Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 23874,40 грн. - компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03.10.2014 року задоволено її позов до ПАТ «Автрамат» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 3638,47 грн. Але станом на день звернення до суду, - 10.11.2014 року відповідач не виплатив їй компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату. В судове засідання позивач подала уточнену позовну заяву в якій просила суд стягнути на її користь компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з травня 2014 року по лютий 2015 року, яка складає 23874,40 грн. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надав суду письмову заяву в якій уточнені позовні вимоги підтримала та просила суд розглядати справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача на судове засідання не з'явився, про причин и неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи сповіщений своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, ознайомившись із заявою позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням московського районного суду м. Харкова по справі №643\\12992\\14-ц (провадження №2\\643\\4771\\14) задоволено позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Автрамат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість в сумі 3638,47 грн. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Пунктом 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Як вбачається з наданої позивачем довідки № 26 від 06.02.2015 року, середній заробіток позивача для розрахунку виплат за затримку розрахунку при звільненні складає 2387,44 грн. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати», виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Абзацом 2 пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 23874,40 грн., ґрунтуються на вимогах закону, в зв'язку з чим, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, задовольняє позов в повному обсязі. Оскільки позивачі у справах, що виникають з трудових відносин, звільнені від сплати судового збору відповідно до Закону України "Про судовий збір", на підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved