Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 59479 гривень 17 копійок вихідної допомоги, яка не була йому виплачена при звільненні. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 25.02.2014 року він був звільнений з посади заступника начальника управління економічної безпеки за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 26 КЗпП України наказом №38/16 від 25.02.2014 року. Згідно з вказаним наказом позивачу нараховано 59479,17 гривень вихідної допомоги при звільненні, проте в день звільнення ці кошти не були йому виплачені та не виплачені по день звернення до суду. Вказані дій відповідача позивач вважає незаконними, оскільки всі розрахунки з робітником проводяться в день його звільнення, у зв'язку з чим і звернувся до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила про задоволення позову. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала та вказала, що наказ №38/16 від 25.02.2014 року, яким було звільнено позивача та передбачено виплату вихідної допомоги, в частині виплати такої допомоги було скасовано наказом №56/9 від 04.03.2014 року уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а отже підстави для виплати вихідної допомоги позивачу відсутні і відповідно вимоги позивача є необґрунтованими. Суд, заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Встановлено, що 25.02.2014 року позивач [PERSON] був звільнений з посади заступника начальника управління економічної безпеки за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 26 КЗпП України наказом №38/16 від 25.02.2014 року. Згідно з вказаним наказом позивачу нараховано 59479,17 гривень вихідної допомоги при звільненні, проте в день звільнення ці кошти не були йому виплачені. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Виходячи з вказаної норми закону, виплата належних позивачу 59479 грн. 17 копійок вихідної допомоги при звільненні мала бути здійснена відповідачем саме 25.02.2014 року, тобто в день звільнення позивача. Твердження представника відповідача щодо подальшого 04.03.2014 року скасування наказу №38/16 від 25.02.2014 року в частині виплати [PERSON] вихідної допомоги не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки таке мало місце вже після невиплати позивачу всіх належних йому сум при звільненні, тобто порушення вимог ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Враховуючи те, що вказаний обов'язок в даному випадку відповідачем як роботодавцем виконаний не був, то відповідно позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, на переконання суду, відповідач не позбавляється права вирішення питання стягнення безпідставно нарахованих коштів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 40, 47, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці",

Outcome: approved