Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним, зарахування безпідставно отриманих коштів в рахунок основного зобов`язання, зазначивши, що 01.07.2019 року ними було укладено Угоду про надання кредиту №501158695 про надання споживчого кредиту в розмірі 100000,00 грн. строком на 36 місяців зі сплатою 14,99 % річних. Під час здійснення щомісячних платежів позивачем було встановлено, що до суми щомісячного платежу відповідачем включено комісію за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 2,25% від суми кредиту, що становить 2250,00 грн. щомісячно, а всього 81000,00 грн. протягом строку дії договору. Умову кредитного договору щодо включення щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування (п.п.б п.1 розділу «Умови споживчого кредиту» акцепту пропозиції на укладення Угоди про надання кредиту №501158695 від 01.07.2019 р., додаток №1 до Угоди про надання кредиту №501158695 від 01.07.2019 р.) позивач вважає несправедливою, такою, що має бути визнана недійсною. Позивачем здійснено дві оплати по 5716,05 грн. з урахуванням комісії за розрахунково-касове обслуговування і надмірно сплачено 4500,00 грн.. В липні 2019 року та вересні 2019 року позивач звертався до відповідача з вимогою про виключення з суми щомісячного погашення заборгованості суми комісії за розрахунково-касове обслуговування 2250,00 грн., однак листом від 13.09.2019 року відповідачем було відмовлено. Просив визнати недійсним пункт 1 розділу «Умови споживчого кредиту» Угоди про надання кредиту №501158695 від 01.07.2019 р. про встановлення плати за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 2,25% від суми кредиту без ПДВ, укладеної між [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа Банк»; визнати недійсним додаток №1 до Угоди про надання кредиту №501158695 від 01.07.2019 р., укладеної між [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа Банк», яким затверджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, в частині встановлення суми платежу за розрахунковий період з урахуванням щомісячної плати за розрахунково-касове обслуговування кредиту та встановлення щомісячної плати за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 2250,00 грн.; зарахувати безпідставно сплачену комісію за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 4500,00 грн. в рахунок погашення суми заборгованості за кредитом. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Про судовий розгляд відповідач повідомлений належним чином (ухвалу про відкриття провадження отримав 10.10.2019 року), відзив на позовну заяву не подав, 18.11.2019 року представником відповідача подано письмові пояснення. Враховуючи, що справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що не передбачає отримання пояснень від учасників, згідно ч.1 ст.174 ЦПК України учасники справи викладають свої пояснення щодо предмету спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, якими, відповідно до частини 2 вказаної норми є позовна заява, відзив на позовну заяву (відзив), відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, письмові пояснення відповідача залишаються без розгляду. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо дійсності укладеної сторонами 01.07.2019 року Угоди про надання споживчого кредиту №501158695. Відповідно до укладеного договору відповідач як позикодавець надав позивачеві як позичальнику споживчий кредит у розмірі 100000 грн. зі сплатою 14,00 процентів за користування кредитом на строк 36 місяців до 01.07.2022 року. Пунктом 1 кредитного договору передбачено обов`язок сплати позичальником комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,25 % від суми кредиту, що становить 2250 грн. щомісячно, а всього 81000 грн. протягом дії договору, що зазначено в Додатку 1 до Угоди «Графік щомісячних платежів за кредитним договором». Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування", до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, оскільки такі послуги банком мають надаватись безоплатно як сукупні, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Враховуючи правові позиції Верховного суду України у справах №№6-1341цс15, 6-1746цс16, Верховного суду у справах №№755/16663/16-ц, 695/3474/17, в яких розглядались аналогічні спори, суд дійшов висновку про недійсність оспореного кредитного договору в частині встановлення щомісячної комісійної винагороди банку за обслуговування кредитної заборгованості та необхідність зобов`язання відповідача зарахувати сплачену позивачем комісію у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, несплачений ним судовий збір стягується з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved