Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивачка, [PERSON], звернулась до суду за встановленням факту перебування на утриманні у колишнього чоловіка [PERSON] та визнанням прав на спадщину за законом, котра відкрилась після його смерті, покликаючись на те, що вона перебувала на утриманні спадкодавця у період з 1987 року і до дня його смерті 07.06.1999 року. Позивачка наводить, що не дивлячись на документально розірваний судовим рішенням шлюб з чоловіком, весь час після його розірвання продовжувала проживати із [PERSON] єдиною сімєю оскільки перебувала у похилому віці та не працювала перебуваючи на повному утриманні чоловіка через систематичні хвороби. Через продовження перебування Позивачки на утриманні [PERSON], зберігаючи відносини як дружина та чоловік, майно між ними, фактично, поділено не було. За життя, нею із спадкодавцем, згідно до чинного законодавства, збудовано і здано до експлуатації житловий будинок, а саме: житловий будинок №29 по вул. Молодіжна (нова назва вул. Ракетна), в с. Степанівка, м. Херсон, 56/100 частини якого належала спадкодавцю і котру Позивачка прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. До моменту цього судового звернення Позивачка єдина опікується спірним спадковим майном, відкрито ним володіє, утримує його, сплачує повязання із ним платежі. В судове засідання представник Позивача не зявився подавши суду клопотання про слухання справи за його відсутності, позов просив задовольнити. Відповідачка, належно повідомлена про час і місце судового розгляду, у судове засідання не зявилась подавши до суду клопотання про слухання справи за її відсутності. Одночасно в клопотанні Відповідачка повідомила, що Позивачка дійсно перебувала на утриманні спадкодавця, прийняла спадщину шляхом вступу в управління будинком тоді як Відповідачка не прийняла спадок з поважних причин, а саме через перебування за кордоном, просила зазначені обставини врахувати при розгляді справи. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини, якими Позивач обґрунтовує свої вимоги та правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, перевіривши доводи, зазначені в позові наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного. Як свідчать матеріали справи [PERSON] [INFO], є колишньою дружиною [PERSON], [INFO], шлюб між якими розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Херсона 30.06.1988 року з причин тяжкої хвороби Позивачки, про що наведено у судовому рішенні. Наведеним судовим рішенням здійснено розділ спільного майна подружжя, у тому числі житлового будинку №29 по вул. Молодіжна, в с. Степанівка, м. Херсон, виділивши із нього на праві особистої власності Позивачці 44/100 частини будинку, [PERSON] 56/100 частин будинку. Згідно до свідоцтва про смерть серії І-КГ №244924 від 19.01.2018 виданого Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Херсонській області, [PERSON] помер 07.06.1999 року, про що 08.06.1999 року складено відповідний актовий запис №2198. У відповідності до свідоцтва про народження серії І-ЯК №504836 виданого Міським бюро ЗАГС м. Херсона 20.09.1966, Відповідачка 18.08.1966 р.н, є донькою [PERSON] та [PERSON]. Як слідує із наданого до матеріалів справи свідоцтва про укладення шлюбу серії І-КГ №472802 від 18.07.1987 року виданого Міським відділом ЗАГС, Відповідачкою проведено зміну прізвища з «Кулик» на «Перепелиця». Як вбачається з акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального будинку від 30.11.2000, технічної документації на житловий будинок від 14.11.2015, закінчений будівництвом у 1991 році будинок не містить у собі самочинного будівництва та переобладнань. Загальна площа житлового будинку 210, 0 кв.м., з яких 80,4 кв.м. житлова, 129, 9 кв.м. допоміжна. Відтак, після смерті [PERSON], відкрилась спадщина до складу якої увійшло набуте ним за життя право власності на 56/100 частини в житловому будинку №29 по вул. Молодіжна (нова назва вул. Ракетна), в с. Степанівка, м. Херсон (надалі спірне спадкове майно). Матеріалами справи встановлюється, що з 1976 року і до часу смерті, [PERSON], мав єдине місце проживання та реєстрації житловий будинок №29 по вул. Молодіжна (нова назва вул. Ракетна), в с. Степанівка, м. Херсон. Ідентичне місце проживання та реєстрації має Позивачка з 1976 року житловий будинок №29 по вул. Молодіжна (нова назва вул. Ракетна), в с. Степанівка, м. Херсон. Відповідачкою не спростовується, а навпаки, письмово підтримуються обставини за якими Позивачка дійсно перебувала на утриманні спадкодавця з 1987 року по день його смерті через слабкий стан здоровя Позивачки. [PERSON] проживав із Позивачкою єдиною сімєю як чоловік і дружина. Прийняття спадщини Відповідачкою від батька не відбулося через знаходження за межами України. Разом з цим, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Як слідує з позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (лист 16.05.2013 №24-753/0/4-13) якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Одночасно, згідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відтак, суд враховує, що рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 30.06.1988 року, згідно до якого набуте право власності спадкодавцем і Позивачкою на обєкт нерухомості у відповідних частках, зареєстровано в Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації 11.10.1988 згідно до відповідної позначки на ньому. Згідно до акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального будинку затвердженого у 2000 році рішенням виконкому Степанівської сільської ради, забудовниками земельної ділянки та власниками забудови у розмірі 212, 2 кв.м. є Позивачка та [PERSON], земельна ділянка виділена для забудови наказом №93 Херсонської обласної психлікарні від 19.07.1968 року, будівництво розпочато у 1970 та закінчено у 1991 роках. Одночасно, як слідує із положень ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. При цьому, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Поряд із цим, у відповідності із ст. 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. За змістом цієї норми непрацездатність і можливість утримання іншою особою обумовлюється об'єктивною неспроможністю людини працювати та самостійно забезпечувати самого себе всім необхідним і зумовлюється пенсійним віком чи наявністю інвалідності внаслідок захворювання, травми тощо. Позивачка наводить, що вона, [INFO], з 1987 року і до смерті [PERSON] перебувала на постійному утриманні останнього, у 1998-1999 роках у віці 60-61 рік, була непрацездатною, що серед іншого не спростовується Відповідачем. Основним і постійним джерелом засобів до існування була для Позивачки допомога з боку спадкодавця, який надавав утримання Позивачці. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.8 Постанови від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. У свою чергу, у відповідності до практики Верховного суду України (ухвала від 20.02.2008 по справі 6-17585кс04) до непрацездатних осіб відносяться громадяни, які в силу свого віку не можуть себе забезпечувати, незалежно від того, чи отримують вони пенсію чи ні, - жінки 55 років та чоловіки 60 років; за станом здоров'я - інваліди 1, 2 , 3 групи. Аналіз судової практики свідчить, що непрацездатні особи можуть бути зараховані до зазначеної категорії спадкоємців лише за наявності таких умов: а) непрацездатна особа має перебувати на утриманні померлого не менше одного року безпосередньо перед його смертю; б) допомога, яку надавав померлий цій непрацездатній особі, має бути основним джерелом її існування (хоч не обов'язково, щоб вона була єдиним джерелом існування); в) допомога має надаватися систематично. Відтак, Позивачка придбала право на спадщину за законом одразу після її відкриття як спадкоємець, що є утриманцем спадкодавця і прийняла спадщину фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. Натомість, Відповідачка спадщину не прийняла, ані шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном, ані шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. Поряд з цим, згідно до позиції викладеної у листі 16.05.2013 №24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Окремо, ст. 554 ЦК УРСР встановлюється, що в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Outcome: approved