Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 28 лютого 2012 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір відповідального зберігання (з правом реалізації), відповідно до якого відповідач приймає на відповідальне зберігання продукцію бджолярства. В звязку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобовязань станом на час подання позову не повернуто ані залишок від вартості товару, ані сам товар на суму 15 710 грн. Також, згідно уточнень, позивач поніс додаткові витрати на послуги адвоката, поштові відправлення та індексаційні виплати. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу, кошти на послуги адвоката, на поштові відправлення, індексаційні виплати та судові витрати у справі. Позивача в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог згідно уточнень. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився. Про час та місце проведення судового засідання був повідомлений. Причини неявки суду не відомі. В звязку з цим суд на підставі ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. Дослідивши та вивчивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що 28 лютого 2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 300м-2012 відповідального зберігання (з правом реалізації), відповідно до якого відповідач приймає на відповідальне зберігання продукцію бджолярства (мед та/або віск). Також зберігач виплачує поклажедавцеві завдатковий платіж у розмірі 20% вартості товару. Залишок від вартості товару зберігач виплачує не пізніше ніж на сороковий робочий день з моменту укладення договору. 28 лютого 2012 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №001/м-2012, якою обумовлено, що реалізація товару здійснюється зберігачем за ціною не нижчою 16 грн. 28 лютого 2012 складено акт приймання-передачі №001/м-2012, відповідно до якого зберігачу передано 1,2275 тон меду загальною вартістю 19\~640 грн., з яких 3\~930 видано поклажедавцю. В звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 16 лютого 2015 року виникла заборгованість в сумі 15 710 грн. Відповідно до ч.1\~ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинне виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 623 ЦК України\~боржник, що порушив зобовязання, повинен відшкодувати кредитору заподіяні ним збитки. З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості за договором відповідального зберігання (з правом реалізації) в сумі 15 710 грн. Також знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо стягнення з відповідача індексаційних виплат які складають 2\~385,58 грн., згідно розрахунку наданому позивачем та послуг адвоката за договором №45 від 28.02.2015 у розмірі 756,40 грн. Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної компенсації у розмірі 1 571 грн. та поштових витрат у розмірі 46,17 грн., суд приходить до висновку, що в їх задоволенні слід відмовити виходячи з наступних підстав. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди": розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як вбачається з матеріалів справи позивачем не надано, а судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження підстав та обґрунтування спричиненої моральної шкоди. Також з наданих суду копій квитанцій та поштового повідомлення, неможливо встановити що було направлено позивачем поштою та з якою метою, та чи мають ці документи відношення до справи яка розглядається. Відповідно до ч.1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved