Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 2447,23 грн., яка виникла за період з листопада 2013 року по липень 2014 року, посилаючись на те, що відповідачі, користуючись послугами з теплопостачання, не оплачують їх, внаслідок чого виникла вищевказана заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла заява з проханням слухати справу в її відсутність, на позові наполягає. Не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, судові повістки надсилались їм за їх зареєстрованим місцем проживання: [INFO], однак до суду повернулися конверти із відмітками: «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності від них не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за їх відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України з урахуванням заяви представника позивача та неявки в судове засідання відповідачів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [INFO], що підтверджується копією довідки з КП «Житломасив» від 03.06.2015 року та\~довідками\~з Мелітопольського\~\~МВ УДМС України в Запорізькій області від 16.07.2015 року. З матеріалів справи випливає, що позивач, як постачальник централізованої теплової енергії, виконує свої обов'язки по забезпеченню мешканців багатоквартирних житлових будинків тепловою енергією і, зокрема, надав ці послуги відповідачам, які мешкають у квартирі [ADDRESS]. Користуючись послугами з теплопостачання, відповідачі не оплачують спожиту теплову енергію, внаслідок чого виникла заборгованість за період з листопада 2013 року по липень 2014 року в розмірі 2447,23 грн., що підтверджується довідкою про нарахування та оплату комунальних послуг /а.с.4/. В силу статей 11, 509 ЦК України між сторонами виникли та продовжують існувати зобов'язальні правовідносини і жодна із сторін не заявила про їх припинення. Позивач постачає відповідачу теплову енергію, а відповідачі без будь-яких заперечень приймають виконання. Заяви про відключення від системи централізованого постачання теплової енергії та претензій на якість цих послуг відповідачі не пред'являли та продовжують їх використовувати для власних потреб, що свідчить про погодження сторонами взаємних правовідносин. Оскільки в добровільному порядку заборгованість відповідачами не була сплачена, позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідачів суми боргу. Ухвалою судді від 29 жовтня 2014 року позивачу було відмовлено в прийнятті заяви про видачу судового наказу\~\~щодо стягнення заборгованості з Скоріна В»ячеслава Івановича, [PERSON] та роз'яснено право звернення до суду в позовному провадженні /а.с.6/. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (в даному випадку заплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги\~є обґрунтованими, підтверджуються також довідкою про нарахування та оплату комунальних послуг, іншими матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України суд керується тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. При визначенні розміру присуджених судових витрат, а саме судового збору, суд враховує положення ст.ст. 82, 88 ЦПК України, застосовує роз'яснення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відповідно до яких з урахуванням повного задоволення позову та застосуванню вимоги пропорційності присудження судових витрат, приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60грн., по 121,80 грн. з кожного.

Outcome: approved