Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивачі в травні 2014 року звернулися з даним позовом до суду, посилаючись на те, що [INFO] року померла їхня мати - [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове, яке складається з жилого будинку за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,2300 га для будівництва та обслуговування вказаного жилого будинку. 17 грудня 2003 року мати склала заповіт, який посвідчений секретарем Богданівської сільської ради Вишгородського району Київської області, зареєстрований у реєстрі за № 111, яким все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося і взагалі, все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачам та [PERSON] [INFO] року померла сестра позивачів - [PERSON], яка вказана в заповіті. Інших спадкоємців на день смерті матері за законом, ні за заповітом немає. Спадкове майно після смерті матері, позивачі прийняли шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Вишгородської державної нотаріальної контори у встановлений законодавством шестимісячний строк. Звернувшись до Державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори Київської області з приводу оформлення власності на житловий будинок, державний нотаріус роз'яснив позивачам, що у випадку відсутності правовстановлюючого документу на даний житловий будинок, видача свідоцтва про право власності на спадщину на це нерухоме майно не є можливою. Зважаючи на вказані вище обставини, позивачі просять визнати за ними право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року на спадкове майно - по ? частині на спадкове майно: на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги та просили про їх задоволення в повному обсязі. Богданівська сільська рада Вишгородського району Київської області в судове засідання свого представника не направила, повідомлена належним чином, направила суду заяву, в якій просила розглянути справу без участі їх представника. Проти позову не заперечує. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], зареєстрований відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис № 13858. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS]. 17 грудня 2003 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений секретарем Богданівської сільської ради Вишгородського району Київської області, зареєстрований у реєстрі за № 111, яким все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося і взагалі, все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON], [PERSON] , [PERSON]. [INFO] року померла сестра позивачів - [PERSON], яка вказана в заповіті, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], зареєстрований виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 3. (а.с.7) Відповідно до спадкової справи № 42/2014 до майна померлої [INFO] року [PERSON], індекс справи № 42/2014, спадкоємцями є: [PERSON] та [PERSON], які в установлений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно листа Державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори Київської області від 14.05.2014 року № 1109/02-14 позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно- житловий будинок [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Згідно будинкової книги вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] був збудований у 1949 році, власником якого є [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Богданівської сільської ради, згідно запису № 0080-1 погосподарської книги № 2 за 2011-2015 роки в житловому будинку [ADDRESS], який належить [PERSON] на праві приватної власності на даний час паспортною службою ніхто не зареєстрований і не проживає. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1949 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Отже, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суду слід було керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, а також положеннями ЦК УРСР 1963 року. Зокрема, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відтак, згідно зі вказаними нормативними актами виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Однак, оскільки будинок був збудований в 1949 році, значиться в господарській книзі сільської ради, діюче на час введення будинку в експлуатацію законодавство не вимагало реєстрації прав власності , то на думку суду спірний будинок не є самочинним будівництвом, належав спадкодавцю і тому за позивачами слід визнати право власності на вказаний спірний будинок. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved