Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача і в його обґрунтування вказав про те, що він знаходився у трудових відносинах з відповідачем. Працював прохідником п»ятого розряду з повним робочим днем під землею. Згідно наказу по підприємству № 752 від 11.04.2013 року його було звільнено з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільненні з позивачем не був зроблений повний розрахунок, тобто не була виплачена заробітна плата в розмірі 5720,86 грн. та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 5678,89 грн. Крім того, позивач вказав про те, що згідно ст. 117 КЗпП України відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку. За довідкою відповідача, його середньоденна заробітна плата складає 213,10 грн. При розрахунку середня заробітна плата за час затримки розрахунку на 28.02.2014 року, тобто на момент розгляду справи в суді, складає 47521,30 грн. У добровільному порядку відповідач відмовляється виплатити належні позивачу суми, тому він змушений звернутися до суду і просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку. У судове засідання позивач не з»явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відтак суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність позивача, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Але від нього на надійшло повідомлення про причини неявки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку. Стаття 43 Конституції України у відповідності зі ст. 23 Загальної декларації прав людини проголосила право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. З трудової книжки [PERSON] вбачається, що згідно наказу № 485 к від 01.06.2010 року він був прийнятий на ТОВ «Шахта «Садова» прохідником п»ятого розряду підземним з повним робочим днем під землею. Згідно наказу № 752 від 11.04.2013 року позивач був звільнений з підприємства на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Згідно ст.47 КЗпП України власник чи уповноважений їм орган зобов'язаний у день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку і зробити з ним розрахунок у терміни, встановлені в ст.116 даного кодексу. Цю саму вимогу містить і ст. 12 Конвенції № 95 Міжнародної Організації Праці про охорону заробітної плати, згідно з якою, при припиненні дії трудового договору з працівником проводиться остаточний розрахунок із виплатою всієї належної йому заробітної плати. Однак при звільненні з позивачем не був зроблений повний розрахунок, тобто не була виплачена заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку. З довідки від 28.01.2014 року, наданої ТОВ «Шахта «Садова», вбачається, що заборгованість підприємства перед [PERSON] станом на 28.01.2014 року, складає 11399,75 грн. У тому числі, при звільненні, нарахована компенсація за невикористану відпустку. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 5720,86грн. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 5678,89 грн. Згідно ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначених у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", якщо при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільнені, судом буде встановлено, що в день звільнення працівнику не виплачена заробітна плата, то на підставі ст. 117 КЗпП України суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення. Як видно з представленої довідки ТОВ «Шахта «Садова» № 55 від 28.01.2014 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 213,10 грн. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з 11.04.2013 року по 28.02.2014 року в розмірі 47521,30 грн., виходячи з розрахунку: 213,10 грн.(середньоденна заробітна плата) х 223 дні = 47521,30 грн. Таким чином, на основі з'ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Шахта «Садова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved