Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що 26.10.2013 року вони із відповідачем зареєстрували шлюб у виконкомі Сиваковецької сільської ради Липовецького району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис за №4. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Ураховуючи те, що одразу ж після одруження сімейні стосунки їх як подружжя не складались, відповідач залишив сім'ю та проживає своїм окремим життям, не піклується а ні про дитину, а ні про неї, як дружину, яка доглядає немовля. Відповідач працює неофіційно, має нерегулярний, мінливий дохід, однак зароблені кошти витрачає лише на свої власні потреби, всупереч покладених на нього законодавцем обов'язків щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття. На її, [PERSON], неодноразові прохання про надання матеріальної допомоги сім'ї, відповідач ігнорує, тому позивач просила суд присудити у примусовому порядку із відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень щомісячно, а також на її, [PERSON], утримання аліменти в період догляду за дитиною до трьохрічного віку в розмірі по 300 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову та до закінчення терміну визначеного законодавцем по кожному виду стягнень. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, що наведені у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що не має жодних заперечень щодо сплати аліментів на утримання їх спільної малолітньої дитини, однак заперечував щодо стягнення із нього аліментів на утримання дружини в період догляду за дитиною до трьохрічного віку, мотивуючи тим, що дружина є студенткою Калинівського технологічного технікуму, продовжує навчання на стаціонарі, а догляд за дитиною здійснює її мати, з якою й перебуває дитина, відтак визначених законом підстав для стягнення аліментів на дружину не має. У відповідності до положень ст.180 ЦПК України судом було допитано свідка [PERSON], яка в судовому засіданні показала, що вони із позивачкою є сусідами по кімнаті у гуртожитку Калинівського технологічного технікуму, а тому достовірно може стверджувати, що позивачка рік проживала разом із дитиною та своєю бабусею у їх кімнаті, оскільки годувала дитину грудьми. На даний час позивач увесь вільний від навчання час проводить з дитиною біля своєї матері, піклується про неї та доглядає. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку, дійшов висновку про таке. 26.10.2013 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Сиваковецької сільської ради Липовецького району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис за №3, на що вказує свідоцтво про шлюб [NUMBER] (а.с.3). У шлюбі народилась дитина [PERSON], [INFO], батьками якої згідно свідоцтва про народження [NUMBER] значаться сторони. Правовідносини, що є предметом спору, регулюються нормами Сімейного кодексу України. Статтею 141 СК України, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, передбачені ст.150 СК України, якою передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ч. 2 та ч.4 ст. 84 Сімейного Кодексу України законодавцем визначено право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку та таке право дружина має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Статтею 3 Закону України, від 11.12.2003, № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Отож місце проживання не прив'язується законодавцем до місця реєстрації. Із пояснень свідка [PERSON] судом встановлено, що дитина проживає з матір'ю, а не батьком, догляд за дитиною у проміжку часу поміж навчанням позивача, допомагає здійснювати бабуся. Встановлені судом обставини спростовують доводи відповідача у тій частині, що місцем проживання дитини є [ADDRESS], за якою зареєстрована дитина згідно довідки виданої виконавчим комітетом Сиваковецької сільської ради від 25.01.2016 року, а тому позивач не має права на утримання аліментів на дитину та на її утримання. Відповідно до ст.80 та ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) та дружини присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. В судовому засіданні відповідач визнав, що хоча не має офіційного місця роботи, проте є особою працездатного віку, а тому заробляє на прожиття, має нерегулярний, мінливий дохід, інших аліментних зобов'язань не має. Інших обставин, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів суду не навів та доказами не підтвердив. Отож встановлені судом обставини доводять фінансову - спроможність відповідача та його можливість надавати матеріальну допомогу як на утримання дитини так і на утримання дружини. Суд при визначені розміру аліментів на дитину та дружину враховує обставини, що передбачені ч.2 ст.80 та ч. 1 ст. 182 СК України, а тому давши аналіз зібраним у справі доказам в їх сукупності вважає, що відповідач спроможний виплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі по 500 гривень щомісячно, а також аліменти на утримання дружини в період догляду за дитиною до досягнення трьох річного віку, у розмірі по 300 гривень щомісячно. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 79 та ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину та дружину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову, а згідно ч.2 ст.84 СК України на дружину до досягнення дитиною трьох років, а на дитину відповідно до ст.180 СК України до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про судові витрати, суд бере до уваги те, що при пред'явленні позову про стягнення аліментів на дитину та на своє утримання позивач була звільнена згідно положень Закону України «Про судовий збір», отож в силу приписів ст.88 ЦПК України такі витрати підлягають до стягнення із відповідача в дохід держави, виходячи з розрахунку дві вимоги майнового характеру за ставками вказаного вище Закону. Згідно ч.2 ст.184 СК України, суд враховує, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Outcome: approved