Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Харківський завод електроапаратури», в якій просить зобов'язати Державне підприємство "Харківський завод електроапаратури" визнати за ними право користування кімнатами [ADDRESS], який має статус гуртожитку. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що позивач [PERSON] був прийнятий на ДП «Харківський завод електроапаратури» 13.10.1978 року, де працював до 21.05.2001 року. Позивачка [PERSON] була прийнята на ДП «Харківський завод електроапаратури» 19.07.1982 року, де працювала до 09.06.1993 року. Після одруження їм дозволили займати кімнату [ADDRESS]. В 1988 році в них народилася дочка. Сумісним рішенням адміністрації та профспілкового комітету ДП «Харківський завод електроапаратури» від 11.09.1996 року їх сім'ї була надана ще одна кімната 302. Позивач отримав постійну реєстрацію та на його ім'я було відкрито особистий рахунок для сплати комунальних послуг за всю кімнату. В 2010р. керівництво підприємства повідомило позивачів, що з будинку знімається статус гуртожитку, а для зняття статусу гуртожитку з кімнат 301,302 з наступним закріпленням їх за позивачами по договору найму, вони повинні надати ордер. Ордер при вселенні підприємство їм не надавало. Фактично адміністрація підприємства надала позивачам в одноосібне користування кімнати, а документів не надало. В судове засідання позивачі не з'явилися,надали заяви про слухання справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав відзив на позовну заяву. Суд дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ст.9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Статтею 63 ЖК України встановлено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Згідно ст.129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі були вселені ще у 1978 році, де проживають по цей час. Таким чином, законних підстав для видачі спеціального ордеру для вселення у гуртожиток не має. Крім того, у відповідності до ст.125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. У відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З наявних в матеріалах справи доказів та пояснень представників сторін вбачається, що позивачі відпрацювали на ДП «Харківський завод електроапаратури» понад десять років, відповідачем було надано в одноосібне користування кімнати [ADDRESS]. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved