Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 438407,55 грн; в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Фідобанк» в сумі 438407,55 грн за кредитним договором з фізичною особою №014/0398/2/20196 від 18.07.2008, просив звернути стягнення на нежилі приміщення (групи приміщень №60, загальною площею 106,8 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], що належать [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень, посвідченого Литвиненко Я.О., приватним нотаріусом КМНО за реєстровим №260 та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, на яке звертається стягнення, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», з встановленням початкової ціни на рівні ціни, не нижчої за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В обґрунтування позову зазначив, що 18 липня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язкам, є ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0398/2/20196, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит строком до 17 липня 2018 року у сумі 250 000,00 доларів США зі сплатою 13% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 18 липня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки №014/0398/2/20196, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Литвиненко Я.О. та зареєстрований в реєстрі за №263, згідно якого предметом іпотеки є нежилі приміщення (групи приміщень №60, загальною площею 106,8 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Крім того, 18 липня 2008 року між позивачем, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №014/0398/2/20196/1, відповідно до якого останній зобов'язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань, що випливають з кредитного договору (п 1.2 Договору поруки). Однак зобов'язання за кредитним договором не виконані, у зв'язку з чим за кредитним договором виникла прострочена заборгованість, що станом на 25.04.2014 становить 37 741,77 доларів США, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу валют встановленого Національним банком України на 25.04.2014 1 USD = 11,383201 UАН становить 429 622,14 грн, з яких: 7843,46 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 23991,70 доларів - строкова заборгованість за кредитом; 5793,22 доларів США - прострочена заборгованість за відсотками; 113,39 доларів США - строкова заборгованість за відсотками. Також позивачем нараховану пеню за несвоєчасну сплату кредиту та несвоєчасну сплату процентів, розраховану за період з 16.07.2013 по 25.04.2014 включно, що станом на 25.04.2014 становить 8785,41 грн, з яких: 5053,96 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 3731,45 грн - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. Таким чином, загальна заборгованість відповідачів перед ПАТ «Фідобанк» за кредитним договором з фізичною особою № 014/0398/2/20196 від 18.07.2008, станом на 25.04.2014 становить 438 407,55 грн. Також позивач посилається на вимоги ЗУ «Про іпотеку» та вважає, що у нього виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме - нежилі приміщення (групи приміщень №60, загальною площею 106,8 кв.м., що знаходяться за адресою; [ADDRESS]. Крім того, позивач відзначив, що законодавством України не заборонено здійснювати захист прав декількома способами одночасно. Відповідно, кредитор має право звернутися до позичальника з позовом про стягнення боргу, а також звернути стягнення на іпотечне майно майнових поручителів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідачів, оскільки їх неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 липня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ "Фідобанк", та [PERSON] був укладений кредитний договір з фізичною особою №014/0398/2/20196, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на придбання нерухомого майна у розмірі 250000 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 17.07.2018 зі сплатою 13% річних за користування кредитом (а.с.16-17). 13 січня 2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору з фізичною особою №014/0398/2/20196, відповідно до умов п.1.7 якого повернення кредиту (основної позичкової заборгованості) та сплата процентів за користування кредитом здійснюються позичальником щомісячно 15 (п'ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту (а.с.21-23). Крім того, 18 липня 2008 року між позивачем, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №014/0398/2/20196/1, відповідно до якого останній зобов'язався у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань, що випливають з кредитного договору (п 1.2 Договору поруки) (а.с.30-31). Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно зі ст.554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що i боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. 13 серпня 2013 року позивачем було направлено лист-вимогу до позичальника про порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання за кредитним договором №014/0398/2/20196 від 18.07.2008 (а.с.32), що підтверджується квитанцією про відправлення (а.с.33). Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Позивач виконав свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, надавши [PERSON] кредитні кошти у вищевказаному розмірі, що підтверджується заявою на видачу готівки (а.с.26). Проте, відповідачі свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів у строки та на умовах, визначених кредитним договором належним чином не виконали і мають прострочену заборгованість. Як вбачається з розрахунку, доданому до позовної заяви, станом на 25.04.2014 заборгованість за кредитним договором фізичною особою № 014/0398/2/20196 від 18.07.2008 становить 37 741,77 доларів США, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України на 25.04.2014 1 USD = 11,383201 UАН становить 429 622,14 грн, з яких: 7843,46 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 23991,70 доларів - строкова заборгованість за кредитом; 5793,22 доларів США - прострочена заборгованість за відсотками; 113,39 доларів США - строкова заборгованість за відсотками. Також позивачем нараховану пеню за несвоєчасну сплату кредиту та несвоєчасну сплату процентів, розраховану за період з 16.07.2013 по 25.04.2014 включно, що станом на 25.04.2014 становить 8785,41 грн, з яких: 5053,96 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 3731,45 грн - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 536 ЦК України встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому. Частиною 1 ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню та з відповідачів на користь ПАТ «Фідобанк» має бути стягнута заборгованість в межах заявлених позовних вимог в розмірі 438407,55 грн. Щодо позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки суд зазначає наступне. Згідно зі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, законодавством України не заборонено здійснювати захист прав декількома способами одночасно. Відповідно, позивач має право звернутися до відповідача з позовом про стягнення боргу, а також звернути стягнення на іпотечне майно майнових поручителів. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 18 липня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» (правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Фідобанк») та [PERSON] було укладено договір іпотеки №014/0398/2/20196, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Литвиненко Я.О. та зареєстрований в реєстрі за № 263, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення (групи приміщень №60 загальною площею 106,8 квадратних метрів, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 18 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Литвиненко Я.О., та зареєстрованого в реєстрі за № 260 (а.с.27-29). Відповідно до п.1.3 Договору іпотеки заставна вартість предмета іпотеки, за домовленістю сторін на момент укладення договору іпотеки, становила 1 555 904,00 грн. Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 ЗУ «Про іпотеку» (надалі - Закон) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч.1 ст.7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Частиною 1 ст.575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч.2 ст.35 Закону іпотекодержатель має право звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Викладене свідчить про наявність підстав на звернення стягнення банком на предмет іпотеки в рахунок задоволення своїх вимог за кредитним договором з фізичною особою №014/0398/2/20196 від 18.07.2008. Відповідно до статей 590, 591 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», то суд у своєму рішенні може встановити спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів, або із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Таким чином і застосування судом процедури продажу іпотекодержателем предмета іпотеки у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» і продаж забезпеченого іпотекою майна з прилюдних торгів у ході виконавчого провадження є встановленими законодавцем способами звернення стягнення на предмет іпотеки, кожен із яких суд застосовує, враховуючи характер спірних правовідносин сторін. Відтак, якщо при ухваленні рішення, суд із задоволенням позову застосує спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу його з прилюдних торгів у ході виконавчого провадження, то у такому разі суд не виходить за межі заявлених позивачем позовних вимог. Так, у даному разі, позовною вимогою, яка визначає і предмет позову, є вимога про захист порушеного права іпотекодержателя, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак суд може застосовувати будь-який із способів звернення стягнення, передбачених законодавцем у ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи викладене, задля забезпечення захисту цивільних майнових, житлових та інших конституційних прав і законних інтересів сторін даного спору, суд вважає за необхідне, задовольнити даний позов і звернути стягнення на користь ПАТ «Фідобанк» на предмет іпотеки, яким є нежилі приміщення (групи приміщень №60 загальною площею 106,8 квадратних метрів, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу їх з прилюдних торгів у ході виконавчого провадження за початковою ціною продажу предмета іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів сплачені позивачем судові витрати, а саме - судовий збір в розмірі 3654,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved