Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, запреєстрованого 09.09.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області - актовий запис № 2002. В позові [PERSON] вказала, що від шлюбу у сторін народився син [PERSON] [INFO]. Починаючи з жовтня 2016 року сторони проживають окремо. Позивачка та відповідач зрозуміли, що мають різні характери та погляди на життя. Їхній шлюб розпався, а тому примирення між ними неможливе. У разі розірвання шлюбу малолітній [PERSON] проживатиме разом із матірю. Спір про поділ майна відсутній. У звязку з вищевикладеним позивач просить розірвати шлюб укладений з [PERSON] Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, заперечувала проти надання строку на примирення. не бажала відшкодування судових витрат. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу, не заперечував проти проживання малотнього сина з матір"ю, зобову"язався надавати матеріальну допомогу та утримання дитини та приймати участь у її вихованн. Відповідач вказав, щло спору про розподіл майна між сторонами немає. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.09.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ № 121320 ( на 3 а.с. ) та мають малолітнього сина [PERSON] [INFO] ( свідоцтво про народженн на а.с. 5). Причиною розладу в сімї стали різні характери і погляди на сімейне життя, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам кожного зі сторін. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя( ч.1 ст.110 СК України ) Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягали на розлученні, мають стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам обох сторін, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача понесені судові витрати, які складаються з 640,00 грн. судового збору.

Outcome: approved