Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що він отримав в дарунок квартиру за адресою: Донецька область, м. Курахове, вул. К. Маркса, 17/17, в якій зареєстрований та проживав до вересня 2012 року. Під час проживання у вказаній квартирі він сплачував за комунальні послуги та заборгованостей з цього приводу не мав. Відповідач є його колишньою дружиною та у вересні 2012 року вона вселилася до вказаної квартири з їх спільною дитиною. На теперішній час позивач не проживає в указаній квартирі, але всі особові рахунки оформлені на нього. Відповідач добровільно відмовляється сплачувати за комунальні послуги. На підставі цього просить змінити договір найму житлового приміщення та зобов'язати відповідача укласти окремі договори майну житлового приміщення на своє ім'я. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. За таких обставин в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення. Представник третьої особи - КП "Міська служба єдиного замовника" - в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. З договору дарування від 11.03.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Мар'їнського районного нотаріального округу, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняв у дар 3-кімнатну квартири загальною площею 55,7 кв.м., житловою площею 33,9 кв.м., за адресою: Донецька область, Мар'їнський район, м. Курахову, проспект К. Маркса, 17/17. Основник наймачем вказаної квартири є [PERSON] Відповідно до положень ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов8язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають з договору найму. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їхні діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. При вирішенні справи з метою усунення конфліктів, що виникають між сторонами з приводу сумісного користування і сплату за квартиру суд виходить з положень статей 103, 104 ЖК України. Суд вважає за доцільне змінити існуючий договір найму спірної квартири, оскільки вважає, що така зміна умов договору найму квартири не спричинить погіршення житлових для кожної зі сторін, а квартира в цілому може бути використана для повноцінного проживання. Так, частинами 1-2 ст. 104 ЖК України передбачено, що член сім'ї наймача вправі вимагати за згодою інших проживаючих сумісно з ним членів сім'ї укладання з ним окремого договору найму, якщо житлова площа, яка припадає на його частку, може бути виділена у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 Кодексу. При відмові членів сім'ї надати згоду на укладання окремого договору найму, а також при відмові наймодавця в укладанні такого договору спір може бути вирішений у судовому порядку. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснено у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 (з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. У силу п. 4 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає понад шість місяців на рік. Відповідно до ч. 2 ст. 2 вказаного Закону реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником спірної квартири та на його ім'я відкриті особові рахунку зі сплату комунальних послуг, а відповідач проживає у вказаній квартирі та не сплачує за отримання комунальних послуг, тому подана позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved