Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В позовній заяві вказує, що вона є власницею квартири [ADDRESS] . З 2006 року в якості члена родини, в даній квартирі зареєстровано сина позивачки [PERSON] . Проте відповідач у спірній квартирі, як зазначає позивач, з 2013 року не проживає, в квартирі відсутні його особисті речі, жодних витрат по утриманню квартири відповідач не несе. Реєстрація відповідача у належній позивачці квартирі без його фактичного проживання порушує права [PERSON] , як власника житла, оскільки комунальні платежі нараховуються за кількістю зареєстрованих осіб, що створює для позивачки додаткові витрати. Ухвалою суду від 28.05.2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивачка [PERSON] у судове засідання 25.06.2019 року не з`явилась. [PERSON] до суду надано заяву про розгляд справи без її участі, наполягає на задоволенні позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення на адресу реєстрації судових повісток, що повернулись до суду з відміткою установи пошти «за закінченням терміну зберігання». Представником третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради подано до суду заяву, щодо розгляду справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового засідання 25.06.2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши надані сторонами письмові докази та пояснення, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності і достатності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , набуто позивачкою [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2001 року № 2448 посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Сосіменко Ю.П., копія якого наявна в матеріалах справи. Згідно акту обстеження від 02.05.2019 року, долученого до матеріалів позовної заяви, складеного комісією в складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та посвідченого провідним фахівцем по роботі з абонентами ТОВ Керуючої Компанії «Мрія» [PERSON] , відповідач [PERSON] , 1990 за адресою [ADDRESS] не проживає з травня 2013 року. Згідно довідки № 250619/01 від 04.06.2019 року що видано ТОВ «Иетротел» яке зареєстровано у селищі Ступіно, Московської області, Російської Федерації, відповідач [PERSON] 1990 р.н., що мешкає за адресою [ADDRESS] з 27.05.2017 року по теперішній час працює інженером-програмістом у ТОВ «Метротел». Згідно свідоцтва про укладення шлюбу гр. [PERSON] 1990 р.н., 12.07.2013 року уклав шлюб з громадянкою Російської Федерації [PERSON] 1994 р.н., що було зареєстровано відділом РАЦС по Кировському райому м. Саратова. Згідно ст. 13 Конституції України кожному гарантується державний захист прав власності. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що в квартирі, що є власністю позивачки, зареєстрований, але не проживає відповідач [PERSON] , який є сином позивачки, що визнається [PERSON] За адресою реєстрації [ADDRESS] , відповідач [PERSON] з травня 2013 року не проживає, особисті речі відповідача у спірній квартирі відсутні, витрат по утриманню вказаного майна відповідач не несе. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, чи остаточного рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином, дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що реєстрація відповідача за вказаною адресою чинить перешкоди позивачці у користуванні належною їй на праві власності квартирою, чим порушує право власності позивачки, тому вважає його таким, що підлягає захисту у спосіб, обраний позивачем.

Outcome: approved