Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю /склад № 5/, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що собою становить: А1 - нежитлова будівля /склад № 5/. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він починаючи з січня 2002 року відкрито володіє та користується нежитловою будівлею /склад № 5/, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що собою становить: А1 - нежитлова будівля /склад № 5/. Відповідно до технічної документації, користувачем даної будівлі вважається [PERSON], але дана будівля видана на майнові паї громадянам, пайщикам КСП «Побєда». Свідоцтво про право власності на дану будівлю виготовлялося, але не підписане та не зареєстроване належним чином. Позивач відкрито володіє даною будівлею понад 10 років, за цей час вкладав в ремонт та її утримання власні кошти, тому просить визнати право власності за набувальною давністю на зазначену будівлю. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву з проханням справу розглядати за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статей 16 та 328 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 593754 від 10.02.2008 року А1 - нежитлова будівля /склад № 5/ належить на праві власності в різних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та іншим співвласникам /а.с. 15/. Як вбачається з технічного паспорта на виробничий будинок загальна площа нежитлової будівлі /склад № 5/ № 59-ф на провулок Заливному в смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області становить 3365 кв.м. Інвентаризаційна вартість становить: 898732 грн. 00 коп./а.с. 12-13/. Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Як вбачається з Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. З матеріалів справи, вбачається, що [PERSON] починаючи з січня 2002 року по теперішній час, відкрито володіє та користується нежитловою будівлею /склад № 5/, проводить в будівлі поточні ремонти, а отже тривало, добросовісно, відкрито та безперервно користується нежитловою будівлею. Враховуючи викладене, а також те, що володіння є відкритим, очевидним для всіх, позивач добросовісно заволодів вказаним майном, продовжує відкрито та безперервно користуватися вказаною нежитловою будівлею, то суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved