Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою і просить визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] та встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючих документів, а саме державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які видані на ім»я [PERSON] мотивуючи тим, що після смерті [PERSON], він став спадкоємцем за заповітом належного їй майна, але оформити спадщину не може, так, як не в змозі документально довести факт належності померлій державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки її ім»я зазначено як «Ева», а у свідоцтві про смерть «Єва». Крім того він пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини, оскільки не зміг вчасно зібрати всі необхідні документи, що ускладнило подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а тому просить визначити йому додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки він пропущений з поважної причини. Позивач в судове засідання не з»явився, але надав заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть серія І-ТП №248215 виданого 18.09.2014 року [PERSON] померла 16.09.2014 року. На день смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на земельні ділянки площею 0,7586 га та площею 0,5873 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Лучанківської сільської ради Овруцького району, і відповідно до державного акту серії ЯА № 352397 та серії ЯА № 886428 виданого 02.09.2005 року, на підставі розпорядження голови Овруцької районної державної адміністрації №20 від 27.01.2005 року, були передані у приватну власність [PERSON] (а.с.5-6). Позивач являється спадкоємцем за заповітом, що підтверджується копією заповіту посвідченого секретарем виконавчого комітету Лучанківської сільської ради Овруцького району від 19.09.2013 року (а.с.8). В нотаріальній конторі, куди позивач звернувся за оформленням спадщини на вказане спадкове майно, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки після померлої 16.09.2014 року [PERSON], у зв»язку з тим, що спадкоємцем не встановлений факт належності державних актів померлій, оскільки у вказаних вище державних актах на право власності на земельні ділянки, померла вказана як «Левківська Ева Шимонівна», а у свідоцтві про смерть «Левківська Єва Шимонівна» та ним пропущений строк для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом, встановлений чинним законодавством України (а.с.7) Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Судом встановлено, що державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,7586 га та 0,5873 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, серії ЯА № 352397 та серії ЯА № 886428, видані 02.09.2005 року на підставі розпорядження голови Овруцької районної державної адміністрації №20 від 27.01.2005 року, на ім»я [PERSON], в той час як відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ТП №248215 померла записана «Левківська Єва Шимонівна». Листом від 28.04.2016 року за № Г-444/0-396/6-16 Відділ Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області відмовив [PERSON] у внесенні виправлень в державні акти на право власності на земельну ділянку. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином судом встановлено, що під час видачі [PERSON] державних актів на право власності на земельну ділянку була допущена помилка у її імені, замість вірного «Єва» помилково вказано «Ева». Оскільки розбіжність в одній літері імені є незначною і такою, що викликана перекладом з російської мови, надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, враховуючи також те, що даний факт ніким не оспорюється, суд вважає доведеним факт належності [PERSON] державних актів про право власності на земельні ділянки серії ЯА №352397 площею 0,7586 га. та серії ЯА №886428 площею 0,5873 га. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, так як дозволить йому реалізувати своє право на спадкове майно. Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, строк на прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 16.03.2015 року і в цей строк позивач не подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 26.09.2012 року по справі №6-85 цс 12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч.3 ст.1272 ЦК України не застосовуються. Звернень із заявами про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину після померлої 16 вересня 2014 року [PERSON] не було, що підтверджується повідомлення державного нотаріуса Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області від 14.04.2016 року за №567/01-16. Позивач пропустив термін звернення до нотаріальної контори у зв'язку з тим, що не зміг вчасно зібрати всі необхідні документи, що ускладнило подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а тому суд вважає причину пропуску строку звернення до суду поважною і вважає за можливе надати позивачу додатковий строк в три місяці для подачі заяви про прийняття спадщини. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1102,40 грн.

Outcome: approved