Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у володінні та користуванні майном. Свої вимоги мотивував тим, що він є власником земельної ділянки, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер 8000000000:66:613:0018 та садового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 23 лютого 2019 року позивачем направлено на адресу вимогу про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, загальною площею 0,0596 га та садовим будинком з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Однак відповідач і надалі чинить позивачу перешкоди у володінні та користуванні майном. У зв`язку з чим просить усунути перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер 8000000000:66:613:0018 та садовим будинком з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у вільному володінні та користуванні майном, передачі ключів від садового будинку та воріт, а також шляхом звільнення майна від особистих речей відповідача. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 22 листопада 2019 року ухвалою суду у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. Крім того, 22 листопада 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про відкладення розгляду справи. У відповідності до вимог ст. 2 ст. 210 ЦПК України суд вирішив справу на підставі наявних доказів з урахуванням розумного строку розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності сторін в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Позивач є власником земельної ділянки, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер 8000000000:66:613:0018 та садового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-7, 9, 10-11, 12-13). 23 лютого 2019 року позивачем направлено відповідачу вимогу про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, загальною площею 0,0596 га та садовим будинком з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14, 15). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Однак відповідачем подано до суду письмові пояснення, відповідно до яких відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки він не визнає законність набуття права власності позивача на спірне майно. Крім того, спірним майном користуються члени сім`ї відповідача, а саме його дружина та троє малолітніх дітей. На підтвердження пояснень відповідачем надано довідки Садівницького товариства «Червона Троянда» від 05 жовтня 2018 року та від 01 березня 2019 року, відповідно до яких [PERSON] та четверо її неповнолітніх дітей - [PERSON] , 2001 року народження, [PERSON] , 2011 року народження, [PERSON] , 2012 року народження, та [PERSON] , 2015 року народження, з липня 2018 року постійно проживають в житловому будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , до цього часу проживання було періодичне (а.с. 53, 54), лист направлений на адресу позивача про невизнання останнього законним власником спірного майна (а.с. 55). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України). Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 380 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України). Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер 8000000000:66:613:0018 та садового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , з 21 лютого 2019 року. Відповідач не визнає законність набуття права власності позивачем на спірне майно та на даний час користується їм з членами своєї сім`ї. Отже, оскільки відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні правом власності, тому суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у володінні та користуванні майном повністю: усунути перешкоди у користуванні правом власності [PERSON] шляхом зобов`язання [PERSON] звільнити земельну ділянку, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер 8000000000:66:613:0018 та садовий будинком з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та передати [PERSON] ключі від садового будинку та воріт. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved