Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача - про визнання права на спадкове майно. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 травня 2015 року у м. Києві помер її син [PERSON]. Після смерті сина постало питання щодо прийняття та оформлення спадщини у вигляді належної йому за договором дарування 1/3 частки їх квартири, у вигляді 1/3 частки нерухомого майна - квартири № 149, розташованої у будинку № 7 Бєлгородського кварталу м. Славутича Київської області, яка належить йому на праві спільної часткової власності у відповідності до Договору дарування, посвідченого 05 жовтня 2007 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області та зареєстрованого в реєстрі за № 3177. Серед спадкоємців першої черги за законом, що залишилися після смерті сина [PERSON], є тільки вона, його мати. Її перший чоловік [PERSON], батько спадкодавця, помер раніше - 20 травня 2006 року у м. Києві, про що свідчить додана нею до позову копія його свідоцтва про смерть. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті їх сина немає. Її малолітній син від другого шлюбу [PERSON], є спадкоємцем другої черги за законом. Оскільки її син [PERSON], за життя, отримавши у спільну часткову власність 1/3 частку, їх квартири за договором дарування, але у відповідності до чинного законодавства не зареєстрував своє право власності, що позбавляє її можливості посвідчити її право на дану спадщину в нотаріальному порядку, вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права на спадкове майно. У судове засідання позивач не з,явилася, до суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позовні вимоги обґрунтовує долученими до позовної заяви документами. Відповідач (представник неповнолітнього) у судове засідання не з,явився, до суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши письмові докази прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON], знаходилася в офіційному шлюбі з [PERSON] з 30.05.1987 року, після вступу в шлюб її дівоче прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON] (а.с.11). За час їх спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO] (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між [PERSON], та [PERSON], розірвано 03 грудня 1999 року (а.с.12). 22 грудня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області між позивачем та [PERSON], був зареєстрований шлюб, про що вчинено актовий запис за № 148 (а.с.15). 19 квітня 2002 року у них народився син [PERSON], батьком якого є відповідач (а.с.11). За договором дарування, який був посвідчений 15 грудня 2004 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим № 5909, [PERSON], (мати позивача) подарувала [PERSON],([PERSON]) належну їй на праві власності трьохкімнатну квартиру, розташовану за адресою: м. Славутич Київської області Бєлгородський квартал буд.№7 кв.№149 (а.с.17). Право позивача на право особистої приватної власності на дане житлове приміщення 31 грудня 2004 року було зареєстровано в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.17). Відповідно до договору дарування, який був посвідчений 05 жовтня 2007 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області та зареєстрований в реєстрі за № 3177, [PERSON], ([PERSON]) подарувала 2/3 частки належної їй на праві особистої приватної власності квартири своїм дітям - [PERSON], та [PERSON], в рівних частках, по 1/3 частині на кожного (а.с.18). Даний договір був підписаний [PERSON], як Дарувальником, та відповідачем [PERSON], в інтересах їх малолітньої дитини [PERSON], і її сином від першого шлюбу [PERSON]А.(а.с.18). Згідно п.6 Договору дарування від 05.10.2007 року право власності на відчужувані 2/3 частки квартири у Обдарованих виникає з моменту їх прийняття. Прийняттям дарунка вважається одержання ними примірника цього договору після його нотаріального посвідчення, що фактично і відбулося. З оглянутого Договору дарування вбачається, що він не був наданий до державної реєстрації у відповідних органах. 05 травня 2015 року у м. Києві помер [PERSON], відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-БК№ 335516(а.с.54). Згідно свідоцтва про смерть (а.с.14) 20 травня 2006 року у м. Києві помер [PERSON] (батько [PERSON]). Після смерті [PERSON] - сина позивача, постало питання щодо прийняття та оформлення спадщини у вигляді належної йому за вищевказаним договором дарування 1/3 частки вищезазначеної квартири. Відповідно довідки №1460 форми №3, яка видана 18.11.2015 року КП «ЖКЦ» м. Славутич, [PERSON], з 16.10.2007 року по 25.08.2010 року був зареєстрований за адресою [INFO] кв.№149. За вказаною адресою також зареєстровані і проживають позивач, відповідач і їх малолітня дитина (а.с.20). З наданих документів і оглянутої спадкової справи вбачається, що серед спадкоємців першої черги за законом відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті [PERSON], залишилася позивач [PERSON], його мати. За її заявою 15 вересня 2015 року до Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області була відкрита спадкова справ [PERSON], номер у спадковому реєстрі № 57933060, номер у нотаріуса 96/2015, підтвердженням чого є Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 41495075 (а.с.66). На підтвердження позивача [PERSON], та її молодшого сина, [PERSON], права власності на 1/3 частку за кожним у квартирі [ADDRESS] 09 листопада 2015 року їй був виданий Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47185074. Відповідно роз'яснення від 05.11.2015 року за №6-09/, неможлива реєстрація права власності на частку нерухомого майна за померлою особою, оскільки для вчинення цієї дії необхідна присутність самого співвласника з документами, що посвідчують його особу, або його представника з належним чином підтвердженими повноваженнями. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Права та обов'язки особи, які не входять до складу спадщини, перелічені у ст. 1219 ЦК України. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. З наданих документів вбачається, що позивач подавши заяву про прийняття спадщин, вчинила дії по прийняттю спадщини у відповідності до вимог ст. 1268 - 1269 ЦК України. Виходячи з того, що син позивача - [PERSON], за життя, отримавши у спільну часткову власність 1/3 частку, їх квартири за договором дарування, але у відповідності до чинного законодавства не зареєстрував своє право власності, це позбавляє позивача можливості посвідчити її право на дану спадщину в нотаріальному порядку. В абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, зазначено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За ч.3 ст.3З Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч. 4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вищенаведені обставини свідчать, що спадкодавцем за життя було отримано у власність у порядку, визначеному законодавством України, що діяло на момент отримання нерухомого майна у власність, вищевказану частку даного житлового приміщення, проте оскільки він був неповнолітній, то оскільки у вищевказаному договорі даруванні не було здійснено застереження з приводу того, що він підлягає державній реєстрації у відповідних органах, ні неповнолітній ні його представники даний договір для такої реєстрації не подали. На даному етапі це позбавляє позивача можливості посвідчити її право на дану спадщину в нотаріальному порядку. Тому на підставі наведеного суд прийшов до висновку про правомірність вимог позивача і ці вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved