Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 27 листопада 1999 року по 21.10.2020 року. Від спільного життя у них є троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Вказувала, що відповідач тривалий час проживає окремо від сім`ї, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, жодного інтересу не проявляє щодо потреб дітей. Від народження дітей вони постійно проживають з позивачем, яка забезпечує їм всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку. Окрім того, відповідач не є інвалідом, на його утриманні немає нікого, а томі зобов`язаний утримувати своїх дітей. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 6000 гривень, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ними повноліття. Позивач у судовому засіданні просила позов задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві. Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, а також зазначив, що саме аліменти в розмірі 6000 гривень будуть покривати частину витрат, які несе позивач у зв`язку із утриманням двох малолітніх дітей Відповідач у судовому засіданні позовну заяву визнав частково та зазначив, що може сплачувати аліменти в розмірі 1400 гривень на кожну дитину, оскільки не має постійного доходу, так як офіційно не працює та у зв`язку із ситуацією в країні не має можливості влаштуватись на роботу. Окрім того, зазначив, що добровільно дає на утримання дітей щомісячно в розмірі 100-200 гривень, також залишив батьківське житло дружині та дітям, а сам проживає у знайомих, зазначив, що не є інвалідом та на утриманні інших дітей немає. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що в даний час складно виховувати самостійно дітей та утримувати їх, коштів які вона заробляє не вистачає на покриття всіх витрат на дітей, окрім того, старша донька відвідує художню та музичні школи. Відповідач зовсім не цікавиться життям дітей, не телефонує їм та не надає допомоги. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21.10.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. (а. с. 6) Від шлюбу у сторін є троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с.10-11). Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтвах про народження дітей, записи про батьківство не оспорював та в судовому засіданні підтвердив, що діти є його. Відповідно до довідки від 14.09.2021 р. №02/45а-1999 [PERSON] є студентом Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича, денної форми навчання, філологічного факультету за спеціальністю 061 «Журналістика» за кошти фізичної особи. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік", прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Згідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищезазначені обставини, а також обов`язок обох батьків утримувати дитину та те, що відповідач працездатна особа, на утриманні інших дітей чи осіб не має, не є особою з інвалідністю, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей, підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі по 2000 гривень щомісячно на кожну дитину, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів, з дня подання позову і до досягнення повноліття дитиною. На підставі викладеного і

Outcome: approved