Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В позовній заяві посилається на те, що є власником житлового будинку, згідно договору дарування від 07.02.2006 року за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрована також його колишня дружина [PERSON] , [INFO] , яка фактично у вказаному будинку не проживає понад один рік. Позивач просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом оголошення на сайті "Судова влада України". Про причини своєї неявки у судове засідання відповідач суду не повідомила, заяв про відкладення судового розгляду, відзив на позовну заяву чи зустрічну позовну заяву до суду не подавала, та відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлена належним чином про розгляд справи. Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. відзиву на позов не подала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями від 07.02.2006 року [PERSON] являється власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.11) Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 24.10.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( а.с. 11-12). З довідки виконавчого комітету Благовіщенської міської ради Кіровоградської області від 22.07.2021 року №91 вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] але з 2018 року в даному житловому будинку не проживає ( а.с.9). Оскільки в будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрована відповідач, позивач не може в повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження вказаним майном. Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимогами ст. 71 Житлового кодексу України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців. Згідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. Суд враховує, що житловий будинок належить позивачу, відповідач не проживає у вказаному житлі, а тому позов підлягає до задоволення. За таким підстав суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, як таких, що знайшли своє об`єктивне підтвердження. Пунктом 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved