Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 02.03.2006 року, в будинку зареєстровані він та відповідачі, які з моменту реєстрації за вказаною адресою не проживають, будь-яких домовленостей між ним та відповідачами щодо збереження за ними права користування житловим приміщенням не існує, факт реєстрації відповідачів за вказаною адресою створює для позивача ряд незручностей. Позивач просив суд усунути для нього перешкоди у користуванні належним йому будинком, визнавши відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] та зняти з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Згідно ухвали суду від 24.05.2017 року, яку занесено до журналу судового засідання, з числа осіб, які беруть участь у справі, виключено 3-ю особу: Державну міграційну службу, зазначену в позовній заяві. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просив суд усунути для нього перешкоди у користуванні належним йому будинком, визнавши відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. Відповідачі до суду не з'явилися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином згідно вимог ЦПК України, причини неявки відповідачів суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без їх участі до суду не надходило, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку від 02.03.2006 року, який посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1117, що стверджується копією цього договору. Згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Білоцерківського МБТІ від 06.04.2006 року № 10317522, за позивачем зареєстровано право власності на будинок під [ADDRESS], номер запису 99 в книзі 1. В судовому засіданні також встановлено, що в цьому будинку зареєстровані позивач, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Наведене стверджується довідкою виконавчого комітету Озернянської сільської ради Білоцерківського району від 01.03.2017 року № 253 та інформацією адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС УДМС України в Київській області. З пояснень позивача слідує, що [PERSON] -це його бувша співмешканка, а [PERSON] -її дочка, були зареєстровані в будинку позивача, але з 2009 року у цьому будинку не проживають, участі в оплаті за комунальні послуги не приймають, реєстрація відповідачів у вказаному вище житловому приміщенні створює для позивача перешкоди щодо розпорядження та користування належним йому житлом, він має намір продати цей будинок. Той факт, що відповідачі зареєстровані, але не проживають у [ADDRESS] з 2009 року, стверджується актом обстеження від 01.03.2017 року, складеним депутатом Озернянської сільської ради в присутності сусідів позивача. За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: в т.ч. судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Таким чином, як убачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з цим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою. Саме така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 січня 2012 року при розгляді за винятковими обставинами цивільної справи № 6-57цс11. За ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, за згодою власника житла відповідачі були зареєстровані у [ADDRESS] на правах членів сім'ї власника житла, відповідачі тривалий час більше року не проживають за вказаною адресою, не користуються житлом, але залишаються зареєстрованими по даний час за цією адресою, добровільно з реєстрації не знялися, їх реєстрація створює перешкоди для позивача у користуванні та розпорядженні цим майном, а тому суд вважає за можливе усунути для позивача перешкоди шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування даним житловим приміщенням, оскільки доказів того, що між сторонами були якісь домовленості щодо збереження за відповідачами права на користування житлом, суду не надано. А тому згідно положень вищенаведених правових норм відповідачі втратили право на користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене та

Outcome: approved