Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з 05.08.2006 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки між ними постійно виникають непорозуміння та сварки, у звязку з чим вони припинили подружні стосунки та ведення спільного господарства. Відповідач інтересами сімї не цікавиться, шлюб носить формальний характер, у звязку з чим просить шлюб розірвати. Одночасно просила стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. В підготовче засідання сторони не з"явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. В наданій суду заяві позивач зазначила, що позовні вимоги підтримує, відповідач в своїй заяві зазначив, що позов визнає, що відповідно до статті 200 ЦПК України надає суду підстави для ухвалення рішення. У зв"язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне.\~ Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 05.08.2006 року, який був зареєстрований виконкомом Поліської сільської ради Коростенського району Житомирської області, актовий запис №3. Від подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає підтримувати з відповідачем подружніх стосунків. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у разі визнання відповідачем позову Розмір судового збору в даній справі сплачений позивачем на підставі квитанції №П4914К від 15.01.2018 року в сумі 704,80 гривень, 50 відсотків якої підлягає поверненню на користь позивача з державного бюджету , решта стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved