Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до Солонянського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, 3-і особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна. В позовній заяві просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №23935, вчинений 12 лютого 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 16914,03 грн. Також просить вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у березні 2021 року за до виконавчого комітету Солонянської селищної ради надійшла постанова про звернення стягнення на її доходи від 10.03.2021 у виконавчому провадженні №64641847 згідно якої на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто 17564,03 грн. заборгованості на підставі виконавчого напису №23935 від 12.02.2021 приватного нотаріуса Житомирського МНО Горай О.С. Вважає, що виконавчий напис винесений з порушенням вимог чинного законодавства та не підлягає виконанню, оскільки кредитний договір давно виконаний, вимоги відповідача не є безспірними, а виконавчий напис вчинений з порушеннями положень ст.88 Закону України «Про нотаріат», Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Ухвалою суду від 17 червня 2021 року задоволено заяву про забезпечення позову, зупинено стягнення у виконавчому провадженні, відкритому на підставі оспорюваного виконавчого напису. Ухвалою суду від 18 червня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 10 серпня 2021 року в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено, відкладено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26 серпня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачем суду подано заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, представника в суд не направив, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача про розгляд справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, письмових пояснень щодо позову не надали. Відповідно до ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутність належним чином повідомлених учасників справи без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Суд, дослідивши матеріали справи вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. 16 квітня 2008 року між позивачем та ВАТ «РОДОВІД БАНК» укладено кредитний договір № Ск-509-005552/4-2008. Відповідно до п.1.1.5 договору [PERSON] отримала споживчий кредит у розмірі 10909 грн. строком дії до 16.04.2010 зі сплатою 7% річних. З відповіді ТОВ «Вердикт Капітал» від 12.04.2021 за вих.№18822, яка отримана позивачем на її звернення вбачається, що між ПАТ «Родовід банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір №23 відступлення прав вимоги відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № Ск-509-005552/4-2008 перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». Відповідно до договору №23 відступлення прав вимоги, банк відступив відповідачу право вимоги до позичальників та поручителів, зазначених у додатку №1. Відповідно до наданої суду копії зазначеного договору від 04.07.2019 вони складаються з одного двостороннього аркушу та містять лише п.1-3 та на обороті п.п. 12-17 із підписами сторін. Додаток №1 до договору №23 про відступлення прав вимоги від 04.07.20219 підписаний тільки генеральним директором ТОВ «Вердикт Капітал» та містить відомості щодо укладеного позивачем з ПАТ «Родовід Банк» кредитного договору № Ск-509-005552/4-2008. За таких обставин суд позбавлений можливості встановити набуття права вимоги до позивача ТОВ «Вердикт Капітал». Згідно виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за № 23935, вчинений 12 лютого 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» стягнуто суму заборгованості 16914,03 грн. та 650 грн. за вчинення виконавчого нотаріуса, загальна сума, що підлягає стягненню 17 564 (сімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят чотири) грн. 03 коп. Згідно заяви про примусове виконання рішення від 18.02.2021 вих. №14136004 ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до приватного виконавця Малкової М.В. з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича за №23935 від 12.02.2021 про стягнення з [PERSON] 17 564,03грн. Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2021 ВП №64641847, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання спірного виконавчого напису. Згідно з постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію,стипендію та інші доходи боржника від 10.03.2021, стягнення звернуто на дохід [PERSON] , який вона отримує у виконавчому комітеті Солонянської селищної ради. Згідно звіту про здійснення відрахування ти виплату за постановою від 140.03.2021 у ВП №64641847 на виконання спірного виконавчого напису з [PERSON] у травні 2021 року стягнуто 2505,96 грн. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" (надалі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі - «Порядок»), Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься в Главі 14 Закону та Главі 16 розділу II Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі - «Перелік»), Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: -якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; -за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Отже, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Як вбачається з матеріалів справи нотаріально посвідчений договір, укладений між позивачем та відповідачем відсутній. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої статті 1049 ПК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Надані приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. кредитний договір № Ск-509-005552/4-2008 від 16.04.2008, укладений позивачем з ВАТ «РОДОВІД БАНК» не є безспірним доказом існування будь-якого розміру заборгованості позивача перед банком. Так, п.1.1.5 укладеного договору від 16.04.2008 передбачено, що строк дії договору становить до 16 квітня 2010 року включно. Відповідач не укладав з позивачем кредитний договір. Доказів відступлення права вимоги та розміру заборгованості позивача суду не надано. Суд вважає, що надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи не відображають даних рахунку позивача, не містять даних щодо дати та суми отримання кредитних грошових коштів та їх погашення, не зазначено період заборгованості, детальний розрахунок заборгованості відсутній. Отже, відсутні дані про безспірність заборгованості та її розмір. Крім того, всупереч наведеним положенням приватному нотаріусу не було надано доказів відправлення на адресу позивача письмової вимоги про погашення заборгованості ані банком, ані фактором. Не надано такого документа і суду. За приписами ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Відповідач ніяких доказів на спростування доводів позивача не надав. Таким чином, судом встановлено, що даних щодо наявності безспірної заборгованості позивача та доказів вручення позивачу вимоги про усунення порушень та сплату заборгованості приватному нотаріусу не було надано, а тому правові підстави для вчинення вказаного виконавчого напису у приватного нотаріуса були відсутні. Враховуючи наведене, наявні правові підстави для визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивачем також заявлено вимоги про розподіл судових витрат. В розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи позивачем зазначено, що сума сплаченого судового збору з урахуванням заяви про забезпечення доказів становить 1362 грн., комісійна винагорода банку за переказ судового збору становить 50 грн., витрати на врегулювання спору в позасудовому порядку становлять 160,80 грн., очікувані витрати у зв`язку з розглядом справи 482,40 грн. Загальна сума сплачених та очікуваних витрат становить 2055,20 грн. Відповідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Суд, відповідно до ст.141 ЦПК України, вважає, що відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір 1362 грн. При вирішенні питання щодо відшкодування витрат на сплату комісійної винагороди банку за переказ судового збору, витрат на врегулювання спору в позасудовому порядку та заявлених позивачем очікуваних витрат, суд виходить з того, що розподілу судом підлягають лише фактичні витрати учасників справи. Відшкодування витрат на сплату комісійної винагороди банку за переказ судового збору та витрат на врегулювання спору в позасудовому порядку суд вважає необґрунтованими та такими, що стягненню з відповідача не підлягають. Комісійна винагорода банку є платою за здійснення банком операції за переказ грошових коштів на відповідний рахунок, тобто не є судовими витратами позивача у розумінні цивільно-процесуального закону, а тому у стягненні з відповідача 50 грн. комісії за переказ судового збору суд відмовляє. Відповідно до п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивач звернувся до суду в червні 2021 року, а листи відповідачу та третім особам надсилались в березні 2021 року, тобто до звернення до суду за захистом свого порушеного права. Досудове врегулювання спору в даній категорії справи не є обов`язковим. Звернення до суду є правом, а не обов`язком позивача. За таких обставин, витрати на надіслання листів відповідачу та 3-м особам в сумі 160,80 грн. не відносяться до процесуальних дій позивача, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду та стягненню з відповідача не підлягають. Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір 1362 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved