Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звільнення з під арешту майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності виданого 28.01.1997 року органом приватизації при Бобровицькому радгоспі-технікумі, розпорядження № 30 від 23.01.1997 року він є власником 1/ 3 частини квартири [ADDRESS]. В 2012 році його мати звернулась до приватного нотаріуса з метою оформлення спадщини після померлого батька [PERSON] та дізналась про те, що вищезазначена частина квартири перебуває під арештом, який накладений згідно постанови державного виконавця відділу ДВС Бобровицького РУЮ від 27.10.2011 року в виконавчому провадженні по виконанню наказу № 2-н-5/2009 року виданого Бобровицьким районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ « ПриватБанк» 18912,32 грн. Пізніше з'ясувалось що даний наказ виданий у відношенні боржника [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS] і ніякого відношення до нього не має, оскільки він народився 14.01.1982 року, ніколи не проживав [ADDRESS] і крім того не користувався послугами ПАТ КБ « ПриватБанк» . На протязі двох років вирішити питання щодо скасування арешту не вдалося. На початку 2014 року він дізнався, що виконавче провадження закрите, а арешт накладений державним виконавцем не знятий. Незаконне накладення арешту на майно порушує його права, як власника цього майна. Тому просить звільнити з під арешту 13 частину квартири [ADDRESS]. В судове засідання не з'явився позивач, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує з підстав зазначених в позові. ( а.с. 17). Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, згідно поштового повідомлення за адресою реєстрації у встановленому законом порядку не проживає. ( а.с. 11,16) Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судовий виклик вручений йому належним чином. Представник ПАТ КБ « ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву в якій просить справу розглянути в його відсутність. При винесенні рішення покладається на розсуд суду. ( а.с. 40,41). Третя особа [PERSON], в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи в її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує.( а.с. 10). Представник третьої особи [PERSON], не заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснивши при цьому, що 27.10.2011 року державним виконавцем ВДВС Бобровицького РУЮ був накладений арешт на 1/3 частину квартири, яка належить на праві особистої власності позивачу. Як потім з'ясувалось даний арешт накладений на майно особи, яка не має ніякого відношення до наказу про стягнення коштів на користь ПАТ КБ « ПриватБанк». На даний час виконавче провадження, яке було відкрите державним виконавцем 25.05.2011 року на виконання наказу про стягнення з боржника [PERSON] на користь ПАТ КБ « ПриватБанк» 18912,32 грн., закрите, але помилково накладений арешт не знятий і дане питання можливо вирішити тільки в судовому порядку. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника третьої особи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.05.2011 року державним виконавцем ВДВС Бобровицького РУЮ відкрите виконавче провадження про примусове виконання наказу № 2-н-5/2009 року виданого 18.02.2009 року Бобровицьким районним судом про стягнення з боржника [PERSON]. [INFO], жителя [ADDRESS] 18912,32 грн. (а.с. 20). 27.10.2011 року винесена постанова про накладення арешту на 1/3 частину квартири [ADDRESS], в якій зазначено, що вона належить боржнику [PERSON] [INFO] жителю [ADDRESS] ( а.с. 22). На підставі даної постанови до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про арешт вищезазначеної частини квартири позивача. ( а.с. 36-39). Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду із позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] мотивував свої вимоги тим, що арештоване майно є його приватною власністю, а він особисто не користувався послугами банку, крім того не проживав [ADDRESS] та має іншу дату народження ніж боржник [PERSON] з якого, згідно наказу Бобровицького районного суду, стягнуті кошти на користь ПАТ КБ « ПриватБанк». Арешт на частину квартири накладений помилково на його однофамільця. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з ксерокопії паспорта позивача [PERSON] народився [INFO] року в м. Бобровиця Чернігівської області та з 2004 року і по даний час зареєстрований в [ADDRESS] ( а.с. 40). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дійсно має у власності 13 частину квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності виданого 28.01.1997 року органом приватизації при Бобровицькому радгоспі - технікумі, розпорядження № 30 від 23.01.1997 року ( а.с. 36-39). Отже, накладення арешту, для забезпечення зобов'язань відповідача по справі [PERSON], на майно позивача [PERSON] порушує права останнього, як власника нерухомого майна, а тому суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved