Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі, який ними було укладено 10 червня 2014 року. Від шлюбу з відповідачем вини мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Дитина є інвалідом з дитинства і потребує посиленого догляду та особливої уваги, а на його лікування витрачаються значні кошти. Всі ці витрати вона не в змозі охопити сама, однак відповідач взагалі не надає матеріальної допомоги та утримання дитини. Неповнолітнього сина вона утримує сама. Відповідач ухиляється від обов`язку по утриманню дитини. Просить суд стягнути із [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання дитини [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15.11.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.11.2019 року було відкрито спрощене провадження у даній справі. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він перебуває у шлюбі з позивачем, від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Дитина народилася з діагнозом гідроцефалія головного мозку і після народження дитині проведена операція протезування - шунтування головного мозку. Операція проведена за рахунок його особистих коштів та коштів його матері [PERSON] . Дитина має статус дитини-інваліда, а тому його дружина оформила соціальну допомогу та надбавку на догляд за дитиною-інвалідом. Після народження дитини вони проживали з його матір`ю [PERSON] в трьохкімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , в якій його синові були створені належні умови для життя та розвитку. В липні місяці 2019 р. дружина не пояснюючи нічого, забравши сина, переїхала проживати в кв. [ADDRESS] і таким чином у його сина, який є інвалідом дитинства, значно погіршилися умови проживання, оскільки у вказаній трьох кімнатній квартирі тепер проживають його дружина з сином, донька дружини від першого шлюбу з малолітньою дитиною, син його дружини від першого шлюбу - фактично проживає п`ять осіб. Його дружина [PERSON] ніколи належним чином не виконувала своїх материнських обов`язків по догляду за сином-інвалідом. В період, коли дружина переїхала від нього, а саме з липня місяця 2019р. по листопад місяць 2019р. жителі села доволі часто бачили його сина самого на проїжджій частині, неодноразово дружина відправляла малолітнього сина з шестирічним її онуком до магазину. Були випадки коли мати у алкогольному сп`янінні гуляла з сином у нічний час. У вересні місяці 2019р. у стадії алкогольного сп`яніння мати вивела сина на прогулянку та заснула на лавочці. Дитина залишилася без нагляду і прийшла сама до приміщення сільської ради де його зустріли працівники сільської ради [PERSON] та [PERSON] і негайно викликали матір та передали їй дитину. Всім вищевказаним фактам є багато свідків. В листопаді місяці 2019 р. мати дитини [PERSON] самоусунулася від догляду за дитиною-інвалідом і виїхала за кордон на заробітки. Виїхала таємно від нього, відповідно і без його згоди, залишивши малолітнього сина інваліда в небезпеці під «наглядом» своєї безвідповідальної доньки від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає в жахливих умовах і він зараз ставить питання про відібрання дитини від матері. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до нього про стягнення аліментів. Позивач у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі та пояснила, що дійсно вона тільки повернулась із заробітків, дитина була з її старшою донькою, у якої є своя дитина. Все що каже її чоловік не відповідає дійсності, тому що в квартирі немає опалення газового але є електричне. У квартирі де вона жила із чоловіком немає навіть куди речі покласти. До виїзду на заробітки вона працювала на заводі. Вважає, що батьки обоє повинні піклуватися про дітей. Вона ніколи не перешкоджала відповідачу бачитися із сином та піклуватися про нього. Тим більше, що вони всі мешкають у одному селі. Представник відповідача [PERSON] та відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, в частині стягнення аліментів на утримання дитини, але починати стягнення з моменту вступу рішення суду в законну сили. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. З копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що дитина проживає разом з позивачкою. [PERSON] має інвалідність з дитинства (а.с.16). У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України „Про охорону дитинства" зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1,2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, яка відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Відповідності до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1 та ч. 5ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, враховуючи позиції учасників, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд, визначаючись щодо розміру аліментів та реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, для необхідного рівня життя дитини, гармонійного розвитку, взаємний обов`язок батьків по її утриманню. За встановлених обставин, що мають значення в їх сукупності, суд вважає справедливим та обґрунтованим розмір аліментів на утримання дитини зазначений позивачем, з яким погодився відповідач 1/4 частина заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду, вимоги відповідача щодо стягнення аліментів починаючи з моменту набрання рішення суду законної сили, суд вважає такими що суперечать вимога закону. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved