Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищеназваним позовом та просять постановити рішення, яким визнати за кожним право власності за набувальною давністю на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Свої вимоги мотивують тим,\~що вони проживають в цій квартирі з серпня 1999 року по теперішній час, яку вони отримали на підставі рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] «Про надання житлової площі» відповідно до протоколу № 6 від 14.07.1999 року. Вони відкрито та добросовісно користуються квартирою весь цей час, здійснюють капітальні і поточні ремонтні роботи, сплачують як споживачі усі комунальні послуги. В червні 2021 року вони звернулися до відповідача з питанням щодо приватизації квартири, але в процесі з`ясувалося, що це можливо виключно на підставі рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. З цих підстав вони звернулися до суду. Ухвалою від 26.08.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого розгляду на 11:00 годину 14.09.2021 року (а.с.77), про що повідомлено сторонам по справі (а.с.78). Цією ж ухвалою витребувано матеріали архівної інвентарної справи на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.79). В підготовче засідання 14.09.2021 року: - позивачі не прибули, подали заяви про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду (а.с.86-87); - представник відповідача не прибув, подав заяву про визнання позовних вимог, та розгляд справи у його відсутність (а.с.84-85). \~ \~ \~ \~Ухвалою від 14.09.2021 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 10:00 годину 07.10.2021 року (а.с.89), та повідомлено сторін (а.с.90-91). В судовому засіданні 07.10.2021 року: - позивачі підтримали позовні вимоги, надали пояснення кожен окремо з підстав зазначених в позові. Стверджували, що вони з сім`єю з серпня 1999 року по теперішній час проживають в квартирі [ADDRESS] , що цю квартиру вони отримали на підставі рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] «Про надання житлової площі» відповідно до протоколу № 6 від 14.07.1999 року. Але при цьому вони зареєстровані в квартирі, яка їм не належить за адресою: [ADDRESS] (квартира матері позивачки). За весь час постійного, добросовісного і безперервного проживання і користування цією квартирою вони усвідомлювали, що квартира є чужою, оскільки ніяких правовстановлюючих документів на їх ім`я видано не було. Однак продовжували нею відкрито добросовісно користуватися, здійснювати капітальні і поточні ремонтні роботи, осучаснювати її, створювати належні і вкрай необхідні умови для проживання сім`ї з дітьми. Сплачують як споживачі усі комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями. Тому на даний час, є нагальна необхідність отримати правовстановлюючий документ на квартиру, та зареєструватися в неї. Відповідач Болградська міська рада Одеської області про час та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.91). Представник [PERSON] в судове засідання не прибув, надав заяву про визнання позовних вимог позивача та про розгляд справи у відсутність представника міської ради (а.с.84-85). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку, що позовна заява [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню за таких підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Судовим розглядом встановлено, що позивачі зі своєю сім`єю з 1999 року мешкають за адресою: [ADDRESS] , але зареєстровані за іншою адресою в квартирі яка їм не належить: [ADDRESS] . В червні 2021 року позивачі звернулися до Болградської міської ради з питанням щодо приватизації квартири, якою вони добросовісно, відкрито та безперервно володіють з серпня 1999 року по теперішній час та яку вважають своєю за набувальною давністю. 01.07.2021 року з метою вирішення звернення позивачів, заступник міського голови [PERSON] письмово звернулась до начальника Білгород-Дністровської КЕЧ району (а.с.22), директора комунального підприємства Болградської міської ради «Болградське бюро технічної інвентаризації» (а.с.24), начальника відділу «Центр надання адміністративних послуг» Болградської міської ради (а.с.27). Відповідно до листа ТВО начальника Білгород-Дністровської КЕЧ району № 1145 від 15.07.2021 року, в Білгород-Дністровській КЕЧ району не обліковується житлова площа за адресою: [ADDRESS] . Інформація щодо власності за Міністерством оборони України зазначеної квартири на момент передачі майна військових містечок до Болградської міської ради Одеської області відсутня. Відповідно до архівних даних (журнал обліку житлового фонду Болградської квартирно-експлуатаційної частини району), двокімнатну квартиру житловою площею 30,43 кв.м за адресою: [ADDRESS] за ордером № 1785 від 15.08.1989 року на склад сім`ї 3 (три) особи отримав [PERSON] . Вказати осіб, що були вказані в ордері не представляється можливим у зв`язку з відсутністю відомостей за вказаний період. Згідно представлених затверджених договорів Болградської КЕЧ району та Болградського гарнізону від 1999 року, від 2001 року та від 2005 року за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] з сім`єю (а.с.23). Позивачі надали копії договорів, укладених між домоуправлінням КЕЧ Болградського району та [PERSON] про тимчасове використання квартири [ADDRESS] від 1999 року (а.с.14,15), 2001 року (а.с.16), 2003 року (а.с.17) та 2005 року (а.с.18). Останній існуючий договір, укладений між начальником домоуправління КЕЧ Болградського району в особі [PERSON] та [PERSON] про тимчасове використання [PERSON] вищезазначеної квартири був укладений у 2005 році строком на два роки та діяв з 27.07.2005 року по 27.07.2007 року, тобто з 28.07.2007 року позивач [PERSON] не є титульним володільцем квартири, відповідно саме з цієї дати необхідно рахувати строк набувальної давності, який на даний час складає 14 (чотирнадцять) років. Згідно довідки КП «Болградське БТІ» № 36 від 16.07.2021 року (а.с.25) та Інформаційної довідки № 263612159 від 30.06.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.26) інформація про реєстрацію права власності щодо об`єкта нерухомості за адресою: [ADDRESS] відсутня. Відповідно до листа завідувача сектору з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Болградської міської ради Одеської області № 13-11/55 від 19.07.2021 року, станом на 19.07.2021 року за відомостями реєстру Болградської територіальної громади Болградської міської ради Одеської області за адресою: [ADDRESS] зареєстрованих осіб не значиться (а.с.28). В серпні 2021 року позивачі замовили і виготовили технічний паспорт на вказану квартиру [ADDRESS] (а.с.29-30). Однак листом від 09.09.2021 року № 1660/02-12 Болградської міської ради Одеської області за підписом секретаря міської ради та голови органу приватизації позивачам було відмовлено у передачі у власність квартири у зв`язку з відсутністю необхідних документів, які громадянам потрібно подати до органів приватизації згідно п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396 (а.с.81-82). Згідно наданої КП «Болградське БТІ» архівної справи на квартиру за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що технічний паспорт на вказану квартиру був виготовлений вперше10.08.2021 року саме за заявою [PERSON] (а.с.83). В судовому засіданні за клопотанням позивачів були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] (а.с.05-97) суду пояснила, що вона є сусідкою позивачів з 2001 року, коли вселилася в свою квартиру [ADDRESS] . Сім`я Бирка весь цей час постійно проживають в своїй квартирі, здійснюють різного роду ремонти, облаштовують її, тобто добросовісно володіють цією квартирою. Ніхто їх з квартири не висиляв, і не перешкоджав в ній проживати. Заборгованості по сплаті за комунальні послуг не мають. Свідок [PERSON] пояснив, що він є сином позивачів, та вони усі разом проживали в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Коли він, свідок став дорослим, то перейшов проживати в квартиру до бабусі за адресою: [ADDRESS] . Тоді як батьки продовжують проживати в своїй квартирі, якою вони добросовісно відкрито володіють, хоча право власності за ними на цю квартиру не зареєстровано. За весь час проживання батьки здійснювали ремонт, облаштовували квартиру, осучаснювали. Однак, так як не являються власниками цієї квартири не можуть провести газопостачання, не можуть підключити зелений тариф на електроенергію. Тобто позбавлені можливості розпоряджатися на свій розсуд як власники. Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідки добре знають сім`ю позивачів. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнішнього володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Відповідач за даним позовом позовні вимоги визнав цілком і беззаперечно, про що надав суду відповідну заяву. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови). У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. За наслідками досліджених доказів, суд встановив, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] була видана позивачам [PERSON] та [PERSON] 14 липня 1999 року на підставі рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] «Про надання житлової площі», тобто таким чином річ опинилася у володінні цих осіб, є об`єктивно чужою так як належить КЕЧ Болградського району та Болградському гарнізону; володільці, тобто позивачі [PERSON] та [PERSON] суб`єктивно вважають майно своїм, так як повністю зробили ремонт у квартирі, осучаснила її; володільці майна є добросовісними; володіння здійснюється протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжується безперервно. Даний висновок суду повністю співвідноситься з позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 03.12.2018 року № 153/608/17, провадження №61-2689св18 (а.с.34-38). Отже, враховуючи, що позивачі добросовісно заволоділи чужим майном і понад 20 років продовжують відкрито, безперервно проживати у квартирі [ADDRESS] , то вбачаються підстави для визнання права власності за набувальною давністю. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved