Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом. Посилалась на те, що 31 березня 1989 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який було розірвано відповідно до актового запису №131 від 23.02.2004 року. Через 5 місяців після розірвання шлюбу [INFO] у них з відповідачем народилась донька [PERSON] та її батьком у актовому записі про народження було зазначено відповідача. Донька на даний момент проживає разом з нею та страждає рядом хронічних хвороб, перебуває на диспансерному обліку у міській дитячій поліклініці та потребує медикаментозного лікування на що витрачаються значні суми коштів, відповідач участі в матеріальному забезпеченні доньки не приймає, незважаючи на те, що офіційно працевлаштований охоронцем фірми «Лігор». У зв'язку з наведеним просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частки заробітку відповідача на місяць, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримала, надала суду пояснення аналогічні його змісту та вказала, що [PERSON] є їх з відповідачем спільною донькою, а тому відповідач повинен виконувати зобов'язання по її утриманню. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та вказав, що [PERSON] народилась через 5 місяців після розірвання шлюбу між ним та позивачкою, а тому він вважає, що дівчинка не являється його рідною донькою, у зв'язку з чим не бажає надавати грошові кошти на її утримання, в подальшому відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 КК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження, [PERSON] народилась [INFO], її батьками зазначено [PERSON], [PERSON] (а/с 5А). Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу, 23 лютого 2004 року між позивачем та відповідачем було розірвано шлюб (а/с 5). Так, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б вказували, що в актовий запис про народження дитини були внесені будь-які зміни щодо його батьківства, а також інших доказів які б вказували на те, що він не являється батьком [PERSON] У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятків випадків, передбачених статтею 184 Сімейного кодексу України. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач в судовому засіданні підтвердив посилання позивача на те, що він працює охоронцем фірми «Лігор», у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України суд визнає дану обставину такою, що не підлягає доказуванню. Відповідно до ч. 1,2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, окрім випадків коли аліменти стягуються у твердій грошовій сумі. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи матеріальний стан сторін, наявність доходу у відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягнення з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved