Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про розірвання кредитного договору та визнання припиненими зобовязань за цим договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20 червня 2011 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого вона отримала кредитний ліміт в сумі 14900 грн. Свої зобов`язання вона як Позичальник виконувала в повному обсязі, забезпечивши наявність коштів на рахунку, проте 12.03.2015, в проміжок часу з 14-00 до 14-30 невідомою особою з її кредитної картки № [NUMBER] було знято 13998 грн. В цей час вона перебувала в стоматологічній клініці «Пародент», що розташована за адресою: вул. Глибока, 4/1 м. Львів, і повідомила в телефонному режимі Банк про незаконне зняття коштів з її рахунку. Які міри вживав Банк для повернення коштів та притягнення до відповідальності винних осіб, їй не відомо. В 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом про стягнення з неї боргу в сумі 28797,49 грн. Рішенням Крижопільського районного суду від 14 листопада 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено в задоволенні вказаного позову. В грудні 2018 року вона звернулась в ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою, в якій просила припинити кредитний договір в зв`язку із тим, що строк дії кредитної карти закінчився, а кошти в банку вона так і не отримала. Відповідач повідомив їй, що не зважаючи на рішення суду про незаконність вимог банку по нарахуванню боргу, борг за нею рахується, а тому вона зобов`язана його платити. У зв`язку із порушенням банком взятих на себе зобов`язань спірний кредитний договір підлягає розірванню. Оскільки одностороння відмова від зобов`язання умовами договору не допускається, то вона змушена звернутись до суду із позовом та розірвати договір у судовому порядку на підставі ст. 651 ЦК України та стягнути судові витрати по оплаті правової допомоги та судового збору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив справу задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився, причина неявки суду невідома,про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відповідності до приписів ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. З ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача який не зявився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив відповідно до ст.. 280 ЦПК України , а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.. 280 ЦК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 20 червня 2011 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого позивач отримала кредитний ліміт в сумі 14900 грн. Свої зобов`язання вона як Позичальник виконувала в повному обсязі, забезпечивши наявність коштів на рахунку, проте 12.03.2015, в проміжок часу з 14-00 до 14-30 невідомою особою з її кредитної картки № [NUMBER] було знято 13998 грн. В цей час вона перебувала в стоматологічній клініці «Пародент», що розташована за адресою: вул. Глибока, 4/1 м. Львів, і повідомила в телефонному режимі Банк про незаконне зняття коштів з мого рахунку. В 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом про стягнення з позивача боргу в сумі 28797,49 грн. Рішенням Крижопільського районного суду від 14 листопада 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено в задоволенні вказаного позову. Підставою для відмови в задоволенні позову стало наступне, що 20 червня 2011 року між нею та Банком було укладено кредитний договір № б/н за яким Банк надав, а вона отримала кредит у розмірі 14900,00 грн. Позивач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua./terms/pages/70/ , складає між мною та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду , що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua./terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування банківською карткою». Позивач надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. В грудні 2018 року позивач звернулась в ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою, в якій просила припинити кредитний договір в зв`язку із тим, що строк дії кредитної карти закінчився, а кошти в банку так і не отримала. Листом від 09.01.2019, відповідач повідомив позивачу, що не зважаючи на рішення суду про незаконність вимог банку по нарахуванню боргу, борг за нею рахується, а тому вона зобов`язана його платити. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Визначення поняття «зобов`язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Проте порушення зобов`язання, встановленого кредитним договором б/н від 20.06.2011р. можливе не лише Позичальником, але і банком. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до п. 9 розд. IV постанови Правління Національного Банку України від 05.11.2014 р. № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» (із змінами, внесеними згідно з Постановами Національного банку № 375 від 15.06.2015 р. та № 382 від 06.09.2016 р.) користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 р. в справі № 6-71цс15. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Банком не було надано доказів того, що позивач не виконала зобов`язання за кредитним договором б/н від 20.06.2011 р. в частині надання Банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом. Ухвалою суду від 08.07.2016 р. суд витребував у Банку відомості про те, яким чином через банкомат, термінал самообслуговування або шляхом перерахунку на інший рахунок було знято кошти з карткового рахунку позивача 12.03.2015 р., а також носій інформації з відображенням особи, яка здійснювала несанкціонований доступ до вказаного рахунку 12.03.2015 р. (фото або відео фіксування), проте такі відомості суду Банком надані не були. Таким чином, згідно рішення від 14.11.2016 в цивільній справі №134/576/116-ц суд прийшов до висновку, що грошові кошти в сумі 13998,00 грн. з кредитної картки [NUMBER] 12.03.2015 р. було знято не позивачем, і за порушення зобов`язання за кредитним договором б/н від 20.06.2011 р. в частині надання Банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом відповідальності позивач не несе. Таким чином, банком допущено істотні порушення умов кредитного договору, що є підставою для розірвання спірного договору на підставі ст. 651 ЦК України. Тому, банк не вжив усіх передбачених законами заходів безпеки, неправомірно списав з картки позивача кошти, крім того, позивач своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тому її вина у знятті коштів з кредитної картки у розмірі 13998 грн. відсутня. При цьому дії банку щодо нарахування кредитної заборгованості за спірним договором є протиправними. Крім того, за змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється (ч. ч. 2, 3 ст. 615 ЦК України). Отже, договір № б/н від 20.06.2011 ухвалений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позивачем слід розірвати та визнати зобов`язання за даним договором припиненим. Відповідно до ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню з АТ КБ «Приватбанк» судові витрати по оплаті правової допомоги та судового збору. Вимога про стягнення витрат по оплаті правової допомоги підлягає частковому задоволенню з урахуванням того, що адвокат приймав участь в судовому засіданні протягом 15 хв., а не 2 годин як зазначено в розрахунку, а тому за вказаний вид правової допомоги слід стягнути на користь позивача 162,50 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved