Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що працював в у відповідача з 01.04.2014р. на посаді завідувача господарством. Наказом № 170-к від 01.08.2016 звільнений з роботи за згодою сторін відповідно до поданої ним 16.05.2016р. заяви про звільнення з 01.06.2016р. Стверджував, що він не мав наміру звільнитися з 01.08.2016р., отже між сторонами не було досягнуто згоди про розірвання трудового договору з даної дати, однак при припинені трудового договору за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) трудовий договір припиняється в строк, визначений сторонами і анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді на це роботодавця і працівника. Просив поновити його на роботі та зобов'язати відповідача виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд позов задоволити. Вказував, що у травні 2016 року під час роботи з керівником виникла конфліктна ситуація, в зв'язку з якою написав заяву про звільнення з роботи за угодою сторін з 01.06.2016р. Після того, як з 01.06.2016р. його звільнено не було, він ввважав, трудові відносини продовженими та вийшов на роботу після лікарняного 01.08.2016р., однак йому повідомили про його звільнення з 01.08.2016р. за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін), хоча з боку позивача не було волевиявлення про звільнення з 01.08.2016р. Просив суд позов задоволити. Представники відповідача Карбівничий В.О., Колчін В.М. позов не визнали, вказували, що позивач дійсно звернувся до керівника з заявою про звільнення за угодою сторін з 01.06.2016р., проте за резолюцією керівником на даній заяві було погоджено його звільнення з 11.07.2016р., оскільки звільненню позивача як матеріально відповідальної особи повинна була передувати передача наданих під звіт матеріальних цінностей. Оскільки станом на 11.07.2016р. позивач був відсутній на роботі в зв'язку з хворобою, звільнення його проведене з 01.08.2016р. Заперечуючи порушення порядку вивільнення працівника за угодою сторін, просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов підлягає до задоволенню на таких підставах. Судом встановлено, що наказом ДНЗ "Черкаське ВПУ ім. Г.Ф.Короленка" № 170-к від 01 серпня 2016 року позивача звільнено з посади завідувача господарством за угодою сторін відповідно до п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Правовою підставою для звільнення стала заява позивача про його звільнення із займаної посади за згодою сторін з 01.06.2016р. Передбачена п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника і з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових правовідносин в обумовлений строк. Відповідачем не заперечувалось, що між ним як роботодавцем та працівником [PERSON] не було досягнуте спільне волевиявлення щодо припинення трудового договору за угодою сторін саме з 01.06.2016 року, згідно заяви позивача на звільнення, що також підтверджується змістом вказаної заяви про звільнення з 01.06.2016р., на якій вчинена резолюція керівника про звільнення з 11.07.2016р. У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється у строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Оскільки взаємної згоди про звільнення позивача за угодою сторін з 01.06.2016р. не було, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з 01.08.2016р. відбулось з порушенням процедури звільнення по п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, а отже позовні вимоги щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпПУкраїни у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпПУкраїни при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно довідки про доходи № 53 від 19.10.2016р. заробітна плата позивача на підприємстві за два останні відпрацьовані місяці травень, квітень 2016 року, як передували звільненню становить 2914,50 грн. + 2737,50 грн. = 5652 грн., кількість робочих днів у вказаних місяцях складала 30+31 = 61 роб.день, отже середньоденна заробітна плата складає 5652/61 = 92,65 грн., середньомісячна зарплата складає 5652/2 = 2826 грн. Станом на час розгляду справи, час вимушеного прогулу позивача становить з 02 серпня 2016 року по 27 жовтня 2016 року, 2 місяці і 19 робочих дні, а тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 2*2826 + 19*92,65 = 5652 + 1759,78 = 7411,78 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 1378 грн. На підставі п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України підлягає допуску до негайного виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі.

Outcome: approved