Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить: визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу міста Дніпро - Боднар І.М. від 27 жовтня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 10235, щодо звернення стягнення на 251 209 гривень 85 коп. з [PERSON] таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року (головуючий суддя Ференц А.М.) позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені, а судом постановлено стягнути з [PERSON] на користь Позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 22487,89 грн., а також у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України 243,60 грн. сплаченого судового збору. Вказане рішення Ужгородського міськрайонного суду набрало законності сили, і [PERSON] виконала його фактично у повному обсязі. Так, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження, винесеної 26 вересня 2017 державним виконавцем Мукачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Танинець І.В. (номер виконавчого провадження ВП № 50537953), було встановлено, що [PERSON] виплатила згідно судового рішення на користь стягувача - ПАТ КБ «Приватбанк» - 21 451 гривню 21 копійку. Залишок нестягнутих коштів, станом на 26 вересня 2017 року становив 1280 грн. 28 коп. Проте, у жовтні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу міста Дніпро Бондар І.М. щодо видання останнім виконавчого напису про стягнення з [PERSON] з тих же підстав, з яких 20 жовтня 2015 року було винесено Ужгородським міськрайонним судом. 27 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу міста Дніпро Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] 251 209 гривень 85 коп. Строк, за який провадиться стягнення - 8 років сім місяців 11 днів, а саме з 19.02.2009 року по 30.09.2017 року. Враховуючи, що [PERSON] на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року практично погасила заборгованість перед стягувачем, яка мала місце на час звернення ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до суду, то відпала така ознака вчинення нотаріусом виконавчого напису як: безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував, що по вищевказаному факту виносилося судове рішення і воно виконано та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо існування заборгованості у гр. [PERSON] , чим порушив вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому напису зроблено Відповідачем одноособово без урахування думки та позиції Позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого Працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків Відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог Відповідача до Позивача. При вчиненні нотаріального напису щодо стягнення заборгованості, яка ніби то утворилася у період з 19.02.2009 року по 30.09.2017 року, нотаріус Боднар І.М. взагалі не прийняв до уваги ні судове рішення Ужгородського міськрайонного суду, та той факт, що [PERSON] фактично сплатила суму, зазначену у судовому рішенні (остаток несплаченої суми станом на 26 вересня 2017 року становив лише 1280 грн. 28 коп.), а таким чином відсутня безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сама [PERSON] категорично заперечує наявність у неї боргу перед ПАТ КБ «Приватбанк», за виключенням 1280 грн. 28 коп. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 18.01.2019 року 09 год. 30 хв., яке в останнє відкладено на 20.02.2019 року на 11 годину 30 хвилин. Також вказаною ухвалою залучено до участі у справі правонаступника відповідача - акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», ідентифікаційний код 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалено витребувати від третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірини Михайлівни ([ADDRESS]) належним чином засвідчені копії документів та матеріалів на підставі яких вчинявся виконавчий напис від 27 жовтня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 10235, щодо звернення стягнення на 251 209 гривень 85 коп. з [PERSON] Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 год. 20 хв 20 березня 2019 року, яке в останнє відкладено на 02.09.2019 на 16 годин 20 хвилин. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. 20.02.2019 представником позивача - адвокатом Голуб В.К. подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений вчасно та належним чином, подав через канцелярію суду заяву від 21.01.2019, з якої вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» просить розглянути справу без участі представника банку, в позові просять відмовити. Представником АТ КБ «Приватбанк» подано відзив на позовну заяву, у якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції вказав у відзиві наступне. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку. Оскільки , жодна норма права не передбачає застосування строку позовної давності нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, то у даній справі позивач не вправі порушувати питання спливу строку позовної давності, тим більше будучи при цьому у процесуальному статусі позивача. Щодо попереднього розрахунку судових витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн.. вважає, що воно є не обґрунтованим оскільки заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Проте, позивачем не наданий детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, з зазначенням вартості окремих робіт (послуг), витраченого часу для їх виконання (надання), що є необхідним для вирішення питання щодо розподілу понесених судових витрат, відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України. В матеріалах справи відсутній жоден документ . який засвідчував понесені позивачем судові витрати в розмірі 5000 грн.. а тим більше факт надання йому професійної правничої допомоги. Станом на сьогоднішній день позивач так і не довів наявність порушеного права, відповідно позовні вимоги є безпідставними та такими , що до задоволення не підлягають. На думку представника відповідача, вчинений нотаріусом був здійснений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства, що свідчить про спростування доводів позивача. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. 17.01.2019 на адресу суду від Боднар І.М. надійшли докази, які витребовувалися ухвалою суду від 26.12.2018, а саме: належним чином засвідчені копії документів та матеріалів на підставі яких вчинявся виконавчий напис від 27 жовтня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 10235, щодо звернення стягнення на 251 209 гривень 85 коп. з [PERSON] Представник третьої особи Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області у судове засідання не прибув, про час, дату та місце судового засідання повідомлений вчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи ПАТ КБ «Приватбанк» 19.02.2009 року уклав з гр. [PERSON] кредитний договір №б/н, на підставі якого Позивач отримала строковий кредит у розмірі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки. У зв`язку з тим, що [PERSON] не виконала у повному обсязі умови вищевказаного кредитного договору, у жовтні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом про стягнення з неї заборгованості, що утворилася внаслідок неналежного виконання нею кредитного договору. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року (головуючий суддя Ференц А.М.) позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені, а судом постановлено стягнути з [PERSON] на користь Позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 22487,89 грн., а також у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України 243,60 грн. сплаченого судового збору. Відповідно до наданої суду постанови про закінчення виконавчого провадження в межах виконавчого провадження ВП№50537953, винесеної 26 вересня 2017 державним виконавцем Мукачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Танинець І.В., встановлено, що [PERSON] виплатила згідно судового рішення на користь стягувача - ПАТ КБ «Приватбанк» - 21 451 гривню 21 копійку. Залишок нестягнутих коштів, відповідно вказаної постанови, станом на 26 вересня 2017 року становив 1280 грн. 28 коп. З наданої суду копії виконавчого напису, який є предметом спору в даній справі, встановлено, що 27 жовтня 2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу міста Дніпро Бондар І.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] суми грошових коштів у розмірі 251 209 гривень 85 коп. на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Строк, за який провадиться стягнення - 8 років сім місяців 11 днів, а саме з 19.02.2009 по 30.09.2017. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Інструкція) вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Слід зазначити, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яким встановлено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Докази одержання або неодержання [PERSON] письмової вимоги АТ «Приватбанк» про усунення порушень в копіях документів наданих нотаріусом відсутні. Згідно ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Як встановлено рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року у справі № 308/14211/14-ц за договором б\\н від 19.02.2019 року стягнуто з [PERSON] заборгованість станом на 30.09.2014 року. А відповідно до виконавчого напису, цей період, за який стягнуто заборгованість за рішенням суду так само включено в розрахунок заборгованості і при зверненні до нотаріуса за виконавчим написом, що в свою чергу свідчить про відсутність безспірності заборгованості. З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Як встановлено судом, приватним нотаріусом порушено вищезазначені вимоги Закону і вчинено виконавчий напис після закінчення трирічного строку з дня виникнення у відповідача права вимоги її стягнення, про що свідчить та обставина, що в оскаржуваному виконавчому написі зазначено строк, за яким проводиться стягнення, при цьому виконавчий напис вчинено за період 8 років сім місяців 11 днів, а саме з 19.02.2009 по 30.09.2017. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Так само як Банк при зверненні до нотаріуса, всупереч відсутності безспірності заборгованості, неправомірно подав документи з розрахунком, який не відповідає Умовам та Правилам кредитного договору, та в який включено періоди, за які вже відбулось стягнення за рішенням суду. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, як свідчать обставини справи, виконавчий напис вчинено із порушенням норм чинного законодавства. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до положень ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). З урахуванням встановлених обставин, вищевикладене в сукупності є підставою для визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому суд доходить переконання, що позов є підставним і підлягає до задоволення повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею та документально підтверджені судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. (відповідно ставки судового збору, визначеної Законом України «Про судовий збір», станом на день звернення з даним позовом до суду - 14.12.2018). Зі змісту доданої позивачем квитанції №0201430019 від 14.12.2018, долученої до матеріалів справи, встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду позивачем сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Таким чином, вважаю за необхідне, відповідно положень п.1 ч.1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернути позивачу переплачену суму судового збору в розмірі 11 гривень 20 копійок. Також слід зазначити, що станом на день розгляду справи позивачем документально підтверджено витрати на оплату судового збору, будь-яких інших доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу не надано та до матеріалів позову не долучено. На підставі викладеного та

Outcome: approved