Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому вказує, що з відповідачем по справі вона перебуває в шлюбі з 20.06.2016 року, зареєстрованому центральним органом актів реєстрації громадянського стану Абу Дабі ОАЕ. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, з 2018 року шлюбні відносини між ними припинені через втрату почуття взаємної любові та поваги, несумісністю поглядів на спільне життя та сімейні відносини, спільне господарство не ведуть. Відповідач на цей час на території України не проживає, місце його перебування позивачу не відоме. Подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе та буде суперечити інтересам подружжя. Шлюб у сторін перший. Думка відповідача щодо розлучення позивачу не відома, проте в будь-якому разі в органи РАЦС для його розірвання з`являтися він не має бажання, тому позивач змушена звернутись до суду з цим позовом. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище « [PERSON] ». В судове засідання позивач та її представник не з`явились, надіслали заяву про розгляд справи у відсутність представника та позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання вдруге не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи згідно діючого законодавства. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, суд, враховуючи викладену в заяві позивача думку про можливість винесення заочного рішення, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі 20.06.2016 року уклали шлюб, зареєстрований центральним органом актів реєстрації громадянського стану Абу Дабі ОАЕ, виписка із свідоцтва про шлюб № 22/2016. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 55 Сімейного кодексу України проголошує, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 1 ст. 110 СК України зазначає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 1 ст.112СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. За змістом ч. 2 ст.112СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, на теперішній час шлюбні відносини не підтримують, позивач на примирення не згоден, про що свідчить його заява. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при тих відносинах, що склалися між сторонами збереження родини неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved