Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом, яким просили визнати за ними право власності на земельну ділянку площею 0,1312 кадастровий номер 6325156700:00:011:0195, розташовану за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул. Українська, 5, а саме: ? частину за [PERSON] та ? частин за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 31 травня 2012 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що земельна ділянка площею 0,1312 га, розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул. Українська, 5 кадастровий номер 6325156700:00:011:0195 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР №25.65.51061. 31 травня 2012 року [PERSON] помер, після його смерті залишилася спадщина в тому числі у вигляді вищевказаної земельної ділянки. На підставі заяв про прийняття спадщини за померлим [PERSON], які надійшли від його доньки [PERSON], яка на момент смерті батька була непрацездатною у звязку з досягненням пенсійного віку, а тому мала право на обовязкову частину у спадщині, та онука [PERSON], приватним нотаріусом [PERSON] було відкрито спадкову справу та 04 червня 2015 року позивач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/40 частин житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул. Українська, 5, а позивач [PERSON] - свідоцтво на спадщину за заповітом на 9/40 частин зазначеного будинку. Разом з тим, оформити спадщини на вищевказану земельну ділянку позивачам не вдалося, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину у звязку з виправленням в державному акті у площі земельної ділянки та рекомендовано звернутися до суду. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявилися, надали суду заяву, якою просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області у судове засідання не зявився, суду надана заява за підписом [PERSON] селищного голови [PERSON], в якій він просить розглянути справу за його відсутності. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі рішення виконкому [PERSON] селищної ради народних депутатів №599 від 10 грудня 1996 року, [PERSON] 27 січня 1997 року виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ХР №25-65-51061, згідно якого [PERSON] передано у приватну власністю земельну ділянку площею 0,1318 га, розташовану за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул. Українська, 5. В подальшому, рішенням IX сесії Vскликання [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області від 07 вересня 2007 року «Про затвердження площі земельної ділянки в сел. Високий по вул. Українській по фактичному землекористуванню», затверджена площа земельної ділянки по вул. Українській №5 в сел Високий Харківського району Харківської області 0,1311 га по фактичному землекористуванню та наданий дозвіл на внесення даних цієї площі в державний акт на право власності на землю. Судом встановлено, що зазначені зміни були внесені до державного акту на право приватної власності на землю серії ХР №25-65-51061 у порядку, передбаченому на той час земельним законодавством, зокрема в графу державного акту «Зміни у межах і розмірах земельної ділянки», де площею спірної земельної ділянки зазначено 0,1312 га, крім того маються відповіді виправлення в плані зовнішніх меж земельної ділянки державного акту, де стоїть печатка Виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області та підпис секретаря Виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0,1312 га, розташовану за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул. Українська, 5 31 травня 2012 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №352608, виданим [PERSON] селищною радою Харківського району Харківської області 01 червня 2012 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді в тому числі земельної ділянки площею 0,1312 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, розташованої за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул. Українська, 5. Судом встановлено, що за життя спадкоємцем був складений заповіт від 09 лютого 2009 року, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] 09 лютого 2009 року за реєстровим номером 304, відповідно до якого, [PERSON] на випадок його смерті заповідав все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що за законом він має право і що буде належати йому на момент смерті, заповідав онукові [PERSON]. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частинами 2,3 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини, тобто станом на 31 травня 2012 року, позивач [PERSON], [INFO], яка є донькою померлого (свідоцтво про народження серії ЯЖ №172179 від 20 вересня 1955 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ВЛ №456102 від 23 липня 1977 року), досягла пенсійного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 214 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє коло осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині. Захист права на обов'язкову частку в спадщині може здійснюватись шляхом пред'явлення вимог про визнання права на обов'язкову частку в спадщині (ст. 1241 ЦК), перерозподіл спадщини (ст. 1280 ЦК), визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину (ст. 1301 ЦК). Спадкування обов'язкової частки в спадщині здійснюється на підставах встановлених законом, шляхом прийняття спадщини в порядку, передбаченому статтями 1268 - 1270 ЦК. Право на обов'язкову частку в спадщині не залежить від змісту заповіту, отже рішення суду про визнання недійсним заповіту в частині, що порушує права спадкоємця на обов'язкову частку в спадщині, не вимагається. За змістом ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено та підтверджується даними, викладеними приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] в постановах про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05 травня 2016 року, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON], оскільки у шестимісячний строк після смерті останнього подали до нотаріальної контори відповідні заяви. При цьому, позивачі частково оформили спадщину після смерті [PERSON], [PERSON], маючи право на обовязкову частину у спадщині у відповідності до вимог ст. 1241 ЦК України, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/10 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул. Українська, 5, а позивач [PERSON] відповідно свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 9/40 частин зазначеного будинку. Разом з тим, як вбачається зі змісту постанов про відмову у вчиненні нотаріальних дій ві 05 травня 2016 року приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1312 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, розташованої за адресою: Харківська область, Харківський район, мт. Високий, вул. Українська, 5, оскільки у Державному акті на право приватної власності на землю, виданого на імя [PERSON] є виправлення, що не відповідає вимогам законодавства. Згідно ч. 1 ст. 125 ЗК України (в редакції закону, що діяв на момент смерті спадкодавця), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 1,4 статті 126 ЗК України (в редакції закону, що діяв на момент смерті спадкодавця) передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно розяснень, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 серпня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Як розяснено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується в тому числі державним актом. Судом встановлено, що державний акт на право власності на спірну земельну ділянку був виданий [PERSON] За замовленням позивача [PERSON] була здійснена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), спірній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 6325156700:00:011:0195, площа земельної ділянці встановлена 0,1312, що відповідає площі, зазначеній в державному акті на право власності на спірну земельну ділянку згідно рішення IX сесії Vскликання [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області від 07 вересня 2007 року «Про затвердження площі земельної ділянки в сел. Високий по вул. Українській по фактичному землекористуванню». Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що померлий [PERSON] правомірно набув право власності на земельну ділянку , смт. Високий, вул. Українська, 5 кадастровий номер 6325156700:00:011:0195. Позивач [PERSON] на момент смерті спадкодавця була непрацездатною, оскільки досягла пенсійного віку, а тому відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України має право на обовязкову частку у спадщині, яка складає ? частину спадкового майна. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, а тому із врахуванням обовязкової частини у спадщині, на яку претендує позивач [PERSON], його частина у спадщині складає ? частин спірної земельної ділянки. При цьому суд також враховує, що позивачі вчинили всі дії, спрямовані на прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки, звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, частково спадщину оформили, отримавши свідоцтва про право на спадщину, не отримали свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку у звязку із наявністю виправлень у правовстановлюючому документі на неї Державному акті на право приватної власності на землю.

Outcome: approved