Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування матеріальної шкоди завданної в наслідок ДТП, яким просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ТЕХНОСПЕЦПРО» матеріальну шкоду, визначену вартістю відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 11183, номерний знак [NUMBER], в сумі 35 001 грн. 38 коп., а також сплачений судовий збір та понесені судові витрати. В обгрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що 1 червня 2016 року о 17 годині 15 хвилин в м. Харкові по вул. Володарського, 46 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON], яка керувала автомобілем Toyota Prado, номерний знак [NUMBER], та водія [PERSON], який керував автомобілем ВАЗ 11183, номерний знак [NUMBER], який належить ТОВ «ТЕХНОСПЕЦПРО». В результаті даного ДТП автомобіль ВАЗ 11183, номерний знак [NUMBER] було пошкоджено і, відповідно, завдано матеріальної шкоди ТОВ «ТЕХНОСПЕЦПРО». Постановою Жовтневого р-го суду м. Харкова від 24.06.2016 року (оригінал постанови знаходиться у позивача) винним у даному ДТП визнано - [PERSON]. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ТОВАРИСТВІ З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АЛЬФА-ГАРАНТ». Згідно з актом виконаних робіт № АО 002860 від 13.11.2017 року та рахунком- фактурою № АО 000302 від 13.11.2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] становить 35 001 (тридцять пять тисяч одна) грн. 38 коп. (матеріальна шкода). Вказана сума позивачем сплачена виконавцю послуги в повному обсязі на підставі платіжного доручення № 64 від 26.02.2018 року. Таким чином матеріальна шкода завдана винними діями відповідача становить 35 001 (тридцять пять тисяч одна) грн. 38 коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, направив листа в якому просить суд про задоволення позовних вимог в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання. Суд вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку за його відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Постановою Жовтневого районного суду міста Харкова від 24.06.2016 року відповдіача по даній справі, [PERSON], визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлено що 01.06.2016 року, придблизно о 17:15 годині, [PERSON], керуючи автомобілем «Toyota Prado», номерний знак [NUMBER], по вул. Володарського, 46 у місті Харкові, порушила вимоги п. 10.2 Правил дорожнього руху та не надала дорогу автомобілю ВАЗ, державний номер [NUMBER], через що сталося зіткнення автомобілів. Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У зв'язку із викладеним, факт спричинення [PERSON] матеріальної шкоди автомобілю ВАЗ, державний номер [NUMBER], суд вважає доведеним. Власником автомобіля ВАЗ, державний номер [NUMBER], є позивач, ТОВ "ТЕХНОСПЕПРО". Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1192 ЦК України передбачено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, а саме з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно із ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. організації і громадяни, діяльність яких пов?язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Аналізуючи зазначені норми законодавства, роз'яснення, викладене в Постанові Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку про стягнення спричиненої матеріальної шкоди з відповідача, який на момент ДТП керував автомобілем та своїми діями завдав матеріальних збитків водію іншого автомобіля. Згідно з актом виконаних робіт № АО 002860 від 13.11.2017 року та рахунком-фактурою № АО 000302 від 13.11.2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 11183, номерний знак [NUMBER], становить 35 001 (тридцять пять тисяч одна) грн. 38 коп. Вказана сума позивачем сплачена виконавцю послуги в повному обсязі на підставі платіжного доручення № 64 від 26.02.2018 року. Таким чином матеріальна шкода завдана винними діями відповідача становить 35 001 (тридцять пять тисяч одна) грн. 38 коп., про стягнення яких просить позивач. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ТОВАРИСТВІ З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АЛЬФА-ГАРАНТ». За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Аналогічного висновку дійшов Верховний суд України у справі № 6-2808цс15. Враховуючи все вищевикладене, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову та можливість його задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору в сумі 1\~762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved