Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про усунення перешкоди в користуванні житлом, вселення неповнолітніх дітей в квартиру, посилаючись на те, що з 05 вересня 2003 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу вони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З 2003 року по 2015 рік вони разом з чоловіком [PERSON] та дітьми проживали за адресою: [INFO]. Вказана квартира належала [PERSON]. Відповідачка [PERSON] є матірю [PERSON] 24.05.2015 відповідач виражаючись нецензурною лайкою та погрожуючи фізичною розправою на адрес своєї дружини [PERSON], вигнав останню з дітьми з квартири, після чого на даний момент вони тимчасово проживають за адресою: [INFO] у знайомого. За адресою: вулиця маршала Малиновського[ADDRESS] у м.Дніпропетровську, а саме за місцем своєї реєстрації позивачка з дітьми проживати не можуть, оскільки відповідачі поміняли замки та чинять перешкоди для їхнього проживання за місцем прописки. Іншого житла позивачка з дітьми не мають, оскільки її батьки проживають в зоні АТО м.Горлівка, Донецької області. На підставі зазначеного позивачка просить усунути їй перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення її та дітей в квартиру №50 в будинку №42 по вул. маршала Малиновського у м. Дніпропетровську та зобовязати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні квартирою. Відповідач за первісним позовом [PERSON] не погодилася із первісним позовом та звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №50 в будинку № 42 по вулиці Маршала Малиновського у м. Дніпропетровську, що є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за вказаною адресою (а.с.33-35). Позивач за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення аналогічні змісту первісних позовних вимог на задоволенні позову наполягала. Проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечувала та просила суд відмовити у її задоволенні. Відповідач за первісним позовом [PERSON], та третя особа за зустрічним позовом [PERSON] та їх представник [PERSON] у судовому засіданні проти первісного позову заперечували, підтримавши надані суду письмові заперечення. Зустрічні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовільнити. Представник третьої особи орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради у судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив. Суд, вислухавши сторони, представника відповідачів, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська від 05 вересня 2003 року, актовий запис №706 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.5,7). З 19 вересня 2003 року в квартирі №50 в будинку № 42 по вулиці маршала Малиновського у м. Дніпропетровську, зареєстрована, позивач [PERSON], що підтверджується копією паспорта (а.с.4). Під час перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] разом з дітьми користувалася вказаним вище житловим приміщенням, а також була зареєстрована у ньому із дотримання встановленого порядку вселення та із ініціативи власника, що відповідає вимогам ст.ст.64,109,150,156 ЖК України. Квартира №50 в будинку № 42 по вулиці маршала Малиновського у м.Дніпропетровську належить [PERSON] на підставі договору дарування від 13.10.2004, посвідченого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.11.2004 (а.с.36). Шлюбно-сімейні відносини між [PERSON] та [PERSON] у останні роки зіпсувалися. 24.05.2015 позивачка разом з дітьми вимушена була переїхати проживати за іншою адресою, оскільки відповідач [PERSON] вигнали їх з квартири, змінив замки та чинить перешкоди в користуванні квартирою, що підтверджується наданими матеріалами справи та показами свідків, допитаних у судовому засіданні. За ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1\~ст. 156 ЖК України\~члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні положення містяться й у ч. 1\~ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.4\~ст.156 ЖК України\~припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені\~статтею 162 цього Кодексу. Згідно з ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~\~член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~ст.9 Житлового кодексу України\~ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше\~\~як\~\~з підстав і в порядку, передбачених законом. Абзацом 7 ч. 1\~ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а саме слід вселити [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в квартиру № 50 в будинку № 42 по вул. маршала Малиновського м. Дніпропетровська; зобовязати [PERSON] та [PERSON] не перешкоджати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вселитися та користуватися житловим приміщенням - квартирою № 50 в будинку № 42 по вул. маршала Малиновського м. Дніпропетровська. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №50 в будинку № 42 по вулиці Маршала Малиновського у м. Дніпропетровську, що є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за вказаною адресою суд приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, з матеріалів справи вбачається, що квартира №50 в будинку №42 по вулиці маршала Малиновського у м. Дніпропетровську належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договором дарування від 13.10.2004, посвідченого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. В даній квартирі зареєстрована [PERSON], як член сімї власника майна. Однак з 24.05.2015 в квартирі не мешкає разом з дітьми з поважних причин, оскільки відповідач [PERSON] погрожуючі фізичною розправою вигнав дружину разом з дітьми з квартири, змінили замки на вхідних дверях, що підтверджується наданими доказами та показами свідків. [PERSON] не доведено, чи відбулася фактична передача квартири згідно умов договору дарування (зокрема передача ключів), чи здійснює [PERSON] особисто оплату комунальних послуг. Зясування зазначених обставин та їх належна оцінка мають значення для вирішення питання про те, чи дійсно [PERSON] мав на меті безоплатну передачу [PERSON] свою квартиру у власність. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи [PERSON] після укладення договору дарування, а саме з 13.10.2004 до теперішнього часу залишається проживати в квартирі №50 в будинку №42 по вул. маршала Малиновського у м. Дніпропетровська, а [PERSON] не проживає за вказаною адресою, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до вимог\~ст.3 ЦПК України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.57,\~58 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких підстав, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] третя особа стороні позивача яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням слід відмовити в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат судом вирішено відповідно до приписів ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved