі відповідача у 2016 році з трибуни Верховної Ради України, відеозапис якого додано до позову. З аналізу виступів відповідача у Верховній Раді та в ефірі телеканалу «112 Україна» вочевидь вбачається, що мова йде про одну посадову особу, а саме про позивача [PERSON] і про один й той самий його виступ. Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-УІН встановлено, що застосування Російською Федерацією збройної сили проти України становить злочин збройної агресії. Недостовірними висловлюваннями відповідача [PERSON] беззаперечно завдано моральну (немайнову) шкоду репутації позивача, його честі та гідності, вони підривають довіру до його діяльності. Зазначено, що Позивачем в якості доказу відсутності з його боку гасел, про які вказував відповідач, надано до суду повний відеозапис його виступу на несанкціонованому мітингу, що стався 02.03.2014 в м.Мелітополі. Дата подій підтверджується інформаційним випуском новин Комунального підприємства Мелітопольської міської ради Комунальне підприємство «Телерадіокомпанія «Мелітополь», та описуванням цієї події в засобах масової інформації. Від представника відповідача \~Дуди С.В.\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~зазначено,\~що позовна заява [PERSON] є безпідставною, не коректною, складеною в порушення норм п.3 ч.2 ст.44 ЦПК України (неприпустимість зловживання процесуальними правами при подачі безпідставного позову, який має очевидно штучний характер), та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Виступ Народного депутата\~України [PERSON] ,\~ [INFO] \~у прямому\~ефірі телеканала\~«112-Україна»\~взагалі не\~стосується Позивача-\~Мелітопольського міського\~Голови Мінька\~С.А.\~Тема програми\~взагалі не\~була пов`язана\~з вказаною\~особою позивача,\~на що\~вказує безпосередньо\~зміст промови\~та манера\~її викладення.\~Користуючись своїми\~правами залученого\~в якості\~виступаючого в\~ході бесіди\~з ведучим\~програми,\~Народний депутат\~України [PERSON] ,\~будучи в\~складі опозиційної\~сили «Опозиційний\~блок» до\~правлячої партії\~БПП,\~які входять\~до складу\~Верховної Ради\~України,\~висловлював свої\~загальні критичні\~погляди щодо\~державних високопосадовців,\~які входять\~до Блоку\~БПП,\~а саме\~дослівно:\~Російською мовою:\~-\~«Во власти\~сегодня находятся\~или те,\~на кого\~есть хороший\~компромат,\~такие как\~ [PERSON] ,\~или мэр\~Мелитополя,\~который стоял\~под флагами\~ [PERSON] красными,\~кричал «Россия,\~Россия,\~референдум,\~отделение…».\~Ведучий:\~-\~Це такий\~інструмент присутній?\~-\~«Да инструмент\~есть.\~Нет,\~это абсолютно\~не нормально.\~Я все-таки\~закончу мысль,\~чтоб Вы\~понимали.\~Есть некоторые\~люди,\~которые как\~говорится висят\~на крючке,\~такие как\~ [PERSON] ,\~там мэр\~Мелитополя,\~который председатель\~БПП сегодня.\~А есть\~люди которые\~завязаны на\~бюджете…».\~Відповідач [PERSON] \~у діалозі\~з ведучим\~звернув увагу\~на принципи\~виділення посадовими\~особами влади\~грошових коштів\~для регіонів\~нашої держави,\~з застосуванням\~алегорій та\~сатири.\~Критично розмірковуючи,\~що посадовці\~діляться на\~категорії,\~які «висять\~на гачку»\~та \~які «зав`язані\~на бюджеті».\~Певним особам\~виділяють грошові\~кошти,\~а іншим\~ні.\~Що владою\~по різному\~ситуація сприймається.\~Російською мовою:\~«..На\~самом деле\~это такая\~политическая взятка.\~И когда\~приглашают человека,\~ему говорят:\~«вот смотри,\~на одной\~чаше весов\~деньги тебе\~на округ,\~а там\~еще можно\~ «намыть»,\~там еще\~можно свои\~компании завести\~заработать,\~плюс у\~тебя растет\~рейтинг.\~Говорят:\~«смотрите какой\~эффективный депутат,\~ай какой\~красивый мальчик.\~А этот\~фу-фу,\~нехороший,\~потому что\~оппозиционер,\~видите он\~только болтает,\~он ничего\~не получает\~на округ\~и \~так далее.\~Это первый\~рычаг.\~Второй рычаг\~ это\~компроматы».\~У змісті висловлювань [PERSON] загальної критики щодо посадовців при владі, на яких на думку Відповідача є компромат і «висять на гачку», зазначені як певні оціночні судження із застосуванням алегорій та сатири, без фактичних даних, зазначалась лише сатирично- алегорична назва посади «мэр [PERSON] », але посада Мелітопольського міського голови не зазначалась. Прізвище, ім`я по-батькові - [PERSON] - не зазначено; фактичне місце проведення подій та час, де відбувались мітинг - не зазначені; станом на дату мітингу 02.03.2014 р. Мелітопольським міським головою була інша особа - [PERSON] станом на час мітингу, позивач [PERSON] не був міським головою м.Мелітополя. Крім того, відповідно до норм Закону України «Про місцеве самоврядування», та долученої до позову Постанови Мелітопольської міської виборчої комісії №167 від 19.11.2015 р. «Про визнання Мелітопольського міського голови обраним», вірна назва посади [PERSON] «Мелітопольський міський голова». Але в порушення наведених фактів висловлювання відповідача були сприйняті позивачем як недостовірні, та такі, що ганьблять його ділову репутацію, при цьому Позивачем [PERSON] висловлювання [PERSON] в позовних вимогах довільне значно інтерпретовані, та відрізняються від оригіналу, фактично змінюючи зміст, що призвело до формування штучної позовної вимоги. Але в фактичному змісті виступу інформація по позивачу -«Мелітопольському міському голові Мінько С.А» взагалі відсутня. Щодо аналогічного обвинувачення, яке ніби-то пролунало у 2016 р. при виступі Відповідача [PERSON] з трибуни Верховної Ради України, вбачається, що виступаючий критикував Позивача, який не виконує рішення адміністративних судів по Мелітопольській міській раді, за відсутність поновлення на посаді секретаря, відсутність комісій ради. При цьому технічним відділом Верховної Ради був продемонстрований частково відеосюжет про безпосередню участь Позивача у несанкціонованому мітингу, де невідомі проросійсько налаштовані громадяни вигукували проросійські гасла «Росія, Росія!!», розмахуючи Російськими стягами, на якому він був присутній та знаходився в центрі виступаючих. А у відповідь скандуючим проросійські гасла Позивач, обіцяючи, що жоден військовозобовязаний не\~виїде з\~міста (це\~в період\~активної мобілізації\~Мелітопольським військоматом),\~зазначив що\~всі геополітичні\~питання будуть\~вирішуватись сумісно\~шляхом проведення\~референдуму.\~І це\~в дні,\~коли проходить\~референдум в\~Криму на\~відділення від\~України,\~при формуванні\~ЛНР та\~ДНР.\~Цей ролік\~в травні\~2016\~р.\~при виступі\~з трибуни\~Верховної ради\~продемонстрував Народний\~депутат України\~ [PERSON] .\~Саме він\~коментував участь\~ [PERSON] \~в цьому\~мітингу.\~ [PERSON] \~взагалі не\~коментував участь\~ [PERSON] \~в мітингу.\~Що підтверджується\~долученим відео\~сюжетом та\~копією стенограми\~виступу. Тобто, вважає, що відповідач [PERSON] не здійснив будь- яких дій, які б могли взагалі відноситися до порушення честі та гідності, ділової репутації позивача. Саме останній штучно спробував застосувати роль особи, чиї права ніби то порушені, самостійно долучивши відеозапис несанкціонованого мітингу і зазначає з застосуванням оціночного судження що «вочевидь вбачається», що саме про нього йде мова у виступах. Тобто це і є судження самого позивача. Будь-які висловлення [PERSON] щодо [PERSON] , що порушують його честь та гідність та ділову репутацію, взагалі відсутні. Висловлювання Відповідача [PERSON] із застосуванням алегорій і сатири, є оціночним судженням та загальною критикою щодо посадовців при владі, а позивача Мелітопольского міського голову [PERSON] взагалі не стосуються. Викладене не можна назвати інформацією, що є неправдивою, некоректною, неетичною або викладеною з негативним відтінком щодо самого позивача\~, яка підлягає спростуванню в судовому порядку». Оцінити правдивість чи правильність судження будь яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Крім того, зазначив, що позивачем повинно враховуватись положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, ухваленої 12.02.2004 р. на 872-му засіданні Кабінету Міністрів України, в якій зазначено, що політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому чи регіональних рівнях вирішили апелювати до довіри громадськості та виставили себе на публічне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того як вони виконують чи виконували свої функції. \~ \~ \~ \~А в\~даному \~випадку,\~навпаки,\~позивач,\~звертаючись з\~штучним позовом\~про захист\~ділової репутації,\~діючи в\~грубе порушення\~зазначеної Декларації,\~спотворюючи обставини,\~перекручуючи позовні\~вимоги,\~які суттєво\~ відрізняються\~від оригіналу\~виступу,\~ намагається\~ набути по справі статус особи, права якої порушені. На підставі\~усього викладеного,\~просить у задоволенні позову Мелітопольського міського голови Мінько С.А. до Народного депутата України [PERSON] про захист ділової репутації та визнання недостовірною інформації - відмовити в повному обсязі. Також просить стягнути витрати на правову допомогу, на загальну суму 16050 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав, наполягав на їх задоволенні. Також вказував, що під час свого виступу міським головою [PERSON] взагалі не вимовлялися гасла «Россия! Отделение !», вираз «Референдум» позивачем вживався, однак у іншому сенсі, у іншому реченні. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав на підставах, вказаним у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що виступ відповідача відбувся в межах свободи політичних дебатів. Відповідач у своїх висловах критикував владу взагалі без конкретної вказівки на певну особу, відповідач не зазначав, що саме [PERSON] говорив ці висловлювання. Суд, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали цивільної справи, проглянувши відеозаписи подій, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Згідно зі ст. 299 ЦК України кожен має право на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно до ч. 1 ст. 277\~ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Пунктом 15 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27.02.2009\~р.\~№ 1\~«Про судову\~практику у\~справах про\~захист гідності\~та честі\~фізичної особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи» (далі-Постанови Пленуму ВСУ) \~роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Судом встановлено, що 07.11.2018 у прямому ефірі телеканалу «112 Україна», о 16.22, приймав участь народний депутат України [PERSON] . Відео розміщено на офіційному сайті телеканалу за електронною адресою: https://video.112.ua/evgeniy-balickiy-narodnyy-deputat-ot-oppozicionnogo-bloka-gost-112-ukraina-07112018-282814.html. Як вбачається з відеозапису виступу, переглянутого в судовому засіданні, під час відповідей на питання ведучого [PERSON] зазначив наступне (російською мовою): «во власти сегодня находяться те, на кого есть компромат, на таких как [PERSON] , или мэр Мелитополя, который стоял под флагами Ленина и кричал «Россия ! Россия ! Референдум ! Отделение !». Постановою Мелітопольської міської виборчої комісії № 167 від 19 листопада 2015 року Мелітопольським міським головою зареєстровано [PERSON] , який займає цю посаду і на теперішній час. Аналогічне звинувачення з боку [PERSON] на адресу Мелітопольського міського голови пролунало й у виступі відповідача у 2016 році з трибуни Верховної Ради України, відеозапис якого переглянуто в судовому засіданні. При цьому, у вказаному виступі відповідачем продемонстровано у сесійній залі фрагменти з мітингу, проведеного у м. Мелітополі 02.03.2014, в тому числі виступу на ньому позивача- [PERSON] , який на той час займав посаду секретаря Мелітопольської міської ради. З аналізу виступів відповідача у Верховній Раді та в ефірі телеканалу «112 Україна» вочевидь вбачається, що мова йде про одну посадову особу, а саме про позивача [PERSON] і про один й той самий його виступ. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Доводи представника відповідача про те, що оскільки [PERSON] вказано у своєму виступі «мэр Мелітополя», а позивач [PERSON] є Мелітопольським міським головою, то неможливо встановити, що виступ відповідача стосувався саме [PERSON] суд вважає неспроможними з огляду на наступне. Так, у виступі в ефірі телеканалу «112 Україна» відповідач дійсно не називав прізвище, ім`я та по-батькові позивача, проте зазначені [PERSON] факти, зокрема, використання словосполучення «мэр Мелітополя» однозначно вказує про сприйняття аудиторією інформації, яка стосується саме позивача [PERSON] . Крім того, представник відповідача в судовому засіданні ухилився від ствердження того, що виступ [PERSON] стосувався не [PERSON] , на питання представника позивача прямої відповіді не надав, акцентуючи увагу на недоведеність, на його думку, позовних вимог. Відповідно до п.15\~постанови Пленуму Верховного Суду України, \~під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, переданні по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Інформація, поширена відповідачем [PERSON] у прямому ефірі телеканалу «112 Україна» стала відомою більш ніж одній особі. Таким чином, суд вважає доведеним розповсюдження відповідачем викладеної у позові інформації щодо позивача. Надаючи оцінку достовірності інформації, яка була розповсюджена відповідачем під час ефіру, суд виходить з наступного.\~\~ Статтею 3 Конституції України\~встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Честь і гідність - важливі духовні нематеріальні блага, втілені у самій особистості громадянина. Вони визначають добре ім`я людини та позитивну репутацію особи. Право на честь та гідність громадянина є конституційним. Конституцією України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст. 34). Статтею 32 Конституції України\~передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Відповідно до\~ст. 28 Конституції\~кожен має право на повагу до його гідності. Разом з тим, відповідно до\~ст. 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з ч.1\~ст.201 ЦК України\~особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Аналогічні положення містяться й у міжнародних актах з прав людини. Зокрема, у ст.12 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання в його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань. Міжнародним пактом про громадянські і політичні права ООН від 16.12.1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканість його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь та репутацію (п. 1 ст. 17). Разом із цим,\~Конституцією України\~гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосудця (ст. 34 Конституції України). Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено і у ст. 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства, і гарантовано\~ст. 34 Конституції України. Так, у відповідності до статті 10 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року ратифікованої Верховною Радою України, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію. Однак, п. 2 ст. 10 Конвенції визначено, що здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може бути предметом таких умов і обмежень, які встановлені законом і є необхідними для захисту репутації або прав інших людей. Пунктом 19\~Постанови Пленуму ВСУ визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Частиною 2\~ст. 302 ЦК України\~передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Доказів достовірності поширеної інформації відповідачем суду не надано. Натомість, під час дослідження у судовому засіданні відеозапису та стенографічного запису виступу позивача на мітингу в м. Мелітополі 02.03.2014, наданого позивачем, встановлено, що позивач не вимовляв висловлювання, про які йдеться в поширеній інформації щодо позивача. Згідно зі\~ст. 1 Закону України «Про інформацію»,\~інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Відповідно до\~ст.5 Закону, основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації та свободи її обміну; об`єктивність, вірогідність інформації; повнота і точність інформації; з законність одержання, використання, поширення та зберігання інформації. Пунктом 6 ч.2 ст.47\~цього Закону\~передбачено, що за поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи, винна особа, яка поширила таку інформацію несе цивільно-правову відповідальність. Пунктом 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~судам дано роз`яснення, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені); негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації. Згідно із частиною другою статті 30\~Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до\~статті 277 ЦК\~предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Перевіряючи заперечення представника відповідача та зупиняючись на питанні, чи є викладена на оглянутому диску інформація фактичним твердженням чи оціночним судженням, суд звертає увагу на таке. Поширення відповідачем 07.11.2018 у прямому ефірі телеканалу «112 Україна» інформації про «мэра Мелитополя», яка сприймається суспільством такою, що стосується саме позивача-Мелітопольського міського голову і містить звинувачення позивача у вчиненні певних дій, не може вважатися оціночними судженнями на підставі ст. 30\~Закону України «Про інформацію», оскільки такі фактичні твердження відповідача [PERSON] можливо перевірити на предмет їх відповідності дійсності, здійснивши відповідну перевірку істинності фактів. Як зазначалося, переглядом відеозапису мітингу встановлено недостовірність інформації, зазначеної відповідачем. Також, представник відповідача, серед іншого, зазначає, що позивач є публічною особою, а отже межа допустимої критики щодо позивача є значно ширшою ніж окремої пересічної особи. До такого висновку відповідач дійшов з огляду на ст.ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу дебатів у засобах масової інформації, схвалену 12.02.2004 на 872-му засіданні Комітету і Міністрів Ради Європи (далі - Декларація), якими передбачено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. Нормами Декларації передбачено, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Позивач дійсно є публічною особою (Мелітопольським міським головою ), в той час як і відповідач [PERSON] є також публічною особою (Народним депутатом України). У вищевказаній Декларації, на яку посилається відповідач, також зазначається, що нагадуючи про свою Резолюцію № (74) 26 щодо права на відповідь - можливості особи по відношенню до преси та Рекомендацію № R (99) 15 щодо заходів стосовно висвітлення засобами масової інформації виборчих кампаній, нагадуючи також про свою Рекомендацію № (97) 20 щодо «розпалювання ненависті» («hate speech» [1]) та наголошуючи, що свобода політичних дебатів не передбачає права на висловлення расистських думок або думок, що провокують ненависть, ксенофобію, антисемітизм та всі форми нетерпимості, беручи до уваги резолюцію № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї РЄ щодо права на приватність. Тобто, зазначені акти розширюють межі критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи, але не виправдовують поширення щодо таких осіб недостовірної інформації. Відповідно до п.4 постанови Пленуму ВСУ, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-УІН встановлено, що застосування Російською Федерацією збройної сили проти України становить злочин збройної агресії. Своїми висловлюваннями відповідач [PERSON] порушує згадану Декларацію, адже переконує значну кількість громадян у причетності позивача до сепаратистської діяльності, у тому, що позивач чинить аморально, зневажає закон тощо. Поширенням такої інформації, беззаперечно, завдано моральну (немайнову) шкоду репутації позивача, який є міським головою, його честі та гідності, вони підривають довіру до його діяльності. Підсумовуючи вищевикладене, суд, дослідивши поширену інформацію в цілому та фрагменти інформації в їх системному зв`язку, вважає, що розповсюджена відповідачем [PERSON] інформація про позивача, яка є предметом оскарження, є недостовірною, носить стверджувальний характер, тобто відповідач, не маючи жодних належних та допустимих доказів, повідомив про позивача певні факти, які не відповідають дійсності, носять негативний характер і не є оціночним судженням в розумінні вимог закону та, як наслідок, принижують честь, гідність і ділову репутацію позивача. Представником відповідача на підтвердження обставин, викладених у відзиві на позов надано відеозапис виступу у Верховній Раді України народного депутата Головко М.Й. у травні 2016, який переглянуто у судовому засіданні. Так, згідно вказаного відеозапису, народний депутат [PERSON] прокоментував участь Мелітопольського міського голови Мінька С.А. у мітингу, проведеного 02.03.2014 у м. Мелітополі з демонтрацією ролика, аналогічному тому, який було відтворено при виступі [PERSON] у Верховній Раді України. Але даний сюжет жодним чином не спростовує доводи позивача щодо поширення відповідачем недостовірної інформації, такої що порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача, взагалі не стосується поширення інформації відповідачем. Натомість, той факт, що за результатом виступу [PERSON] стало депутатське звернення до правоохоронних органів з приводу сепаратистської діяльності позивача підтверджує, яке велике суспільне значення має поширення подібної інформації для позивача. За змістом ст. ст.\~94,\~277 ЦК України, ч. 4\~ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Визначаючи спосіб, у якій підлягає спростуванню вищевказана інформація, суд виходить з такого. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму ВСУ, відповідно до статей\~94,\~277 ЦК\~фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суд повинен брати до уваги, що відповідно до\~статті 275 ЦК\~захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений\~главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь, заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права тощо (п. 3 постанови ВСУ). Пунктом 24 та 25\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" N 1 від 27 лютого 2009 року\~роз`яснено, що якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). При спростуванні відомостей по радіо чи телебаченню суд може вказати органу масової інформації, щоб резолютивна частина судового рішення була зачитана диктором у тій самій передачі або циклі передач і в той самий час - не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили. Редагування органом масової інформації тексту судового рішення або коментар до нього не допускаються. На підставі викладеного, суд вважає за можливим визначити для позивача спосіб захисту його порушеного права в частині спростування недостовірної інформації саме через зобов`язання [PERSON] протягом місяця з дня набрання судовим рішення законної сили спростувати поширену інформацію шляхом повідомлення в ефірі будь-якого телевізійного каналу про ухвалене у справі судове рішення. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, з урахуванням способу захисту, підлягають повному задоволенню, оскільки вимоги позивача є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір на суму 1762, 00 грн., що підтверджується квитанцією № 256 від 12.11.2018 /а.с.1/, тому, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути ці витрати з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved