Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. В обґрунтуванні своїх позовних вимог покликається на те, що 04.02.2017 року в м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «БМВ» д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Причиною ДТП стало те, що відповідач керуючи автомобілем «БМВ» д.н.з [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем марки «Деу» д.н.з. [NUMBER] після чого залишив місце пригоди. Постановою Франківського районного суду м. Львова відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 та 122-4 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «БМВ» д.н.з [NUMBER] відповідача була застрахована позивачем на підставі полісу № АІ/2847667. Власник автомобіля «Деу» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Універсальна» як до страховика відповідача про відшкодування шкоди отриманої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Згідно статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи». Позивачем було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплачено страхове відшкодування на підставі страхового Акту № 30055/1 і ремонтної калькуляції. Страхове відшкодування в сумі 7 968,25 грн. було перераховано згідно заяви потерпілого на безготівковий перерахунок страхового відшкодування. Таким чином, позивач повністю виконав покладені на нього зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій особі. Відтак, просить стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 7 968 (сім тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 25 коп. та понесені судові витрати. Ухвадою Франківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначити до судового розгляду по суті цивільну справу. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоч належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, з урахуванням фактичних обставин, строків розгляду справи, вважає за можливе провести розгляд справи без участі учасників судового процесу. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.02.2017 року о 13:15 год. по вул.Кульпарківська, 214, гр. [PERSON] керуючи автомобілем марки «BMW 320D», д.н.з. [NUMBER] , виїхав на регульований перехрестя з вул. Щирецька на заборонений (червоний) сигнал світлофору, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем марки "Daewoo Matiz" д.н.з. [NUMBER] . Крім того, [PERSON] залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п.8.7, 2.10а,б) ПДР України. Відповідно до постанови Франківського районного суду м. Львова від 28.03.2017р. [PERSON] визнано винним у вищевказаному ДТП. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, факт винуватості відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 04.02.2017, є встановленим та не підлягає доказуванню. 02.02.2017 року між Страховою компанією «Універсальна» та [PERSON] підписано поліс №АІ/2847667 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до п.2 полісу, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). 11.04.2017р. власник пошкодженого автомобіля [PERSON] звернулася до позивача з заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов договору. Позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 7 968 (сім тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 25 коп. За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до абз. «ґ» п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. У зв`язку з тим, що відповідач після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, то після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Враховуючи те, що за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.02.2017 з вини відповідача, ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі в розмірі 7 968 (сім тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 25 коп., то така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку регресу. Для спростування доводів позову відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не надав. За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved