Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], який зареєстровано 29.08.2006 року і від якого у них [INFO] народилась дочка [PERSON]. Спільне життя із відповідачем не склалось через різні погляди на життя та виховання дитини, що також призводило до частих сварок і непорозумінь. Оскільки відповідач часто їздить на заробітки, тому це не сприяє їхньому взаємопорозумінню. Півтора року сторони спільно не проживають. Позивачка вважає, що їх шлюб носить формальний характер, так як вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, просила шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала із підстав, зазначених в позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з"явився, хоч належним чином був оповіщений про місце і час судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, а тому суд за згодою позивачки, ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про шлюбу серія [NUMBER], яке видано Гніздичівською селищною радою Жидачівського району Львівської області 29.08.2006 року, цього дня уклали шлюб [PERSON] та [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.6). Свідоцтвом про народження серія [NUMBER], яке видано тією ж селищною радою 02.04.2007 року стверджено, що [INFO] народилась [PERSON] та її батьками є сторони у справі.(а.с.5). Відповідно до ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони нормально не спілкуються протягом тривалого часу, півтора року спільно не проживають, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивачка не має бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам позивачки та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у позивачки відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, при поданні позовної заяви вказала, що бажає зберегти набуте у шлюбі прізвище, тому вона вправі після розірвання шлюбу і надалі іменуватися цим прізвищем. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Дитина сторін, яка є малолітньою, проживає разом із позивачкою у смт.Гніздичів Жидачівського району Львівської області. Оскільки відповідач своєї позиції стосовно позовних вимог не висловив, у тому числі щодо місця проживання спільної дитини із позивачкою у справі, тому суд приходить до висновку, що місце проживання малолітньої дитини сторін дочки [PERSON], 2007 року народження, слід визначити разом із матір"ю - позивачкою у справі.

Outcome: approved