Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила здійснити поділ спільного майна подружжя; виділити їй у власність 1/2 частину квартири №20 в будинку№9 по вул.Павлова м.Жмеринки Вінницької області вартістю 139991,50 грн.; стягнути з відповідача на її користь судовий збір в сумі 1399,92 грн. Позов обґрунтувала тим, що з відповідачем у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні позивачки. Під час шлюбу з відповідачем за спільні кошти ними на підставі договору купівлі продажу від 15.09.2011 року посвідченого приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS], вартість якої становила 200000 грн., покупцем в даному договорі купівлі-продажу було зазначено відповідача [PERSON] Зазначена квартира є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто позивачки та відповідача. Позивачка проживає у вказаній квартирі без реєстрації, оскільки відповідач завжди відмовлявся зареєструвати позивачку у цій квартирі.14.12.2017 року квартиру було оцінено, вартість склала 279983 грн., а вартість 1/2 даної квартири відповідно складає 139991,50 грн. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надавши заяву, в якій уточнила заявлені позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на спільне майно подружжя на 1/2 частину квартири №20 в будинку№9 по вул.Павлова в м.Жмеринка Вінницької області та повернути їй 699,96 грн. судового збору. Просила справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши заяву в якій уточнені позовні вимоги визнав повністю та справу просив розглянути у його відсутність. Відповідно до абзацу 3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч.3 ст.218 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області суду від 31.01.2017 року розірвано (а.с.9). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.10) Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.11). На підставі договору купівлі продажу від 15.09.2011 року посвідченого приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу [PERSON] сторонами було придбано квартиру [ADDRESS], вартість якої становила 200000 грн. Зазначений договір був зареєстрований в реєстрі за №1192 та у державному реєстрі правочинів (а.с.7), в реєстрі про державну реєстрацію прав(а.с.8). Покупцем в даному договорі купівлі-продажу було зазначений відповідач [PERSON]В.(а.с.5-6). Згідно звіту про оцінку майна від 14.12.2017 року, вартість квартири складає 279983 грн.(а.с.14-24). Оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.2 ст.60 СК України, вважається,що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до роз'яснень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення ч.ч.4,5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частиковій власності. Відповідно до ч.1 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Такого питання позивач перед судом не ставила. Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він ґрунтується на законі, відповідач позов визнав повністю до початку розгляду справи по суті і визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст.ст.141, 142 ЦПК України з відповідача на корить позивачки слід стягнути 50 % сплаченого судового збору, також з державного бюджету слід повернути позивачці 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved