Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить скасувати постанову №39199562 від 26.02.2014 року, винесену державним виконавцем відділу ДВС Біляївського РУЮ в частині накладення арешту на майно, що належить [PERSON], а саме житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться в [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що 27.02.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №МL-500/029/2008 від 27.02.2008 року . З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором були укладені договори іпотеки №РМL-500/029/2008 та РМL-500/029/200/1 від 27.02.2008 року, за умовами яких [PERSON] передав АТ «ОТП Банк» в іпотеку вищевказане нерухоме майно. Позивачу в травні 2014 року стало відомо з витягу із Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що на майно яке знаходиться в іпотеці банку було накладено арешт постановою державного виконавця №39199562 від 26.02.2014 року за заявою АТ «ОТП Банк». 29.06.2010 року ПАТ «ОТБ Банк» відступив права вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про що між ними було укладено договір. Позивач вважає, що накладенням арешту на майно, що знаходиться у нього в іпотеці порушуються права банку як іпотекодержателя, оскільки позбавляє його можливості пріоритетного права на задоволення забезпечених іпотекою вимог, робить неможливим в подальшому реалізацію предметів іпотеки та задоволення вимог банку за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягала посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про одержання судової повістки 23.05.2014 року, про причину неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. За згодою представника позивача розгляд справи проведено за відсутності представника відповідача - заочно, відповідно положень ст.224 ЦПК України. Заслухавши представника позивача та третю особу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 27.02.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №МL-500/029/2008 від 27.02.2008 року . Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язань нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим Законом. З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] були укладені договори іпотеки №РМL-500/029/2008 та РМL-500/029/200/1 від 27.02.2008 року, за умовами яких останній передав АТ «ОТП Банк» в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані в [ADDRESS] (а.с.6-18). З договору про відступлення права вимоги , укладеного між ПАТ «ОТБ Банк» та ТОВ «ОТБ Факторинг Україна» та договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.06.2010 року вбачається, що ПАТ «ОТБ Банк» передав ( відступив) ТОВ «ОТБ Факторинг Україна» права вимоги за кредитними договорами, внаслідок чого ТОВ «ОТБ Факторинг Україна» набуло право вимоги звертати стягнення на заставлене майно( а.с.19-21,22-29). Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором та право звертати стягнення на предмет іпотеки зазначений у договорі іпотеки. Згідно з ч.3,4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувача, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення боржником коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувача, який не є заставодержателем, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває у заставі, та роз'яснює право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Таким чином, в силу ст. 572 ЦК України та ст.ст.1,3 ЗУ «Про виконавче провадження» переважне право одержання задоволення за рахунок іпотечного майна, перед іншими кредиторами цього боржника належить іпотекодержателю, а саме ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Кошти отриманні від реалізації іпотечного майна, використовуються насамперед для задоволення зобов'язань боржника перед іпотекодержателем і лише залишок коштів для задоволення вимог інших стягувачів(ч.6 ст.54 ЗУ Про виконавче провадження). Частиною 6 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень від 12.03.2014 року постановою старшого державного виконавця Олефір С.В. від 26.02.2014 року за виконавчим провадженням ВП №39199562 було накладено арешт на все майно [PERSON] ( а.с.17) Відповідно до зазначеного витягу, це обтяження на нерухоме майно, яке належить [PERSON] було накладено вже після 27.02.2008 року. Згідно ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Таким чином, першим зареєстрованим обтяженням на об'єкти нерухомості - житловий будинок та земельну ділянку, які належать позичальнику [PERSON], є обтяження на підставі договорів іпотеки №РМL-500/029/2008 та РМL-500/029/200/1 від 27.02.2008 року, який того ж дня було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, про що в реєстр вчинення нотаріальних дій було внесено запис за №1219, а тому обтяження спірного майна на підставі постанови державного виконавця від 26.02.2014 року, не має пріоритету над обтяженням на підставі договору іпотеки. У відповідності до положень ч.1-2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За таких обставин, зважаючи на переважне право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог на момент його виникнення суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved