Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 08 лютого 2007 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №44. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі з 08 лютого 2007 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. 09 січня 2014 року [PERSON] змінив своє прізвище на [PERSON]. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Протягом тривалого часу між ними виникали суперечки по різним питанням: ведення спільного господарства та виховання дитини, тому вони втратили один до одного почуття кохання та поваги. На момент звернення до суду з цим позовом позивач та відповідач проживають окремо та ведуть окремий один від одного бюджет. Вважає, що подальше спільне життя та збереження сім'ї не можливо, примирення також не можливо. Після розірвання шлюбу бажає щоб син проживав з нею. Питання про розподіл майна буде вирішено окремо. Після розірвання шлюб вона бажає залишити прізвище чоловіка «[PERSON]». Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ст.74 ЦПК України та ч.1 ст.224 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч.2 ст.158, ст.224 ЦПК України. 19 червня 2017 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 08 лютого 2007 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №44 (а.с.4). Від шлюбних відносин сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис за №178 від 13 березня 2007 року (а.с.5). Після державної реєстрації зміни імені [PERSON], [INFO] має прізвище «[PERSON]», власне ім'я «[PERSON]», по батькові «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені, виданим 09 січня 2014 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, відповідний актовий запис №01 (а.с.7). Судом встановлено, що подальше сумісне життя і збереження сім'ї стало неможливим. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Сім'я розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права та інтереси їх дітей, фактичні шлюбні відносини на дату подання позовної заяви припинені з причин психологічного характеру, відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Приймаючи до уваги бажання позивача залишити прізвище «[PERSON]», яке було змінено при укладанні шлюбу, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.113 СК України, після розірвання шлюбу залишити позивачу шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач не надав заперечень проти позову та будь-яких доказів на їх підтвердження. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved