Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що мати позивача подарувала йому житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями під номером [ADDRESS] , на земельній ділянці розміром 0,0190 га, кадастровий номер: 6510136900:21:002:0211. Зазначеним будинком позивач фактично не користувався.На початку липня 2015 р. Позивач довідався, що його будинок вибув з його законного володіння на підставі фіктивного рішення Приморського районного суду м. Одеси про визнання мирової угоди та право власності набув [PERSON] . Після цього, будинок позивача було перепродано громадянці [PERSON] , в подальшому, будинок було відчужено [PERSON] , а потім подаровано [PERSON] . У вересні 2015 р. позивач звернувся до Суворовського районного суду м. Херсона з позовною заявою та рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 05.10.2015 р. його позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, а саме: витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивача будинок [ADDRESS] ; скасовано запис про право власності № 9528152 від 29.04.2015 р. щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] , що здійснена Другою Херсонською державною нотаріальною конторою та вилучено з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 07.12.2015 р. рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Також, в подальшому, 02.06.2016 р. ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було залишено без змін рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 05.10.2015 р. та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 07.12.2015 р. Після набрання чинності зазначеним рішенням суду, позивач звернувся до відповідача для його виконання. В результаті вчинених відповідачем дій, право власності позивача на зазначений житловий будинок не було поновлено, а було поновлено право власності за громадянкою [PERSON] . Вважаючи своє право власності нажитловий будинок порушеним, позивач звернувся з зазначеним позовом до суду для захисту своїх прав та законних інтересів. У зв`язку з викладеним, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить суд: -скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно [PERSON] та припинити право власності на житловий будинок [ADDRESS] (запис про право власності № 9516482 від 28.04.2015 р.; рішення про державну реєстрацію прав № 20994727 від 28.04.2015 р.); -скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно[PERSON] та припинити право власності на житловий будинок [ADDRESS] (запис про право власності № 9227140 від 30.03.2015 р.; рішення про державну реєстрацію прав № 20380073 від 30.03.2015 р.); -скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно [PERSON] та припинити право власності на житловий будинок [ADDRESS] (запис про право власності № 8638114 від 03.02.2015 р.; рішення про державну реєстрацію прав № 19148609 від 06.02.2015 р.); -поновити [PERSON] право власності на нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] , який належить йому на підставі договору дарування від 02.04.2010 р., посвідченому приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 121. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.07.2016 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.07.2018 р. ухвалено розгляд цивільної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.03.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, в останнє судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача Другої Херсонської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при винесенні рішення покладався на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала, вважала їх необґрунтованими та просила відмовити у їх задоволенні, оскільки вона також є постраждалою особою від шахрайських дій та саме поведінка позивача сприяла вибуттю житлового будинку з власності позивача. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши третю особу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належав житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями під номером [ADDRESS] , на земельній ділянці розміром 0,0190 га, кадастровий номер: 6510136900:21:002:0211 на підставі договору дарування, посвідченому приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною Н.М. 02 квітня 2010 року та зареєстрованому в реєстрі за № 121, зареєстрованому у Херсонському державному бюро технічної інвентаризації, про що видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25768803 від 02.04.2010 р. На підставі ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 22.11.2011 року про визнання мирової угоди реєстраційною службою Суворовського РУЮ у м. Херсоні було зареєстровано право власності на будинок [ADDRESS] за громадянином [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., будинок [ADDRESS] було перепродано [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2015 р., посвідченого Другою Херсонською державною нотаріальною конторою, житловий будинок [ADDRESS] було відчужено [PERSON] . На підставі договору дарування від 29.04.2015 р., посвідченого Другою Херсонською державною нотаріальною конторою, будинок [ADDRESS] було подаровано [PERSON] . У вересні 2015 року позивач звернувся до Суворовського районного суду м.Херсона з позовною заявою про скасування запису про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 05.10.2015 р. позовні вимоги задоволені в повному обсязі, витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивача будинок [ADDRESS] ; скасовано запис про право власності № 9528152 від 29.04.2015 р. щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] , що здійснена Другою Херсонською державною нотаріальною конторою та вилучено з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 07.12.2015 р. рішення суду залишено без змін. Зазначеним рішення встановлено, що вимоги позивача в частині витребування житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями [ADDRESS] із чужого незаконного володіння відповідача на його користь, є обґрунтованими та в силу ст.ст.330-388 ЦК України підлягають задоволенню судом, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] належний позивачу [PERSON] вибув з його володіння поза його волі та діючим законодавством передбачено витребування майна від добросовісного набувача в такому випадку у зв`язку з чим підлягають задоволенню інші вимоги позивача в частині скасування запису про право власності №9528152 від 29.04.2015 року щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями [ADDRESS] , яка здійснена Другою Херсонською державною нотаріальною конторою та вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності [PERSON] на вказаний житловий будинок, оскільки вказані вимоги є похідними від вимог щодо витребування майна з чужого незаконного володіння та підстав для відмови у їх задоволенні суд не вбачає. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.06.2016 року рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 05.10.2015 р. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 07.12.2015 р. залишено без змін. 08.04.2016 року відповідач скасував запис про право власності № 9528152 від 29.04.2015 р. щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] , що здійснена Другою Херсонською державною нотаріальною конторою, та вилучив з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Однак, право власності позивача на зазначений житловий будинок не було поновлено, а було поновлено право власності за громадянкою [PERSON] , оскільки при скасуванні одного запису про право власності поновлюється попередній запис, а так як попередній запис про право власності було зареєстровано за [PERSON] , то його і було поновлено. Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся зі скаргою до Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на дії нотаріуса. Наказом Головного територіального управління юстиції у Херсонській області № 253/9 від 20.05.2016 р. позивачу відмовлено у задоволенні скарги. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.12 ЦПК України та відповідно до ч.ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також, ч.ч.4, 5 ст.82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Положеннями ст.41 Конституції України, ст.ст. 386, 381 ЦК України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ст.391 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивачем доведено його право власності на житловий будинок [ADDRESS] і неможливість його реалізації в позасудовому порядку, а тому суд дійшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Доводи третьої особи [PERSON] , що вона також є потсраждалою особою від шахрайських дій, що саме недбале ставлення позивача до свого майна сприяло тому, що майно вибуло з його володіння, суд до уваги не приймає, оскільки вони не впливають на висновок суду щодо обгрунтованості заявлених позовних вимог. Щодо доводів третьої особи [PERSON] про те, що вона є добросовісним набувачем, суд вважає за необхідне зазначити, що незаконним володільцем може бути добросовісний і недобросовісний набувач. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане у особи, яка не мала права його відчужувати. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного лише в передбачених законом випадках (ст.388 ЦК України), а саме: у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом; у всіх випадках добросовісного заволодіння річчю на підставі безвідплатного договору з особою, яка не мала права її відчуження. Враховуючи, що рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 05.10.2015 року встановлено, що житловий будинок позивача вибув з його володіння не з його волі іншим шляхом та витребувано нерухоме майно з чужого незаконного володіння та вилучено з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності [PERSON] (його останнього власника), то вимоги позивача за даною справою є послідовними для відновлення свого порушеного права власності.

Outcome: approved