Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] . [PERSON] , від імені та в інтересах яких діє адвокат Кулеба І.І., звернулися до суду із позовною заявою до Скалатської об`єднаної територіальної громади (Скалатської міської ради) Тернопільської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , загальною площею 100,1 кв.м, та житловою 44,9 кв.м, зокрема за [PERSON] просять визнати право власності на 5/12 часток зазначеного нерухомого майна, з яких - 1/6 частка в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , ј частка в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , - за [PERSON] просять визнати право власності на 7/12 часток, з яких 1/3 частка, що належить їй як члену колгоспного двору, ј частка - в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що згідно свідоцтва на право особистої власності, виданого 25 червня 1992 року, жилий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] належав колгоспному двору, який у відповідності до архівної довідки, станом на 1991 рік складався 4 членів сім`ї: голови двору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який прибув на територію сільради 24 жовтня 1991 року. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли її чоловік [PERSON] та син [PERSON] , які на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем. [INFO] помер [PERSON] , спадкоємцями після смерті якого є син [PERSON] , та онука [PERSON] , яка згідно ст. 1266 ЦК України має право на частку у спадковому майні за правом представлення після смерті своєї матері (дочки [PERSON] ) [PERSON] . Коли представник позивачів звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] - їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії зв`язку з тим, що спірний будинок належить колгоспному двору, форма власності якого не передбачена чинним законодавством та через відсутність правовстановлюючих документів на частки, належні спадкодавцям. Враховуючи викладене, а також те, що в позасудовому порядку позивачі захистити свої права на мають можливості, просять позов задовольнити. В судове засідання позивачі не з`явилися, представник позивачів подала заяву, згідно яких позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять справу розглянути у їх відсутності. Представник відповідача - Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, однак подали до суду заяву, згідно якої просять справу розглянути без їх участі, проти позову не заперечують. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв`язку з визнанням відповідачем позову суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Згідно довідки про технічний опис об`єкта нерухомого майна, виданої 08 жовтня 2020 року бюро технічної інвентаризації Підволочиського району та технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 09 лютого 2017 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , загальною площею 100,1 кв.м, житловою площею 44,9 кв.м, належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30 червня 1992 року Городницькою сільською радою на підставі рішення виконкому № 15 від 26 червня 1992 року. Як убачається з відмітки у ЗМІ, зокрема в газеті «Гомін Волі» - 28 січня 2021 року № 4 (8065) свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] , який належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] , видане 30 червня 1992 року Городницькою сільською Радою народних депутатів - втрачено. З довідки, виданої Підволочиським районним державним архівом Підволочиської РДА в Тернопільській області 09 жовтня 2020 року № 739 убачається, що по-документах архівного фонду «Городницька сільська рада» у погосподарських книгах с. Городниця станом на 1991 значиться господарство [PERSON] , 1927 р.н., разом з якою проживали: чоловік [PERSON] , 1928 р.н., син [PERSON] , 1954 р.н., який прибув заново на територію сільради 24 жовтня 1991 року з м. Ходачкова, та внучка [PERSON] , 1990 р.н. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19 листопада 2011 року [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Таким чином, у відповідності до даних положень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (прізвище після одруження [PERSON] ), належало по 1/3 частці житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами в [ADDRESS] , як членам колгоспного двору. [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Городницькою сільською радою Підволочиського району. У відповідності до довідки, виданої архівним відділом Підволочиської РДА № 5 від 04 січня 2018 року, спадщину після смерті [PERSON] , 1927 р.н., прийняли чоловік [PERSON] , 1928 р.н., та син [PERSON] , 1954 р.н. [PERSON] помер [INFO] в с.Городниця Підволочиського району, про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER] від 25 лютого 2015 року. Згідно довідки, виданої виконкомом Городницької сільської ради Підволочиського району 02 березня 2015 року № 30, на час смерті [PERSON] , який помер [INFO] , разом з ним був зареєстрований син [PERSON] , [INFO] . Крім того судом встановлено, що [INFO] в штат Нью-Джерсі, графство Сомерсет померла [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть № [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб А0001501819 від 05 квітня 2006 року. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 10 травня 2007 року позивач [PERSON] ( [PERSON] ) є дочкою [PERSON] , а відтак згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України є спадкоємцем за правом представлення після смерті [PERSON] щодо частки у спадщині, яка б належала її матері, якби вона була жива на час відкриття спадщини. Таким чином судом встановлено, що позивачі є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , по ј (3/12) частці від Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] : 1/3 (4/12) з яких належали спадкодавцю як члену колгоспного двору та 1/6 (2/12) успадковані після смерті дружини [PERSON] . З постанови приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу від 31 червня 2020 року № 213/02-31 убачається, що позивачі [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняли, проте їх представнику [PERSON] відмовлено у видачі на ім`я спадкоємців свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] - у зв`язку із наявністю неналежного правовстановлюючого документа. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст.. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868. Статтею 5 Закону визначено об`єкти нерухомого майна, стосовно яких проводиться державна реєстрація прав, а саме: земельні ділянки, підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Законодавством не передбачена реєстрація права власності на такий об`єкт нерухомого майна, як колгоспний двір. Відповідно до роз`яснень Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року №19-32/319 у випадку смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступному його власнику (спадкоємцю) повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, позивачі не можуть оформити належне їм право власності на частки житлового будинку, оскільки відсутні належним чином оформлені правовстановлюючі документи. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання права власності, у зв`язку з чим право позивачів підлягає захисту шляхом задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved