Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на частку майна, набутого у шлюбі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 04 червня 2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 06 грудня 2010 року. З відповідачем мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. За період перебування у шлюбі за спільні кошти ними було придбано квартиру №8 у будинку №12, розташованому по проспекту Шахтобудівників у м. Павлограді Дніпропетровської області. Договір купівлі-продажу був укладений з відповідачем, на нього також було зареєстровано право власності на спірну квартиру. На теперішній час позивач проживає окремо від відповідача. Питання про добровільний поділ квартири між ними не досягнуто, що змушує позивача звернутися до суду з питанням розділу спільного з відповідачем майна. Тому, згідно уточнених, позовних вимог просить визнати на позивачем право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за вищезазначеною адресою. У судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Уточнені позовні вимоги визнає, не заперечує проти визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 04 червня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2010 року. За період перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами була придбана квартира №8 у будинку №12, розташованому по проспекту Шахтобудівників у м. Павлограді Дніпропетровської області. Договір купівлі-продажу квартири був укладений з відповідачем 19 серпня 2005 року /а.с.7,8,11/. 18 серпня 2005 року між відповідачем та акціонерним поштово-комерційним банком «Аваль» в особі Центрального Павлоградського відділення було укладено кредитний договір №014/50561/3183/74, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 30600 грн. строком до 17 серпня 2015 року /а.с. 33-37/. У судовому засіданні сторони визнали, що кредитні кошти було отримано для придбання квартири. 19 серпня 2005 року між відповідачем та акціонерним поштово-комерційним банком «Аваль» було укладено договір іпотеки №014/08-02/359, згідно якого спірну квартиру було передано в іпотеку з метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором №014/50561/3183/74 /а.с.39-40/. Згідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік, мають право на поділ майна, належного їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Договору про зміну часток у праві сумісної власності між сторонами укладено не було, шлюбний договір між ними не укладався. Режим окремого проживання між сторонами по справі на час придбання спірного майна судом не встановлювався. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що відповідач визнав позов, визнання позову не порушує права та інтереси інших осіб, та те, що майно, яке є обєктом поділу, є спільною сумісною власністю подружжя, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири та визнання за відповідачем права власності на 1/2 частину спірної квартири, виділивши ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишивши майно у їх спільній частковій власності. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved