Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] в с. Івангород Олександрівського району Кіровоградської області. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в грудні 2011 року розірвав шлюб з відповідачем. 23 грудня 2011 року відповідач звернулася до Олександрівського районного суду з позовною заявою про поділ майна подружжя. 27 вересня 2013 року Олександрівським районним судом було ухвалено рішення про часткове задоволення позову, та стягнуто з нього кошти на користь відповідача в рахунок відшкодування частини витрат на ремонтно-будівельні роботи в домоволодінні за [ADDRESS] в с. Івангород Олександрівського району Кіровоградської області, а також стягнуто вартість частини автомобіля придбаного за час шлюбу. Дане рішення оскаржувалося, але залишилося в силі. 24630,74 гривень було сплачено відповідачу, і закрито провадження за виконавчим листом. Відповідач добровільно в вересні 2012 року вибралася з будинку [ADDRESS] в с. Івангород, і з того часу в будинку не з' являлася. При виїзді вона забрала не тільки особисті речі, а й майно яке було спільно нажито в шлюбі. Перед виїздом відповідач не подала документи для зняття з реєстраційного обліку, тобто залишилася прописаною домоволодінні [ADDRESS] в с. Івангород Олександрівського району Кіровоградської області. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд, зі згоди позивача, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивач на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32687574 від 26.01.2015 року, є власником житлового будинку [ADDRESS] в с. Івангород Олександрівського району Кіровоградської області (а.с. 11). Довідкою Івангородської сільської ради (а.с.7) та Актом обстеження (а.с.10) підтверджується, що в [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] та [PERSON], яка з вересня 2012 року по даний час, за даною адресою не проживає. З постанови про закінчення виконавчого провадження (а.с. 8) вбачається, що [PERSON], позивач по справі, сплатив на користь [PERSON], відповідача по справі, борг в сумі 24630,74 грн. згідно платіжних доручень № 714 від 14.10.2014 року та № 734 від 24.10.2014 року. Відповідно до ст. 156 ЖК України "члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування житлом... До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням". Аналогічні положення містяться й в ч.1 ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї ( в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше на встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Коло членів сім'ї власника житла, правовий статус яких визначається ст. 156 ЖК УРСР, є аналогічним членам сім'ї наймача, які визначені ч.2 ст. 64 ЖК. До них належать дружина (чоловік) наймача, діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений в користуванні житлом інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач, перебуваючи в шлюбних відносинах з позивачем, до вересня 2012 року проживала в даному будинку, як член сім'ї, що підтвердив в судовому засіданні і позивач. У вересні 2012 року відповідач перестала проживати в будинку, що підтверджено матеріалами справи. Стронами не було укладено будь-яких угод щодо права користування житловим будинком. Судом не встановлено, що відповідач була відсутньою в житловому будинку позивача весь цей час з будь-яких поважних причин, а тому вона вважається такою, що втратила право користування житловим будинком позивача, так як не проживає в будинку позивача більше одного року, що передбачено ч.2 ст.405 ЦК України. За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved