Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який до дня своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу (7/25 частин житлового будинку від 06.09.1983 року) та (18/25 частин житлового будинку) успадковані ним після смерті рідної баби [PERSON] , померлої [INFO] . На випадок своєї смерті чоловік заповіту не залишив. Єдиними спадкоємцями належного йому майна за законом є вона - його дружина та їх син [PERSON] . Інших спадкоємців а ні за законом, а ні за заповітом у нього не має. Для оформлення своїх спадкових прав в листопаді 2017 року вона звернулась до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] та видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Сином [PERSON] було подано заяву про відмову від прийняття спадщини на її користь. Постановою державного нотаріуса від 24.07.2018 року за № 2941/02-31 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Для вирішення цього питання Друга Нікопольська державна нотаріальна контора запропонувала їй звернутись до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Після смерті чоловіка спадщину вона прийняла, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори у встановлений законом строк (згідно ст.1286 Цивільного кодексу України). За ст.1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому, свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Спадковим майном після смерті [PERSON] є житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки КП «Нікопольське МБТІ» від 21.01.2019 року, житловий будинок належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (18/25 частин на підставі договору про право забудови від 21.09.1955 року) та [PERSON] (7/25 частин будинку на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.1983 року). [INFO] року [PERSON] , яка доводилась рідною бабою її чоловіка, померла. Після її смерті відкрилась спадщина на 18/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт від 13.10.1983 року, згідно якого належну їй частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в [ADDRESS] , вона заповіла онуку [PERSON] . Заповіт посвідчено державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Лещинською О.І. 13.10.1983 року та зареєстровано в реєстрі за № 2-3644. Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, - спадкові правовідносини регулюються правилами ЦК (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі, щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. За вимогами ч.1 ст.549 ЦК Української РСР (1963 року), її чоловік [PERSON] , який доводиться рідним онуком померлої, фактично вступив в управління та володіння її майном та прийняв після неї спадок. Вони разом з чоловіком продовжили проживати в зазначеному будинку, користуватись ним в цілому, з урахуванням частини будинку 18/25, яка належала [PERSON] , слідкували за його технічним станом, робили поточні ремонти, оплачували комунальні платежі. Не зважаючи на те, що її чоловік спадщину після смерті [PERSON] прийняв, але оформити її належним чином не встиг, як і отримати відповідне свідоцтво про право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. [INFO] року [PERSON] помер. В зв`язку з чим, вона як спадкоємець не мала можливості надати відповідний правовстановлюючий документ нотаріальній конторі на 18/25 частин житлового будинку, який би свідчив про належність права власності на цю частину померлому. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 Цивільного кодексу України). Після його смерті єдиним спадкоємцем першої черги є вона - його дружина та їх син [PERSON] . У встановлений законом строк нею подана заява про прийняття спадщини після його смерті та видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. На підтвердження своїх свідчень та належності права власності на житловий будинок померлому, нею може бути надано лише копія договору купівлі-продажу на 7/25 частин будинку, яка нею знайдена в його документах, а також технічний паспорт на житловий будинок, довідку видану КП «Нікопольське МБТІ» від 21.01.2019 року, копія заповіту від 13.11.1983 року. Оформити спадщину після смерті чоловіка через нотаріальну контору вона не має можливості. За таких обставин, виходячи з приписів ст.16 ЦК України, це право підлягає захисту в судовому порядку. За таких обставин звернулась до суду. В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи за своєї відсутності, позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с.30). Відповідач проти задоволення позову не заперечував (а.с.31). Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновленні), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ч.1 ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року), спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як встановлено судом, [INFO] помер чоловік позивачки та батько відповідача [PERSON] (а.с.4, 29), який до дня своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу (7/25 частин житлового будинку від 06.09.1983 року) (а.с.7-8) та (18/25 частин житлового будинку) фактично успадковані ним після смерті рідної баби [PERSON] (а.с.11, 15-17), померлої [INFO] (а.с.12). На випадок своєї смерті спадкодавець заповіту не залишив. Єдиними спадкоємцями належного йому майна за законом є його дружина - позивачка по справі (а.с.5) та їх син - відповідач по справі (а.с.32). Інших спадкоємців а ні за законом, а ні за заповітом не має. Для оформлення своїх спадкових прав в листопаді 2017 року позивачка звернулась до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] та видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.40). Відповідачем [PERSON] було подано заяву про відмову від прийняття спадщини на користь позивачки (а.с.42). Постановою державного нотаріуса від 24.07.2018 року за № 2941/02-31 позивачці по справі було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.10). Після смерті чоловіка спадщину позивачка прийняла і фактично, і подавши відповідну заяву до нотаріальної контори у встановлений законом строк. Спадковим майном після смерті [PERSON] є житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки КП «Нікопольське МБТІ» від 21.01.2019 року, житловий будинок належить на праві спільної часткової власності[PERSON] (18/25 частин на підставі договору про право забудови від 21.09.1955 року) та [PERSON] (7/25 частин будинку на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.1983 року) (а.с.52). [INFO] [PERSON] померла (а.с.12). Після її смерті відкрилась спадщина на 18/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт від 13.10.1983 року, згідно якого належну їй частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в [ADDRESS] , вона заповіла онуку [PERSON] (а.с.14). Заповіт посвідчено державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Лещинською О.І. 13.10.1983 року та зареєстровано в реєстрі за № 2-3644. Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, спадкові правовідносини регулюються правилами ЦК (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі, щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. За вимогами ч.1 ст.549 ЦК Української РСР (1963 року), [PERSON] , який доводиться рідним онуком спадкодавиці, фактично вступив в управління та володіння її майном та прийняв після [PERSON] спадок. Позивачка разом з чоловіком продовжили проживати в зазначеному будинку, користуватись ним в цілому, в тому числі, й частиною будинку 18 /25 , яка належала [PERSON] , слідкували за його технічним станом, робили поточні ремонти, оплачували комунальні платежі. Однак, [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] оформити належним чином не встиг, як і отримати відповідне свідоцтво про право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Тосу позивачка не мала можливості надати відповідний правовстановлюючий документ нотаріальній конторі на 18/25 частин житлового будинку, який би свідчив про належність права власності на цю частину померлому. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved