Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житлом у будинку [ADDRESS], в обґрунтування якої зазначає, що вона є власником вищезазначеного будинку на підставі договору дарування будинку, а в жовтні 2014 року вона дізналась, що в її будинку зареєстрований відповідач з принесеного запрошення на вибори. При зверненні до сільської ради, позивач дізналась, що дійсно відповідач зареєстрований за адресою в її будинку, але вона його ніколи не бачила, в її будинку він не проживав та дозволу на його реєстрацію вона не надавала. Зважаючи, що відповідач не проживає і ніколи не проживав за місцем реєстрації в належному позивачу будинку, будучи зареєстрованим у ньому, а його реєстрація перешкоджає їй в користуванні та розпорядженні її власністю на власний розсуд, позивач просить позов задовольнити, оскільки в позасудовому порядку вирішити це питання їй не вдалося. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце слухання справи належним чином повідомлявся , заяв, клопотань чи заперечень до суду не подав. Третя особа в судове засідання не з'явилась, на адресу суду її представником направлено лист, в якому він просить розглянути справі без участі представника третьої особи та просить винести рішення згідно чинного законодавства. Суд вважає можливим розглянути даний спір зі згоди позивача у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд вислухавши позивача, свідка, перевіривши та оцінивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], яка є власником жилого будинку [ADDRESS], що підтверджується договором дарування будинку від 16 грудня 2006 року, що зареєстрований в реєстрі за № 3583 та посвідчений державним нотаріусом Обухівської районної державної нотаріальної контори. Згідно матеріалів справи позивач змінила прізвище після реєстрації шлюбу 20.04.2007 року з [PERSON] на [PERSON]. Згідно довідки наданої відділом адресно-довідкової роботи Управління ДМС України в Київській області від 12.03.2015 року в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]зареєстрований відповідач - [PERSON]. Відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні більше року, що підтверджується актами про його не проживання, починаючи з 10 березня 2014 року, що складені депутатом Перегонівської сільської ради в присутності свідків. Ст. 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Яких-небудь доказів в спростування позову матеріали справи не містять. Оскільки відповідач відсутній в спірному житловому приміщення понад один рік без поважних причин, згідно ст. 405 ЦК України він втратив право користування спірною житловою площею. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки факт непроживання відповідача у спірному житловому приміщенні доведений належними і допустимими доказами.

Outcome: approved