Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання за ними права власності на: будинок [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , земельну ділянку площею 1,0000 га, що розташована на території Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. В обґрунтування позовних вимог Позивачі зазначили, що [INFO] померла їх мати - [PERSON] , після смерті якої залишилася спадщина, до складу якої входить вказане майно. Згідно заповіту від 26.10.2018 р. померла заповіла все своє майно Позивачам, але в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів останні не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Окрім того Позивач - [PERSON] просила визнати за нею право власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS] в порядку набувальної давності, оскільки з лютого 2007 р. фактично проживає та відкрито користується цілим будинком. Позивачі в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надали заяву про слухання справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити (а.с. 20). Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду подала заяву про слухання справи без її участі, позов визнала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с. 19). Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 12.12.2018 р. видане виконавчим комітетом Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, актовий запис № 132. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, до складу якої входить: Ѕ частка житлового будинку [ADDRESS] , що належала померлій на підставі договору дарування від 20.10.2001 р. посвідченого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори, реєстровий № 1-4349 (а.с. 8); квартира [ADDRESS] , що належала померлій на підставі договору дарування від 03.07.2009 р. посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, реєстровий № 1560 (а.с. 7); земельна ділянка площею 1,0000 га, що розташована на території Малинівської селищної ради, Чугуївського району Харківської області, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 03.12.2002 р. (а.с. 10). На випадок своєї смерті [PERSON] зробила таке розпорядження: все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті та на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується заповітом від 26.10.2018 року, реєстровий № 325, посвідченого секретарем виконавчого комітету Малинівської селищної ради, Чугуївського району Харківської області (а.с. 11). Згідно акту про фактичне місце проживання від 12.07.2019 р. [PERSON] та [PERSON] з лютого 2007 р. та до теперішнього часу фактично проживають та користуються будинком за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 1217 спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частиною 1 ст.1298 ЦК України встановлює, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до Глави 10 п. 4.9, 4.10 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Згідно з частиною 3 статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Дана правова позиція викладена в п. 27 Постанови Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 Цивільного кодексу України є правом, а не обов`язком спадкоємця. [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , так як фактично проживали разом з нею, однак у зв`язку з тим, що в них відсутній оригінал правовстановлюючого документу на житловий будинок, вони не можуть належним чином оформити свої спадкові права. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1247 ЦК України заповіт укладається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 цього Кодексу. Із наданого суду заповіту, вбачається, що він відповідає переліченим вимогам законодавства, враховуючи те що позивачі прийняли спадщину відповідно до ст. 1269 ЦК України, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги про визнання права власності на зазначене вище майно померлої законні, обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню. Окрім того судом також встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом 30.11.2013 р. посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу, спадкова справа № 29/2012, реєстровий № 1360, [PERSON] належить 1/2 частина будинку [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 344 ЦК України, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказується, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 5, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно з абз. 2 п. 13 указаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Відповідач по даній справі є власником та не заперечує щодо оформлення вказаної частини житлового будинку на [PERSON] , що підтверджується відповідною заявою. Отже, враховуючи те, що [PERSON] добросовісно, відкрито, безперервно володіє будинком [ADDRESS] , доглядає за ним аби запобігти його псуванню чи руйнуванню, робить необхідні ремонтні роботи, проживає в ньому, відкрито володіє всім будинком більше десяти років, не приховуючи цей факт, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати в порядку набувальної давності за [PERSON] право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який належить [PERSON] .

Outcome: approved