Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про передачу предмета застави в заклад, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № DNS0AK01960030 від 22.12.2006 року [PERSON] 22.12.2006 року отримав кредит у розмірі 35412,86 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.12.2009 року. ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язання за вказаним вище кредитним договором перед відповідачем виконав в повному обсязі, а саме надав кредитні кошти у розмір передбаченому кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення; заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідне до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договорі Відповідач зобов'язання за Кредитним договором не виконав. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач 22.12.2006 року уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави відповідач надав в заставу автомобіль DAEWOO, модель: LANOS, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належав на праві власності [PERSON]. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави та Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області, а потім і Апеляційний суд Дніпропетровської області винесли рішення звернути стягнення на предмет застави, а саме - автомобіль DAEWOO, модель: LANOS, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належав на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк». В порушення вимог закону та умов договору, відповідач зобов'язання за договором застави не виконує; предмет застави в заклад банку не передає. Просить суд вилучити у відповідача [PERSON] та передати в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави: автомобіль DAEWOO, модель: LANOS, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належав на праві власності [PERSON]. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву у якій вказала, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується копією списку групових поштових відправлень рекомендованих листів. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, з урахуванням згоди представника позивача, вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі нижчезазначеного. Відповідно до ст.ст. 526, 527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків. Існування договірних зобов`язань між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] підтверджується кредитним договором № DNS0AK01960030 від 22.12.2006 року, згідно якого [PERSON] 22.12.2006 року отримав кредит у розмірі 35412,86 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.12.2009 року З матеріалів справи вбачається, що 22.12.2006 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № DNS0AK01960030 від 22.12.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідачем був укладений договір застави автомобіля DAEWOO, модель: LANOS, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належав на праві власності [PERSON]. Відповідно до ст..19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно заочного рішення Синельниківського міськрайонного суду від 14.03.2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNS0AK01960030 від 22.12.2006 року в сумі 37104,14 грн. звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль DAEWOO, модель: LANOS, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належав на праві власності [PERSON]. В задоволенні позовних вимог в частині продажу автомобіля з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям данного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ "Приватбанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу відмовлено. Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.10.2012 року апеляційна скарга ПАБ КБ «ПриватБанк» задоволена частково, заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2012 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог в частині продажу автомобіля з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям данного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу скасовано та задоволено позов в цій частині. В іншій частині рішення залишено без змін. Відповідно до ч.1 ст..20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Інше передбачено Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 № 1255-IV, чинним з 1 січня 2004 року, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Прикінцевими і перехідними положеннями Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Отже, Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України «Про заставу» застосовуються лише в частині, що не суперечать Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» установлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбаченихстаттею 26 цього Закону. Пунктом 2 ч. 1 ст. 26 цього Закону визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження суд може обрати один із способів звернення стягнення, обраний обтяжувачем на власний розсуд (аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року, справа № 3-139гс11). Приписами статті 28 цього Закону встановлено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або тієї частини цього зобов'язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги та/або звернення стягнення. Таке виконання може бути здійсненим у будь-який час до моменту продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження або до переходу права власності на нього до обтяжувача. У цьому разі обтяжувач не вправі вимагати від боржника або іншо особи, яка виконала зобов'язання, сплати інших сум. Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідач в добровільному порядку не сплатив суму заборгованості та не передав предмет застави у володіння позивача. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., адже відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved