Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 06.02.2015 року помер [PERSON]. Відповідно до заповіту від 06.04.2011 року все належне йому майно він заповідав позивачеві. Позивач у шестимісячний термін звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено через те, що за життя померлий не зареєстрував належне йому майно, право власності яке було визнано за померлим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2010 року. Тому позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 21/80 частину домоволодіння №34 по вул. Українській в м. Дніпропетровську та на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,038 га, яка розташована за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Українська, 34 після смерті [PERSON] Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до вказаної заяви, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не зявились, від представника відповідача неодноразово надходили заяви про відкладення розгляду справи у звязку з його зайнятістю в інших процесах, які суд вважає недоведеними належними доказами та зловживанням правом. Відповідач відзиву на позов не надала. У заяві про перегляд заочного рішення суду від 31.10.2016 року заперечувала проти позову, вважаючи, що позивач пропустила строк на прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Третя особа Восьма Дніпровська державна нотаріальна контора свого представника у судове засідання не направила, до суду разом із копією спадкової справи надала заяву про розгляд справи у відсутність представника. Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради явку свого представника у судове засідання не забезпечило. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна\~сторона\~повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім\~витребування доказів\~судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.83 ЦПК України сторони та інші\~учасники справи\~подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати\~докази\~разом з поданням\~позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно з ч. 2\~ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно же з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За нормами ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять\~усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до\~ч.1,2\~ст.1236\~ЦК України\~заповідач має\~право охопити\~заповітом права\~та обов'язки,\~які йому\~належать на\~момент складення\~заповіту,\~а також\~ті права\~та обов'язки,\~які можуть\~йому належати\~у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Судом встановлено, що 06 лютого 2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцвом про смерть [PERSON] І-КИ №622456, виданого Самарським ВДРАЦС реєстраціної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. За життя 06 квітня 2011 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округуНовіковою Н.А. за реєстровим №744. Згідно з даним заповітом [PERSON], у звязку з поганим зором, в присутності свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на випадок його смерті усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обовязки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обовязки, які належатимуть йому на день смерті заповідав [PERSON] 21.07.2015 року позивач подала до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 06.02.2015 року, за заповітом. Таким чином, позивачем прийнято спадщину у встановлений законом строк. Постановою державного нотаріуса від 21.08.2015 року у видачі свідоцтва було відмовлено у звязку з тим, що померлий за життя не зареєстрував належне йому право власності. 21/80 частини домоволодіння №34 по вул. Українській в м. Дніпропетровську та Ѕ частини земельної ділянки, площею 0,038 га по вул. Українській,34 в м. Дніпропетровську до спадкової маси не увійшли. Право власності на вказане майно було визнано за померлим на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2010 року. Саме своє право власності, визнане за померлим рішенням суду, на вказане майно [PERSON] за життя не зареєстрував у встановленому законом порядку, тобто, відповідно до ст.182 ЦК України. Відповідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що померлий [PERSON] за життя набув право власності на вищевказане спірне майно за судовим рішенням, всі майнові права заповідав позивачеві і позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON], тому є всі підстави для визнання за позивачем права власності на 21/80 частини домоволодіння №34 по вул. Українській в м. Дніпропетровську та Ѕ частини земельної ділянки, площею 0,038 га по вул. Українській,34 в м. Дніпропетровську. Таким чином, позов підлягає задоволенню, з віднесенням судових витрат за рахунок відповідача, відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved