Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що з 18 липня 2005 р. вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Голосіївським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис №8. Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя та несумісністю характерів. Починаючи з серпня 2014 року сторони не підтримують шлюбні стосунки, окремо проживають, не ведуть спільне господарство та мають окремий бюджет. Крім того, позивач посилається на те, що батько, який проживає окремо, не виконує свої обов`язки по утриманню їхньої неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з чим позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1\\3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення нею повноліття, оскільки [PERSON] добровільно регулярну матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Представник позивача та відповідач подали заяви про слухання справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 18 липня 2005 р. сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано Голосіївським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис №8. Від даного шлюбу у сторін народилась дитина - донька [PERSON] , [INFO] . На час розгляду судом справи неповнолітня дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами та їх спільне проживання припинені з серпня 2014 року. Сторони не ведуть спільне господарство, не пов`язані спільни побутом, мають окремий бюджет. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на віьній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подальше існування сім`ї впливає на права обох сторін, позбавляє можливості сторони влаштувати інше сімейне життя, в зв`язку з чим вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки сім`я існує формально. Крім того, судом встановлено, що питання щодо утримання неповнолітньої дитини між позивачем та відповідачем не узгоджено. Суду не надано доказів, що відповідач надає постійну, регулярну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. В силу положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів у даній справі суд враховує розмір витрат, які необхідно здійснити на неповнолітню дитину відповідного віку щомісяця для забезпечення її життєдіяльності та гармонійного розвитку. Також суд враховує позицію відповідача, який не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки у пред`явленому позивачем розмірі, а також що він є особою працездатного віку та може надавати допомогу на утримання дитини. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання, неповнолітньої дитини в розмірі 1\\3 частина від усіх видів заробітку щомісячно, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved