Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач звернувся з цим позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 13433,22 гривень, посилаючись на те, що 18.08.2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав кредит в сумі 2500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору станом на 28.08.2019 року у нього виникла заборгованість в сумі 13433,22 гривень, яка складається з: 5317,86 гривень - заборгованість за тілом кредита; 2357,64 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредита; 3890,90 гривень - пеня за прострочене зобов`язання; 750,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 500, 00 штраф (фіксована частина), 615,82 гривень - штраф (процентна складова), які позивач просить стягнути з відповідача та судовий збір у сумі 1921,00 гривень. Також позивачем подано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 26.09.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в позовній заяві зазначив про підтримання позовних вимог в повному обсязі, та в разі неявки відповідача не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, однак просить суд зменшити розмір заборгованості за пенею. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України визначена письмова форма укладення кредитного договору. За вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 18.08.2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав кредит в сумі 2500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписаний нею договір разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між [PERSON] та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, то банк керується п.2.1.1.2.3 та п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що відповідач при укладенні договору дає свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачено п. 2.1.1.5.7 договору. Згідно п.2.1.1.3.3. договору, відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі Мінімального обов`язкового платежу. Пунктом 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк, про що сторони уклали анкету-заяву від 18.08.2014 року та Витяг з Умов та правила надання банківських послуг. Однак, [PERSON] порушив взяті на себе згідно кредитного договору зобов`язання з погашення заборгованості по тілу кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості. Оскільки відповідач односторонньо порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, то відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов договору позикодавець вправі вимагати повернення заборгованості та виплати належних за цим договором платежів, в тому числі пені, на умовах, передбачених договором. Станом на 28.08.2019 року у нього виникла заборгованість в сумі 13433,22 гривень, яка складається з: 5317,86 гривень - заборгованість за тілом кредита; 2357,64 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредита; 3890,90 гривень - пеня за прострочене зобов`язання; 750,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 500, 00 штраф (фіксована частина), 615,82 гривень - штраф (процентна складова), які позивач просить стягнути з відповідача та судовий збір у сумі 1921,00 гривень. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Зі змісту ч. 3 ст. 551 ЦК України випливає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто, законодавцем передбачено дві підстави для зменшення неустойки за рішенням суду: значне перевищення розміру збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Проте, згідно правової позиції ВСУ від 03.09.2014 по справі 6-100цс14 ч. 3 ст. 551 ЦК України може застосовуватись як за клопотанням сторони у справі, так і за ініціативою суду пославшись на ч. 4 ст. 10 ЦПК України (в редакції до грудня 2017 р.) щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав. При цьому, необхідно зазначити, що суд при зменшенні розміру неустойки не обмежений тільки розміром основної заборгованості, оскільки законодавчого обмеження по такому зменшенню не встановлено. Таким чином, суд за наявності обставин встановлених ч. 3 ст. 551 ЦК України за власним переконанням може зменшити розмір неустойки до будь-якого розміру. Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором, відсотки за користування кредитом зменшивши суму пені у відповідності до 1000 гривень. Зі змісту позовних вимог та розрахунку заборгованості вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» також просить стягнути з відповідача штраф 500,00 грн. (фіксована частина) та штраф 615,82 грн. (процентна складова). Враховуючи, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме правопорушення (правова позиція Верховного суду України викладена у постанові від 21.10.2015 р. справа № 6-2003цс15). Відповідно дост.360-7 ЦПК України ці судові рішення є обов`язковими для всіх судів України і суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із цими рішеннями Верховного Суду України. Підстав для відступу від правової позиції, викладеної 21.10.2015 р. у висновку Верховного Суду України у постанові по справі № 6-2003цс15, з одночасним наведенням відповідних мотивів, суд не вбачає. Отже враховуючи те, що АТ КБ "Приватбанк" заявив позовні вимоги щодо стягнення пені, то позовні вимоги щодо стягнення штрафів, з врахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 21.10.2015 р. справа № 6-2003цс15, задоволенню не підлягають. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів в розмірі 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 615,82 грн. - штраф (процентна складова) за порушення грошових зобов`язань. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання [PERSON] умов кредитного договору від 18.08.2014 року, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 8657,50 гривень, яка складається з: 5317,86 грн. - заборгованість за кредитом; 2357,64 гривень - заборгованість за процентами; 1000,00 гривень - заборгованість за пенею та судовий збір у сумі 1921,00 гривень. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 1921,00 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: approved