Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсною біржової угоди купівлі-продажу транспортного засобу та скасування державної реєстрації посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору № 014/08-5/3718-ск від 25.08.2005 року Акціонерний поштово-пенсійним банк «Аваль» надав відповідачці [PERSON] кредит в розмірі 40 000,00 грн. За даним кредитним договором їй було надано кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 40 000 доларів США, під заставу транспортного засобу - легкового універсалу - В Mitsubishi Pajero Wagon 3.0, 2005 року випуску, реєстраційний [NUMBER], шасі [NUMBER]. Застава згаданого вище транспортного засобу виникла із договору застави від 25 березня 2009 року. [PERSON] 18 листопада 2006 року продала даний транспортний засіб [PERSON] Факт продажу посвідчується розпискою [PERSON] Пізніше цей автомобіль був відчужений ще двічі, а саме відповідачам у справі [PERSON] та [PERSON] Просить визнати недійсною біржову угоду купівлі-продажу транспортного засобу та скасувати державну реєстрацію, так як банк згоди на відчуження предмета застави не надавав. Представник позивача у судовому засіданні просить визнати недійсною біржову угоду купівлі-продажу транспортного засобу та скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon 3.0, 2005 року випуску, реєстраційний [NUMBER], шасі [NUMBER]. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з"явились, не повідомили про причини неявки, хоча належно повідомлені про час та місце слухання справи, наслідки неявки. Тому суд вважає за можливе справу слухати у їх відсутності, згідно ст. 224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Представник третьої особи - МРЕВ ДАІ м. Львова в у судове засідання не з"явився, не повідомив про причини неявки, хоча належно повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки. Суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № 014/08-5/3718 -ск від 25.08.2005 року Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль» надав [PERSON] кредит в розмірі 40 000,00 грн. Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено договором застави від 25.08.2005р., відповідно до якого [PERSON] передала у заставу Акціонерному поштово-пенсійниому банку «Аваль» автомобіль марки Mitsubishi Pajero, 2005 року випуску, шасі [NUMBER], колір чорний. 16 листопада 2006р. [PERSON] через товарну біржу продала об'єкт застави [PERSON] Згідно із довідкою №9/2652 від 15.04.2008 року про надання інформації, виданою ДАІ ГУМВС України у Львівській області, даний транспортний засіб зареєстрований за [PERSON] Окрім того, згідно з листом Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ від 03.03.2009 року №9/РЕВ, 03.07.2008 року належний [PERSON] автомобіль знято із обліку та перереєстровано на нового власника - [PERSON] відповідно до біржової угоди №048992 від 03.07.2008 року. 01.11.2008 року належний [PERSON] автомобіль знято з обліку та перереєстровано на нового власника - [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу №092685. Відповідно до п.3.1.2 Договору застави від 25.08.2005 року заставодавець зобов'язаний не відчужувати предмет застави у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб без отримання попередньо письмової згоди на це від заставодержателя. Відповідно до ч.2 ст.586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Положеннями ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Тобто вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. У Постанові Верховного суду України від 06.06.2012 року у справі №6-64ц12 зазначається, що законпрямо покладає на заставодавця обов'язок запитувати згоду заставодержателя на відчуження обтяженого майна; цей обов'язок презюмується і йому кореспондує право заставодержателя на захист шляхом визнання правочину недійсним у разі відчуження майна без його згоди. Відповідно до положень ч.1,2 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. За положеннями ст. 9 Закону предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №6714651 від 06.03.2006 року на автомобіль було накладено обтяження на відчуження зі строком дії до 05.03.2011 року, яке не було скасоване. Таким чином, [PERSON] не може вважатися добросовісним набувачем згідно з положеннями до ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Оскільки [PERSON] не була добросовісним набувачем, у неї не виникало право власності на автомобіль, та вона не мала права відчужувати його, а отже на наступних набувачів також поширюються положення ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а отже [PERSON] та [PERSON] також не є добросовісними набувачами, оскільки відомості про обтяження були внесені та знаходилися у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна під час укладання всіх договорів. Суд приходить до висновку, що зміст договору купівлі-продажу за яким автомобіль був відчужений [PERSON], не відповідає вимоги цивільного законодавства, а саме ч.2 ст.586 ЦК України, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу», ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки ці норми забороняють відчужувати предмет застави без згоди заставодержателя. Тому відповідно до ч. 1,3 ст. 215 ЦК України є підстави визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.1,5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що є підстави скасувати державу реєстрацію права власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на автомобіль. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів слід солідарно стягнути сплачене позивачем державне мито в сумі 1 700 грн., та інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120 грн.

Outcome: approved