Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заяву до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], який було укладено Міським відділом РАЦС Львівського МУЮ 20.07.2007 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №1703. Прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу не змінювати, залишити «Климишин». В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 20.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Міським відділом РАЦС Львівського МУЮ, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №1703. У шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Як виявилося після укладення шлюбу, у них зовсім протилежні погляди на сімейне життя та різні характери. Будь яке взаєморозуміння та довіря у сторін відсутні. Виникають постійні сварки та суперечки. На даний час шлюбні відносини фактично між позивачем та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться. Тривалий час проживають окремо. Подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим. Спору про розподіл майна, що є їхньою спільною власністю, у них немає. Ухвалою суду від 16.05.2018 р. у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. /а.с.12/. Ухвалою суд від 06.07.2018 р. у справі закрито підготовче судове засідання та призначено судове засідання. /а.с.37-38/. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, оскільки у позовній заяв просила суд проводити розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просила суд такі задоволити. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, оскільки подав заяву, в якій проси суд проводити розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просив суд такі задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення./а.с.26, 28, 43/. Відзив на позовну заяву відповідно до ст.191 ЦПК України відповідач не подав. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Тому, суд вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. У відповідності до положень ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що 20 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за №1703. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини «Климишин», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1- СГ №061268. /а.с.5/. У шлюбі в [PERSON] та [PERSON], 29.11.2007 народилася донька [PERSON], що підтверджується копіює свідоцтва про народження, серія 1- СГ №134217. /а.с.6/. Як вбачається із змісту позовної заяви у [PERSON] спільне життя з відповідачем не склалося. Як виявилося після укладення шлюбу, у них зовсім протилежні погляди на сімейне життя та різні характери. Будь яке взаєморозуміння та довіря у сторін відсутні. Виникають постійні сварки та суперечки. На даний час шлюбні відносини фактично між позивачем та відповідачем припинені, спільне господарства не ведуть. Тривалий час проживають окремо. Подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим. Спору про розподіл майна, що є їхньою спільною власністю, у [PERSON] та [PERSON] немає. Як розяснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя №11 від 21.12.2007 р., проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Отже, наведені обставини приводять суд до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між сторонами неможливі, сім'я розпалась остаточно та шлюб існує формально. Відповідно до ст.113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, позивач просить після розірвання шлюбу не змінювати її прізвище, яке вона змінила після реєстрації шлюбу, суд вважає за можливе, залишити за позивачем прізвище «Климишин». Проаналізувавши вищенаведене та те, що сторони подружніх відносин не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити. Що ж стосується вимог стягнення з відповідача судових витрат, то суд виходить з наступного. Згідно із ч.1 та 2 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1)у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 133\~ЦПК України визначені види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу; У п. п. 47, 48 Постанови Пленуму № 10 від 17 жовтня 2014 р. «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Так, в судовому засіданні 08.06.2018 р. інтереси позивача представляв адвокат [PERSON] (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1027 від 20 жовтня 2004 року, видане на підставі рішення атестаційної палати Львівської кваліфікаційно дисциплінарної комісії адвокатури від 20.10.2004 р.) на підставі договору №109125 про надання правничих послуг адвоката від 08.05.2018 р. /а.с. 8, 23/. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано ст.137 ЦПК України. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До матеріалів справи долучено замовлення №1 про надання правничих послуг [PERSON], а також квитанцію №18897032 від 18.05.2018 р., яка підтверджує оплату позивачем отриманих послуг правової допомоги на загальну суму 1000,00 грн. /а.с.20, 21/. Оскільки представником позивача [PERSON] до матеріалів справи долучено документальне підтвердження витрат на правову допомогу, а також враховуючи вимоги ст.141\~ЦПК України (у разі задоволення позову), суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій також підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по справі у розмірі сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору, який, у даному випадку, складає 704 грн. 80 коп. та 1000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Outcome: approved