Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що відповідно до свідоцтв про право власності на майно, виданих 27.08.2013 року та відповідно до витягів від 27.08.2013 року за № 8479379, №8485782, позивачу на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS]. 07.03.2014 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, предметом якого виступила трикімнатна квартира під №9, житловою площею 41,6 кв.м., загальною площею 75,7 кв.м., яка розташована у м. Херсоні по вул. Будьонного, буд. 14. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 21.11.2014 року, яке набуло законної сили 02.12.2014 року, було визнано недійсним з моменту укладення вказаний вище договір купівлі-продажу квартири від 07.03.2014 року. З метою виконання зазначеного рішення суду, 15.12.2014 року позивач звернувся до нотаріуса, який посвідчував договір купівлі-продажу квартири, із заявою, у якій просив скасувати державну реєстрацію переходу права власності та вирішити питання щодо реєстрації такого права за позивачем, як попереднім власником майна. Проте, нотаріусом було роз'яснено, що рішення державного реєстратора про здійснення переходу права власності з однієї особи на іншу може бути скасовано виключно на підставі відповідного рішення суду, а пред'явлене рішення Суворовського районного суду м. Херсона про визнання недійсним правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності на спірне майно, не є таким документом та рекомендовано звернутись до суду. У звязку із викладеним, позивач просить суд скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру під № 9 по вул. Будьонного, буд. 14 у м. Херсоні за [PERSON], здійснену на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] 07.03.2014 року за реєстровим № 253; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву, у якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку( ст.74 ЦПК України). Заяв, клопотань на адресу суду не надсилав. Третя особа у судове засідання не зявилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку. Заяв, клопотань на адресу суду не надсилала. Суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обовязковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності(ст. ст.157,158 ЦПК України). За таких обставин, враховуючи положення ст. 169 ЦПК України, суд вирішує справу у відсутності осіб, що приймають участь у розгляді справи, на підставі наявних у ній даних та доказів при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтв про право власності на майно, виданих 27.08.2013 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровими № № 627 та 628, зареєстрованих у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 141513165101 відповідно до витягів від 27.08.2013 року за №8479379 та №8485782 [PERSON], на праві приватної власності належала квартира під № 9 по вул. Будьонного, буд. 14 у м. Херсоні. Згідно укладеного 07.03.2014 року між позивачем та [PERSON] договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстрованим № 253, право власності на яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 141513165101 відповідно до витягу від 07.03.2014 року за № 18755846, останньому у власність перейшла трикімнатна квартира під №9, житловою площею 41,6 кв.м., загальною площею 75,7 кв.м., яка розташована у м. Херсоні по вул. Будьонного, буд. 14. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 21.11.2014 року, яке набуло законної сили 02.12.2014 року, договір купівлі-продажу квартири від 07.03.2014 року визнано недійсним з моменту укладення. Питання про скасування державної реєстрації права власності за відповідачем та повернення сторін у попередній стан судом не вирішувалось. Згідно до листа № 208/01-16 від 15.12.2014 року приватний нотаріус повідомив [PERSON] про те, що рішення державного реєстратора про здійснення переходу права власності з однієї особи на іншу може бути скасовано виключно на підставі відповідного рішення суду, а пред'явлене заявником рішення Суворовського районного суду м. Херсона про визнання правовстановлюючого документу недійсним, що посвідчує право власності на спірне майно, не є таким документом. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За змістом ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною і здійснюється відповідним органом в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться, у тому числі на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно п. 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав па нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом МЮУ від 12.12.2011 року за № 3502/5, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів. Порядок ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений наказом МЮУ від 12.12.2011 року № 1141. у п. 41 закріпив, що державний реєстратор вносить запис до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підстав рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. З наведеного вбачається, що діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою КМУ від 22.06.2011 року № 703. Згідно п. 27 вказаного Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, зокрема серед іншого, є рішення суду, що набуло законної сили, щодо прав власності та інших речових прав на нерухоме майно. Методичними рекомендаціями щодо державної реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна на підставі рішень судів, затверджених наказом МІОУ від 26.05.2009 року № 914/5, передбачено, що рішення судів про визнання прав власності на об'єкти нерухомого майна є правовстановлюючими документами, на підстав яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 1 ч.І ст. 16 ЦК України встановлено спосіб захисту цивільного права шляхом його визнання. Враховуючи викладене, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що посвідчений 07.03.2014 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] договір купівлі-продажу квартири, як правовстановлюючий документ, був законною підставою для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем. Однак, враховуючи, що рішенням суду, яке набуло законної сили, такий договір визнаний недійсним з моменту укладення, що не породжує для набувача за цим договором жодних правових наслідків, та передбачає повернення сторін у попередній стан, тобто реституцію, з врахуванням того, що вказане судом не вирішувалось та рішенням суду не встановлювалось, а позивач з огляду на зазначене не має можливості реалізувати свої права шляхом звернення до нотаріальних органів, а захист його права у судовому порядку у спосіб такий, як реституція, не передбачений, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved