Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, посилаючись на те, що у відношенні відповідача [PERSON] було проведено досудове слідство у кримінальному провадженні № 12015170010000297 за ст. 286 ч.1 КК України, за фактом того, що 18.08.2015 року близько 09 год. 10 хв. у світлий час доби, керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись у м. Полтаві по вул. Панянка від вул. Ш.Алейхема в напрямку вул. Миру, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого в районі будинку № 65 А, позначеному дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» і дорожнім знаком 5.35.1-5.35.2 «Пішохідний перехід», на якому знаходився пішохід, не зменшив швидкості свого руху та не зупинився перед пішохідним переходом, щоб дати дорогу пішоходу, який знаходився на пішохідному переході, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода [PERSON], яка переходила проїжджу частину з права наліво по напрямку його руху по нерегульованому пішохідному переходу. В результаті наїзду автомобіля пішоходу [PERSON], згідно з висновком судово-медичної експертизи №1497 від 09.11.2015, спричинені тілесні ушкодження у вигляді переломів кісток лівої гомілки, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани голови, саден шкіри носу, гематом та забійної рани нижніх кінцівок, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров'я. У зв'язку зі спричиненням тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] перебувала на лікуванні у травматологічному відділенні 1-ї МКЛ м. Полтави з 18.08.2015 по 22.08.2015 (всього 4 ліжко-днів). На її лікування лікарнею було затрачено 1273 грн. 31 коп. В подальшому, ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 24.02.2016 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України. Питання щодо відшкодування витрат, понесених державою на лікування потерпілої не вирішувалось, оскільки цивільний позов бюджетно-фінансовим управлінням виконавчого комітету Полтавської міської ради в межах кримінального провадження не подавався. З наведених підстав позивач просив суд задовольнити позов, стягнути з відповідача [PERSON] витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в розмірі 1273,31 гривні. В судовому засіданні представник позивача Полтавської місцевої прокуратури позовні вимоги підтримала з викладених в позові підстав. Представник бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, відповідно до якої повністю підтримала позов прокурора та просила розглянути справу у відсутність їх представника (а.с. 26). Відповідач в судове засідання не з'явився, за останньою відомою адресою місця проживання він відсутній, в зв'язку з чим відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України відповідач є належно повідомленим про час та місце розгляду справи, в зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу без його участі на підставі наявних доказів. Враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 24.02.2016 року, що набрала законної сили, кримінальне провадження у відношенні [PERSON] за ст. 286 ч.1 КК України закрито на підставі ст. 46 КК України в зв'язку з примиренням винного - [PERSON] з потерпілою - [PERSON], та звільнено обвинуваченого від кримінальної відповідальності (а.с. 5-7). Таким чином [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, у зв'язку з чим він зобов'язаний відшкодувати спричинену злочином шкоду. Судом також встановлено, що потерпіла від вчиненого [PERSON] злочину [PERSON] знаходилась на лікуванні в травматологічному відділенні 1-ї міської клінічної лікарні м. Полтави з 18 серпня 2015 року по 22 серпня 2015 року, загальна сума витрат на її лікування склала 1273 (одну тисячу двісті сімдесят три) гривні 31 коп., що підтверджується довідкою № 108 від 15.01.2016 року (а.с. 8-9). 1-а міська клінічна лікарня м. Полтави є ліцензованим лікувально-профілактичним закладом, що забезпечує кваліфіковану стаціонарну і консультативну поліклінічну медичну допомогу населенню м. Полтави, підзвітна і підконтрольна Полтавській міській раді, фінансування лікарні здійснюється за рахунок міського бюджету згідно з кошторисом. Згідно копії листа першого заступника начальника бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради, станом на 15.03.2016 року управління не зверталося до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину (а.с. 12). Згідно ч. 3, 7 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред'являється прокурором. Особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. За таких обставин, суд визнає пред'явлені Полтавською місцевою прокуратурою позовні вимоги в інтересах держави в особі бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.6 Закону України «Про судових збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Згідно ч.2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної або відхиленої частини вимог. З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати у виді судового збору в розмірі, передбаченому ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подачу до суду такої позовної заяви. На підставі викладеного,ст. 1206 ЦК України, п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року ,

Outcome: approved