Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй належить будинок за адресою: [ADDRESS] . В будинку крім позивача також зареєстрований [PERSON] , який не живе у вказаному будинку з 2014 року. Особистих речей відповідача в квартирі немає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере. Просить визнати [PERSON] , таким, що таким що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою [ADDRESS] . 21.11.2018 року ухвалою відкрито провадження по даній справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник подав заяву в якій просив розглянути справу без їх участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов до суду не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про право власності від 24.05.1995 року та свідоцтва про право на спадщину за законом 24.05.1995 року, витягу №31880147 від 29.12.2014 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Відповідно акту квартального комітету №16 самоорганізації населення Дніпровського району м.Херсона від 07.12.2019 року №67 за адресою [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , який не проживає за даною адресою з 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до ЗУ від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником нерухомого майна, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном на власний розсуд. На підставі викладеного, встановивши обставини, якими обґрунтовується позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою [ADDRESS] . На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 379, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України,

Outcome: approved