Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Місцем відкриття спадщини є смт.Рокитне Київської області. [PERSON] залишила заповіт, посвідчений Рокитнянською районною дежавною нотаріальною конторою Київської області 05.08.2011 за № 3048, в якому спадкоємцем зазначила його. Спадкове майно померлої складається із земельної ділянки, площею 4,096 га, розташованої та території Рокитнянської селищної ради. Зазначає, що у встановлений законом строк не звернувся до нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] , оскільки не орієнтується в цивільному законодавстві та не знав, що необхідно протягом шести місяців подати відповідну заяву. Просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після померлої [PERSON] терміном до трьох місяців. Будучи належним чином повідомленими, учасники справи у судове засідання не з"явилися. Натомість подали заяви, якими позивач свій позов підтримав, а відповідач визнав та просили розглянути справу за їх відсутності. За викладеного та у відповідності до положень ст.ст. 211, 223 ЦПК України суд ухвалює провести розгляд справи у відсутності сторін спору. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв"язку із неявкою всіх учасників справи не здійснюється, що відповідає вимогам частини другої статті 247 вказаного Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, в порядку встановленому ч. 4 ст. 206 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши отримані у справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.12 ЦПК України: цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обставини спору сторонами визнаються та не оспорюються, обґрунтованого сумніву щодо їх достовірності або добровільності їх визнання відповідачем суд не має, а тому останні доказуванню відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, мають регулюватися положеннями ст.ст. 1265, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України. У встановлений законом строк [PERSON] , як вбачається, не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої матері, оскільки він не орієнтується в цивільному законодавстві та не знав, що необхідно протягом шести місяців подати відповідну заяву. З постанови державного нотаріуса Калітенко Л.Б. від 26.12.2019 вбачається, що позивач звертався до нотаріуса по питанню прийняття спадщини, але йому було відмовлено у зв`язку із пропуском ним шестимісячного терміну для прийняття спадщини. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За викладеного, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує інтересів та прав третіх осіб, а тому судом приймається і позов таким чином підлягає задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384,20 грн. На підставі вищевикладеного, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,

Outcome: approved