Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа: Новокаховський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, скасування (зняття) арешту, в якому зазначила, що [INFO] помер її батько, [PERSON] , який залишив заповіт на користь позивач. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , легкового автомобіля ВАЗ 2102, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 1975 року випуску, яку спадкодавець своєчасно у встановленому порядку прийняла. Під час оформлення спадщини, позивачу стало відомо про наявність обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, що увійшло до складу спадщини, який накладено на особу, прізвище, ім`я та по-батькові якої повністю ідентичні прізвищу, ім`я та по-батькові спадкодавця. У теперішній час підстави для існування помилково накладеного обтяження на майно спадкодавця - відсутні. Вказані обтяження, перешкоджають позивачу оформити спадщину після смерті батька та вільно володіти і розпоряджатись належним їй майном у подальшому, що є порушенням її прав, як власника майна. За вказаних обставин, відновлення порушених прав позивача (як власника майна) можливо лише в порядку цивільного судочинства, тому позивач, вимушена звернутись до суду з цим позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2020 року відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, наданий відповідачу строк для подання відзиву, а третім особам - для подання пояснення щодо позову. Також задоволено клопотання позивача та витребувано від державного нотаріуса П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори Кисельової В.В. копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В підготовче засідання 22.09.2020 року представник позивача подала заяву про проведення засідання без їх участі, заявила клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду. Представник відповідача про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом отримання судової повістки, в підготовче засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення підготовчого засідання не подано. Представник третьої особи в підготовче судове засідання не з`явився, 09.09.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, просять розгляд справи проводити без їх участі, інших заяв не надано. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.09.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] надала заяву про слухання справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи без його участі за наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Заяви та клопотання до матеріалів справи до початку її розгляду від відповідача не надходило. Третя особа надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Просить питання про задоволення позову вирішити на розсуд суду. У відзиві вказала, що станом на 02.09.2020 року виконавчі документи відносно [PERSON] на примусовому виконанні у Новокаховському міському відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не перебувають. Щодо надання інформації про підтвердження місця реєстрації за період з 2005 року по травень 2018 року, дати та року народження і РНОКПП [PERSON] не має можливості надати відомості, оскільки згідно з п.2 ХІ Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази у справі, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер батько позивача, [PERSON] . Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.04.2018 року. Факт родинних відносин між позивачем та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 01.12.1978 року, та свідоцтвом про одруження № [NUMBER] від 15.06.2002 року. [PERSON] залишив заповіт на користь позивача, зареєстрованим в реєстрі за № 769 та посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, [PERSON] , 20.03.2015 року. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , легкового автомобіля ВАЗ 2102, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 1975 року випуску, яку спадкодавець своєчасно у встановленому порядку прийняла. Позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори, де було заведено спадкову справу №316 за 2018 рік після померлого [INFO] [PERSON] . Судом установлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, яка складається з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , від 25.07.2013 року зареєстрованого в реєстрі за №1977, померлий [PERSON] набув право власності на вказану спадщину. Також на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, легковий автомобіль ВАЗ 2102, 1975 року належить [PERSON] . Під час оформлення спадщини, позивачу стало відомо про наявність обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, що увійшло до складу спадщини після смерті батька позивача, який накладено на особу, прізвище, ім`я та по-батькові якої повністю ідентичні прізвищу, ім`я та по-батькові спадкодавця, при цьому накладений арешт особи спадкодавця не стосується. Відповідно до Витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 6821546 від 25.07.2013 року накладено арешт нерухомого майна, зареєстровано: 21.07.2005 за № 2206421 реєстратором: Новокаховська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника АВ 481665 від 13.07.2005, Державна виконавча служба м. Н. Каховка; об`єкт обтяження: інше, все майно, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду, [ADDRESS] ; заявник: Державна виконавча служба м. Н. Каховка. В тому числі і на квартиру [ADDRESS] та автомобіль ВАЗ 2102, які увійшли до складу спадкової маси, накладено арешт. Існуюче обтяження накладено на рухоме і нерухоме майно, що належало [PERSON] , мешканця Херсонської області що проживав за адресою: [ADDRESS] . Ідентифікуючих ознак особи, на майно якої накладено арешт, в реєстрі не зазначено, а документи на підставі яких накладено арешт - знищено. Відповідно до листа Державного нотаріального архіву Херсонської області №827/01-18 від 17.05.2019 року постанови про арешт нерухомого майна боржника [PERSON] по Новокаховській ДНК - немає. Відповідно до листа № 04-03/707 від 13.06.2019 року Відділом реєстрації Новокаховської міської ради Херсонської області було відмовлено у доступі до персональних даних, а саме місця реєстрації на 13.07.2005р. [PERSON] , з обов`язковим вказанням дати та року народження, дати реєстрації, а також відомостей про осіб, що постійно проживали та були зареєстровані разом з ним. Отже, при накладенні обтяження на майно особи прізвище, ім`я та по-батькові якої повністю співпадає з прізвищем ім`ям та по-батькові батька позивача помилково обтяжено спадкове майно, право на яке має позивача. Судом встановлено, що підстави для існування помилково накладеного обтяження на майно спадкодавця - відсутні. Обтяження перешкоджають позивачу оформити спадщину після смерті батька та вільно володіти і розпоряджатись належним їй майном у подальшому, що є порушенням її прав, як власника майна. Зняття обтяження у позасудовому порядку неможливо. Оформити спадщину у позасудовому порядку після смерті батька позивач не має можливості у зв`язку з наявністю арешту на майно. Вказані обставини підтверджуються постановою державного нотаріуса П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори, Кисельової В.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2333/02-31 від 24.07.2019 року. Згідно з ч. 1 ст. 4 кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. п. 4.15, 4.17 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції N 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо («Volovik v. Ukraine», №15123/03, §45, ЄСПЛ, 6.12.2007). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів («Brumarescu v. Romania», №28342/95, §61, ЄСПЛ, від 28.10.99). Стаття 1 Першого протоколу до конвенції містить 3 окремі норми: перша, що виражається в 1-му реченні абз.1 та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в 2-му реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в абз.2, визнає право договірних держав серед іншого контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків утручання в право мирного володіння майном, повинні тлумачитись у світлі загального принципу, закладеного 1-ю нормою. Перша та найбільш важлива вимога ст.1 Першого протоколу до конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу в право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності в розумінні конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання держоргану в право на мирне володіння майном повинне забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст.1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти («East West Alliance Limited v. Ukraine», №19336/04, §166-168, ЄСПЛ, від 23.01.2014). Європейський суд з прав людини неодноразово констатував у схожих фактичних обставинах порушення ст.1 Першого протоколу конвенції (рішення у справі «Gladysheva v. Russia», від 6.12.2011; «Pchelintseva and others v. Russia» від 17.11.2016). У даній справі право власності позивача на спадкове майно, що має їй вільно належати у володінні та розпорядженні, має бути відновлено в судовому порядку, адже його порушення відбулось в тому числі, і в зв`язку із недотриманням національного законодавства при здійсненні реєстрації обтяження без ідентифікуючих ознак особи, майно, якої обтяжується. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Відповідно п. 2 постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року, № 5, «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі про зняття арешту/заборони є особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Оскільки заборона накладалась в інтересах держави, відповідачем у справі позивач зазначає орган територіальної громади. Крім того, відповідачем у справі за вимогами про визнання права власності на спадкове майно, у зв`язку із відмовою нотаріуса в оформленні спадщини, також є орган територіальної громади за місцем знаходження спадкового майна оскільки інших спадкоємців, що прийняли спадщину, окрім позивача, немає, що повністю узгоджується з роз`ясненнями наданими у п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» та п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», згідно якого, належними відповідачами у спадкових справах є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами). За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved