Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, посилаючись на те що він є власником будинку №5 по провулку Корнійчука в с.Малополовецьке Фастівського району. За вказаною адресою зареєстрований відповідач. Більше трьох років відповідач у будинку не проживає, договір найму житла з ним не укладався. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період його не проживання не існує. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом у його будинку за № 56 по провулку Корнійчука в с.Малополовецьке Фастівського району Київської області. В судове засідання відповідач повторно не зявився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. Зі згоди позивача, суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON], позивач по справі є власником будинку № 5 по провулку Корнійчука в с.Малополовецьке Фастівського району Київської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Фастівським МБТІ від 16.09.2008 року, номер витягу 20242455. Згідно довідки №258 від 07.06.2016 року виданої Малополовецькою сільською радою Фастівського району Київської області в житловому будинку №5 по провулку Корнійчука в с.Малополовецьке Фастівського району Київської області зареєстрований позивач та відповідач. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно пояснень позивача відповідач по справі, за адресою реєстрації не проживає більше ніж десять років, мешкає в м.Києві. Всі витрати, повязані з утриманням та обслуговуванням будинку, сплатою комунальних платежів і податків здійснюються тільки ним. Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації більше ніж десять років підтверджено і показами свідків [PERSON] та [PERSON] допитаних в судовому засіданні. Відповідно до п.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі вітсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В той же час, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, підстави для відмови у задоволенні останніх судом не вбачаються. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Небажання відповідача надавати докази зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України.

Outcome: approved