Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Позивач позов обгрунтувала тим, що вона 20.05.1999 року зареєструвала шлюб з відповідачем. На даний час у провадженні Тисменицького районного суду знаходиться на розгляді справа за позовом відповідача до неї про розірвання шлюбу. За час перебування в шлюбі у них народилося троє дітей, син [PERSON] - [INFO], син [PERSON] - [INFO] та син [PERSON] - [INFO], які на даний час неповнолітніми. З часу фактичного припинення шлюбних відносин відповідач перестав матеріально допомагати їхнім дітям, а вона сама не має можливості утримувати троє дітей. Просила стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] - [INFO], сина [PERSON] - [INFO] та сина [PERSON] - [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила його задовільнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково з підстав, зазначених у наданому суду відзиві на позов та пояснила, що не заперечує проти сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, проте вважає розмір аліментів у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку завеликим, оскільки він часто хворіє, що потребує значних коштів. На даний час він працює водієм та отримує 3723 грн. заробітної плати у місяць. Крім того, він має на утриманні хворих та непрацездатних батьків, з яких батько [PERSON] є інвалідом 3 групи. Просив позов задовільнити частково, згідний сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 17.05.2018 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження по справі. 18.06.2018 року судом постановлено ухвалу про призначення справи по суті. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши подані сторонами письмові докази, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення об"єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та спору по суті приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 20.05.1999 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час щлюбу у сторін народилося троє дітей, син [PERSON] - [INFO], син [PERSON] - [INFO] та син [PERSON] - [INFO], які на даний час неповнолітніми. З часу фактичного припинення шлюбних відносин відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дітей не дає. Стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, інші обставини, що мають істотне значення, дозволяють йому в повній мірі брати участь в утриманні їх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий учасниками справи до заяв по суті позову на підтвердження своїх вимог та заперечень. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками справи у заявах по суті та в судовому засіданні, а також представлені сторонами докази, констатує той факт, що позивачем надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту порушення прав дітей на належне утримання з боку відповідача. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, зокрема те, що вони повністю знаходяться на утриманні матері, та матеріальне становище відповідача. Суд вважає, що з відповідача, з урахуванням вказаних обставин відповідно до вимог ст.183 СК України слід стягнути на користь позивача на утримання дітей аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнення проводити до повноліття дітей. На підставі наведеного, відповідно до ст. 150, 181, 183, 191 СК України,

Outcome: approved