Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати поважною причину пропуску нею строку для прийняття спадщини та визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , протягом трьох місяців з дня вступу рішення суду в законну силу. Позивач та її представники - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, але надали заяву, в якій просять розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав клопотання, в якому просить розглянути справу без їх участі, при прийнятті рішення по справі покладаються на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданим Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №131, [PERSON] померла [INFO] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданим Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №219, [PERSON] помер [INFO] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом комунальної власності міськвиконкому м. Орджонікідзе згідно з розпорядженням від 06.10.1993 року, квартира [ADDRESS] належить по 1/3 частці на праві приватної власності батькам померлої [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] . Державна реєстрація права власності на їх ім`я була здійснена 06.10.1993 року КП «МБТІ» м. Нікополь (а.с.19). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , запис в книзі реєстрації актів про народження №39, [PERSON] народилась [INFO] , батьками є: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] (а.с.10). Відповідно до посвідчення Серії СК №12261006 від 01.09.2018 року, [PERSON] навчається в Одеській національній академії харчових технологій на факультеті інноваційних технологій харчування і ресторанно-готельного бізнесу. Форма навчання - денна. Строк навчання до 30.06.2022р. (а.с.7). Згідно довідки про тимчасову непрацездатність студента №65 від 22.07.2019р., [PERSON] була звільнена від занять в Одеській національній академії харчових технологій з 10.07.2019 року по 22.07.2019 року, діагноз: гострий бронхіт (а.с.17). Згідно довідки про тимчасову непрацездатність студента №93 від 20.08.2019р., [PERSON] була звільнена від занять в Одеській національній академії харчових технологій з 13.08.2019 року по 20.08.2019 року, діагноз: оперізуючий герпес (а.с.18). Згідно Довіреності від 22.10.2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу О.В.Місік, позивач [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником при вирішенні будь-яких питань щодо одержання та оформлення на ім`я позивача спадщини (а.с.9). 05 лютого 2021 року представник позивача [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бойко Л.П. щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері позивача [PERSON] , але постановою приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бойко Л.П. від 05.02.2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] в зв`язку з тим, що заява про прийняття спадщини не була подана нотаріусу в передбачений законом строк (а.с.22-23). Приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бойко Л.П. на запит Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області було надано матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Так, у відповідності до ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Згідно із ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Натомість судом встановлено, що позивач названих вище вимог закону не дотримався та після відкриття спадщини не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст.1272 ЦК України). В той же час, відповідно до ст.ст.1273-1275ЦКУкраїни - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Відповідно до ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування. У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі №6-167цс12. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом після смерті своєї матері не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна. Таким чином, жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивач вчинила дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини за законом, вона не надала, що, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за законом. [PERSON] просить встановити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Причиною пропуску строку на прийняття спадщини вказує те, що на час смерті матері проживала та навчалася на денному відділенні вищого навчального закладу в іншій області, що також об`єктивно утруднювало здійснення нею дій, необхідних для прийняття спадщини, крім того, перебувала на амбулаторному лікуванні, а тому не могла вчасно в шестимісячний термін по смерті [PERSON] звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивач вважає, що причини її пропуску для подачі заяви про прийняття спадщини є вагомими та підлягають поновленню. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що зазначені обставини у їх сукупності свідчать про наявність об`єктивних перешкод для позивача для звернення із відповідною заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк, а тому вважає за необхідно встановити позивачу додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини протягом трьох місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: approved