Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що він є пенсіонером та отримує пенсію за віком. У квітні 2018 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з заявою про здійснення йому виплати утриманих з його пенсії податку з доходів з фізичних осіб в розмірі 15% та військового збору в розмірі 1,5 %. \~ \~ \~ \~Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 08 травня 2018 року його повідомлено про те, що розмір утриманого з його пенсії податку та військового збору становить 3\~567 грн. 37 коп., однак у виплаті вказаних коштів було відмовлено, оскільки утримання проводилося на законних підставах. Однак, рішенням від 27.02.2018 року № 1-р/2018 у справі за конституційним поданням 48 народних депутатів України щодо відповідності\~Конституції України\~(конституційності) положень абзаців тринадцятого, чотирнадцятого пункту 32 розділу ї Закону України „Про внесення змін до\~Податкового кодексу України\~та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" та Верховного Суду України щодо відповідності\~Конституції України\~(конституційності) положень абзацу першого підпункту\~164.2.19. пункту\~164.2. статті\~164 Податкового кодексу України, Конституційний Суд України ці положення\~Податкового кодексу України\~визнав неконституційними. Таким чином, позивач вважає, що йому заподіяно матеріальну і моральну шкоду, оскільки він був позбавлений отримувати пенсію в розмірі, визначеному законом. У зв`язку з цим просить стягнути з Державного бюджету України на його користь матеріальну шкоду в сумі 3\~556 грн. 67 коп., моральну шкоду в сумі 64\~000 грн., 3% річних в сумі 272 грн. 24 коп. та індекс інфляції в сумі 1\~851 грн. 23 коп. 29 грудня 2018 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 23 квітня 2019 року провадження у справі призупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах в іншій справі. Ухвалою від 02 липня 2019 року провадження у справі поновлено та призначено справу для подальшого розгляду. Позивач до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повному обсязі. Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Державної казначейської служби в попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнав та проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, в подальшому до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали пенсійної справи позивача, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області з 09 листопада 2011 року та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» . За період з 01.02.2015 року по 30.06.2016 року включно Пенсійний фонд України, як податковий агент, відповідно до положення абзацу першого підпунктів\~164.2.19\~пункту\~164.2. статті\~164 Податкового кодексу України, щомісячно утримував з пенсії позивача податок з доходів фізичних осіб та військовий збір на загальну суму 3\~556 грн. 37 коп., що підтверджується листом - відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 08 травня2018 року. Рішенням Конституційного Суду України № 1р/2018 від 27.02.2018 року визнано таким, що не відповідає\~Конституції України\~(є неконституційним), положення абзацу першого підпункту\~164.2.19. пункту\~164.2. статті\~164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту\~164.2.19. пункту\~164.2. статті\~164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено. Пункт\~164.2. статті\~164 Податкового кодексу України\~було доповнено новим підпунктом 164.2.19. Законом України „Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року № 1166-VII, внаслідок чого відбулось фактичне звуження змісту та обсягу прав позивача на майно, зокрема, пенсійні виплати, на які він міг очікувати відповідно до норм законодавства, чинного на момент виникнення відповідних прав. Згідно зі\~ст. 1175 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі в результаті прийняття органом державної влади нормативно-правового акту, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Вищезазначена норма є спеціальною по відношенню до положення\~ст. 1173 ЦК України, оскільки для її застосування необхідні певні особливі умови, а саме: завдання шкоди в результаті прийняття органом державної влади нормативно-правового акту та визнання такого нормативно-правового акту незаконним та його скасування. Відповідно до ст. 1 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до\~ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до\~статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно\~ст. 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають\~Конституції України\~або якщо була порушена встановлена\~Конституцією України\~процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Статтею 22 Цивільного кодексу України, гарантовано право особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на відшкодування збитків. Частиною 2 цієї статті визначено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч. 3\~ст. 22 Цивільного кодексу України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі\~ст. 1175 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч. 3\~ст. 82 ЦПК України). Норми абзацу першого підпункту\~164.2.19. пункту\~164.2. статті\~164 Податкового кодексу України\~втратили чинність з 27.02.2018 року, з моменту прийняття Рішення Конституційного Суду України. Суд підтвердив неконституційність норми\~Податкового кодексу, що існувала з 2014 року, тобто мав місце факт триваючого порушення прав позивача, що припинено з липня 2016 року. Отже, позивач недоотримав дохід у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору з пенсійних виплат. Суб`єктом відшкодування завданої шкоди є держава і шкода відшкодовується за рахунок державного бюджету. Статтею 25 Бюджетного кодексу України\~передбачено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до п.п. 4, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого\~постановою КМУ № 845 від 03.08.2011 року, визначена судом сума підлягає стягненню за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з відповідного рахунку органом Казначейства. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача матеріальної шкоди завданої законом, що визнаний неконституційним, в розмірі 3\~556 грн. 67 коп., підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивача 3% річних та інфляційних, суд зазначає наступне. Позивач посилається на те, що відповідач має грошове зобов`язання перед ним в сумі 3\~556 грн. 37 грн., оскільки відраховані кошти з пенсії не повернуті, що на його думку, є порушенням зобов`язання, і як наслідок відповідальність у вигляді стягнення встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми за порушення грошового зобов`язання, що передбачено ст. 625 ЦК України. Однак суд зазначає, що відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положення про відшкодування шкоди врегульовані\~главою 82 Цивільного кодексу України Стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього\~Кодексу\~і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Частиною другою\~статті 625 ЦК України\~встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену\~статтею 625 ЦК України\~відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. За змістом статей 524 та 533\~ЦК грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Грошові зобов`язання класифікують на договірні та деліктні грошові зобов`язання. На відміну від договірних грошових зобов`язань, деліктні грошові зобов`язання не мають завчасно встановленої суми боргу. До моменту винесення судового рішення деліктного грошового зобов`язання фактично не існує. Існує юридичний факт порушення інтересу чи права, а також право постраждалої сторони на його відновлення. Особа може цим правом й не скористатися, відтак деліктне грошове зобов`язання може й не виникнути. Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, на шкоду не повинні нараховуватись інфляційні та річні за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, до деліктних зобов`язань не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 64\~000 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. За правилами\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.2\~ст. 23 Цивільного кодексу України\~моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у\~постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~(із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3\~ст.23 ЦК України). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 наведеної вище\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4). \~ \~ \~ \~Таким чином, позивач був зобов`язаний довести суду ті обставини, які свідчать як про факт заподіяння моральної шкоди (у чому полягає така шкода), так і довести розмір заподіяної моральної шкоди, який заявлено до відшкодування. \~ \~ \~ \~Так, обґрунтовуючи заявлені вимоги, в частині відшкодування моральної шкоди, позивач фактично посилається на те, що шкода полягає у тому, що прийняття неконституційного акту та невиплата належних сум, є образливим для нього, що призвело до знервованості, погіршення стану здоров`я, нервових стресів, погіршення стосунків з оточуючими людьми тощо. \~ \~ \~ \~Позивачем не доведено у чому полягає моральна шкода, а відтак не доведено і самого факту завдання такої шкоди. Надані позивачем копії медичних документів не можуть бути беззаперечним доказом заподіяння саме моральної шкоди. Крім цього, не надано жодних доказів і на обґрунтування розміру моральної шкоди, який заявлено до відшкодування. Посилання позивача в своєму позову на низку рішень Європейского суду, як на обґрунтування розміру відшкодування моральної шкоди, суд вважає безпідставними, оскільки вони не стосуються суті спірних правовідносин, які розглядаються в межах цієї справи. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частинці заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Outcome: approved