Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи тим, що відділом реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області 22 лютого 2003 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Згідно з рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 червня 2021 року шлюб між сторонами припинено внаслідок розірвання. Неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] залишено проживати з позивачкою, їхньою матір`ю. Зазначає, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей в належному розмірі не бажає, хоч вона неодноразово зверталася до нього з усним проханням про необхідність надання ним такої матеріальної допомоги. Вона всіма засобами та силами намагається забезпечити нормальний розвиток їхнім малолітнім дітям: дочці [PERSON] , [INFO] та сину [PERSON] , [INFO] , але для цього необхідні немалі кошти, яких їй не вистачає. Діти навчаються в ліцеї-інтернаті для обдарованих дітей сільської місцевості, який знаходиться в м. Івано-Франківську по вул. Юності, забезпечити проживанням в гуртожитку ліцей не має можливості. Матеріальна підтримка батька дуже необхідна. Відповідач офіційно працює начальником Івано-Франківського відділення Комерційного Індустріального банку (вул. Гаркуші, 24 м. Івано-Франківськ), отримує щомісячно заробітну плату, отже має можливість надавати матеріальну допомогу малолітнім дітям. Однак, відповідач в добровільному порядку надає матеріальну підтримку, але вона є незначною, і вона змушена кожен раз нагадувати відповідачу про його обов`язок, як батька щодо утримання їхніх дітей. Тому вона змушена звернутися в суд з позовною заявою про стягнення аліментів. Вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, що буде достатнім для забезпечення гармонійного та нормального розвитку дітей. Беручи до уваги, що відповідач працевлаштований, стан його здоров`я, відсутність на його утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, тому аліменти на утримання малолітніх дітей слід визначити в частці від заробітку (доходу) батька. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві, просила суд позов задовольнити. Суду пояснила, що вона працевлаштована, отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 7 000,00 грн. Відповідач в судовому заперечив з приводу заявлених позовних вимог, зазначивши, що від допомагає дітям, зокрема оплатив навчання повнолітнього сина. Також надає кошти дружині на потреби дітей. Працює начальником Івано-Франківського відділення Комерційного Індустріального банку та отримує щомісячно заробітну плату в розмірі 20 000,00 грн. Крім того, він оплачує комунальні послуги та має боргові зобов"язання за придбання автомобіля, яким користується позивачка. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Івано-Франківського суду від 29.06.2021 року розірвано та є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серія [NUMBER] від 08.07.2008 року, та № [NUMBER] від 08.07.2008 року. Окрім того, [PERSON] тв. [PERSON] є батьками повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 09.09.2003 року. Неповнолітні діти сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з матір`ю. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач працює та отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 7 000,00 грн. Відповідач працює та отримує щомісячно заробітну плату в розмірі 20 000,00 грн. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на їх утримання, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, враховуючи рекомендований розмір, визначений законодавством, що забезпечить кожну дитину встановленим прожитковим мінімумом, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 01 вересня 2021 року до досягнення дітьми повноліття. Посилання відповідача про те, що він оплатив навчання повнолітнього сина, сплачує комунальні послуги та має боргові зобов"язання за придбання автомобіля, яким користується позивачка, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки навчання повнолітнього сина відповідач сплатив частково, а інші обставини, на які посилається відповідач, суд не враховує відповідно до ст.182 СК України. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З ч. 6 ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. з відповідача в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 4, 5, 12, 13, 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved