Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 19 серпня 1989 р. зареєстровано виконавчим комітетом Чорногородської сільської ради Макарівського району Київської області. Від даного шлюбу малолітніх дітей у сторін немає. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя та несумісність характерів. Між сторонами часто виникали непорозуміння, що в кінцевому результаті призвело до розпаду їхньої сім'ї. Позивач зазначає, що у відповідача відсутнє бажання приймати участь у сімейному житті. З лютого 2008 року сторони не підтримують шлюбні стосунки. Сторони окремо проживають та не ведуть спільне господарство. Шлюб існує формально. Позивач в судове засідання не з»явився, надіславши клопотання про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував, однак, заперечив проти викладених позивачем обставин, щодо періоду припинення шлюбних стосунків. Представник відповідача зазначив, що сторони не ведуть спільне господарство та окремо проживають з січня 2009 р., тобто більше восьми років. Вислухавши представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 19 серпня 1989 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Чорногородської сільської ради Макарівського району Київської області, про що складено актовий запис № 7. Від даного шлюбу у подружжя малолітніх дітей немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права і обов»язки. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків більше восьми років, що визнається стороною відповідача, а тому не підлягає доказуванню в силу положень ст.61 ЦПК України. Посилання позивача в позовній заяві на те, що шлюбні відносини припинені фактично в лютому 2008 р. та посилання представника відповідача на те, що шлюбні відносини припинені в січні 2009 р. року не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не доведені будь-якими доказами у справі, а тому при розгляді справи встановити точно період фактичного припинення шлюбних відносин не виявилось можливим. Судом встановлено, що позивач фактично має іншу сім»ю, де у нього народились дитина. Формальне перебування у шлюбі перешкоджає сторонам влаштувати особисте життя. Зазначені обставини були встановлені при розгляді справи в судовому засіданні і не заперечувались стороною відповідача. Подальше існування сім»ї є неможливим, оскільки між сторонами втрачено почуття любові та взаємоповаги, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім»ї. Шлюб існує формально. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим, формальне перебування у шлюбі суперечить інтересам обох сторін.

Outcome: approved