Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивач, звернувшись із зазначеним позовом, обгрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач не повертає позику в сумі 893 долари США, уникаючи зустрічі з нею, незважаючи на те, що термін сплати минув 21 грудня 2015року . Крім того відповідач повинна сплати, як основний борг, так і понесені нею інфляційні витрати в сумі 931грн.60грн., а також 3% річних в сумі 359грн. 29грн. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві та додатково пояснила, що з відповідачем була у добрих відносинах, разом торгували на ринку. Відповідач придбала в неї квартиру і попросила позичити кошти в сумі 893 долари, пояснивши, що їй необхідно купити деякий товар. Але, отримавши кошти, їх не повертає. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити. В судове засідання відповідач не з`явилася повторно, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить оголошення в газеті "Галичина" про виклик її до суду. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦК України. Суд, вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши письмові докази в справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що спірні правові відносини між сторонами виникли з договірних відносин. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Суд визнав, що 21.07.2015 року сторони уклали договір купівлі продажу квартири ( а.с.5-6) і в цей же день між ними укладено договір позики, згідно якого [PERSON] надала [PERSON] у борг 893 долари США на строк до 21.12.2015року, що підтверджується розпискою, написаною власноруч [PERSON], оригінал якої зберігається в матеріалах справи (а.с7). У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-63 цс13 (постанова від 18 березня 2013 року), яка відповідно частини 1 статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У вказаній розписці зазначено, що відповідач зобов'язувався повернути борг до 21 грудня 2015року. Зобов'язання, як зазначено у статті 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ч.2 ст.530 ЦК України встановлено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Оскільки у розписці вказано про термін повернення боргу, то позивачка неодноразово у усній формі нагадувала відповідачу про повернення боргу, який останній отримав. Однак відповідач на даний час кошти не повернула . А наявність боргового документа у позивача згідно ст. 545 ЦК також підтверджує той факт, що боржник не виконав свого зобов'язання. Таким чином, право позивачки, з приводу якого вона звернулася в суд, порушено і воно підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача заборгованості в сумі 893 долари США. Згідно з ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009року №14 Про судове рішення у цивільній справіп.14 зазначено, що у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком . Беручи до уваги, що позивач в позовній заяві вказувала про стягнення заборгованості станом на 27.01.2016року, то згідно даних Національного Банку офіційний курс долара США на цю дату становив 24.85 грн., тому сума заборгованості становить 22190.11грн.(893 доларів США х 24.85 грн.), що еквівалентно 893 доларів США. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, \~який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, з відповідача слід стягнути 3% річних в сумі 333.76 грн. (22190.11 грн. х 3% = 665.7 грн.: 365 днів =1.82 грн. х 183 дні = 333.76 грн.). В той же час вимоги про стягнення інфляційних витрат в сумі 931грн.60коп є необгрунтовані. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні. Судом установлено, що \~між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті, а тому до цих правовідносин не може застосовуватися положення закону, який регулює порядок сплати боргу, визначеного договором у гривні. Таким чином, загальна сума, що підлягає до стягненню з [PERSON] на користь позивача становить 22523.8 грн. Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В даному спорі судові витрати складаються : із судового збору та витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. На час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 551грн.20коп ., виходячи із ставки : 1 відсоток від ціни позову ( 25178,10грн.), але не менше 551грн. 20коп. Як роз'яснено у п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). А тому з відповідача слід стягнути на користь банку понесені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 225грн.23коп. ( 22523,80 грн. х 1відсоток), а також 150грн. згідно квитанції про публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача, всього - 375грн.24коп. судових витрат. На підставі наведеного, ст. 526, 530, 625, 1046, 1047 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved