Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона знаходилася в шлюбі з [PERSON] (далі - Відповідач) до 25.06.2012 року. Від шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Зазначає, що Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. Враховуючи все вище викладене, просить позбавити Відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи належним чином повідомлена, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, про що свідчить заява в матеріалах справи з проханням розгляду справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у його відсутності та відповідно до вимог ст.224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення в матеріалах справи, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує, щодо задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення, з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] знаходилася в шлюбі з [PERSON] до 25.06.2012 року, що підтверджується заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25.06.2012 року (а.с.15). Від шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження Серія [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] (а.с.11-13). Судом встановлено, що Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, що підтверджується заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23.08.2013 року по справі №367/4581/13-ц (а.с.16), заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24.09.2013 року (а.с.17), висновком органу опіки та піклування Бучанської міської ради від 12.02.2016 року №20-07/10 (а.с.20-21). Судом встановлено, що Відповідач повністю ухиляється від виконання батьківських обов'язків, ніколи не виховував і не утримував дітей, не забезпечував їм необхідних умов для життя, здоров'я і виховання, достатнього життєвого рівня, повноцінного життя, всебічного виховання та розвитку та захисту їх законних прав та інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування та ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 5 Сімейного кодексу України передбачено, держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки в судовому засіданні було беззаперечно встановлено, що Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дітей, своєю поведінкою та діями довів, що насправді не зацікавлений долею дітей, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, суд позбавляє відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі, ст. ст. 150, 155, 157, 164 -165 СК України, п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав",

Outcome: approved