Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення часток в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Свій позов мотивував тим, що відповідно до договору дарування частини будинку від 02 березня 2007 року, він є власником 49/100 частки житлового будинку з відповідною часткою прибудов, господарських будівель і споруд, що знаходяться по [ADDRESS]. Власником решти 51/100 часток зазначеного домоволодіння є [PERSON] Власниками земельної ділянки площею 0,0559 га., на якій розташоване вказане будинковолодіння, є [PERSON] та [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом на майно дарувальника [PERSON], зокрема, на вказану вище земельну ділянку. Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну спадкодавцеві частину земельної ділянки, з підстав того, що не визначений розмір часток у спільній сумісній власності. За таких обставин позивач звернувся до суду та, обґрунтовуючи частки співвласників, зазначає, що свого часу, незважаючи на оформлення у 2005 році [PERSON] та [PERSON] права спільної сумісної власності (без визначення часток) на вказану земельну ділянку, [PERSON] та відповідач [PERSON], користувалися вищевказаною земельною ділянкою на умовах попередньої домовленості між ними, а саме: в частках відповідно до розмірів їх часток у праві власності на будинковолодіння, що закріплено рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 20.07.1989 року. Тому позивач просить визначити розмір часток співвласників у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,0559 га., визначивши, що померлому [PERSON] на день смерті належало 49/100 частки, а [PERSON] відповідно 51/100 ідеальної частки. Позивач в судове засідання не з'явився. Натомість, до суду надійшла його заява, відповідно до якої просить розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, відповідно до якої вона просить розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позову. Враховуючи, що сторони не з'явились в судове засідання, при цьому скористались своїм правом та подали до суду заяви про проведення судового засідання у їх відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами спадкового права, зокрема спадкуванням за законом, нормами глави 26 книги ІІІ ЦК України та Земельного кодексу України стосовно права спільної власності на майно. Судом встановлено, що на підставі договору дарування, укладеного 02.03.2007 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 02.03.2007 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №2387, позивачу на праві власності належить 49/100 частки житлового будинку [ADDRESS]. Право власності зареєстровано 05.04.2007 року в КП ВООБТІ за реєстровим № 19645, книга №122. 51/100 частки вищевказаного житлового будинку належить на праві власності відповідачу [PERSON] (а. с. 6,7,10). Водночас, відповідачу [PERSON] та дарувальнику [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,0559 га., з цільовим призначенням для будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована по [ADDRESS], кадастровий номер 0510100000:01:029:0028, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА №508715, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди 28 липня 2005 року за №010500200206 (а.с. 9). Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, рішення Замостянського районного народного суду м. Вінниці від 20.07.1989 року земельна ділянка, закріплена за домоволодінням [ADDRESS], була розділена між [PERSON] та [PERSON] відповідно до їх часток в праві власності на дане будинковолодіння (а.с.14-16). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 26 грудня 2013 року (а.с.17). Позивачу відмовлено у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0559 га., розташовану в [ADDRESS], з підстав того, що у праві спільної сумісної власності на зазначену земельну ділянку не визначена частка померлого [PERSON] (а.с.19). Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до частин 4,5 ст.89 Земельного кодексу України передбачено, що співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом. Відповідні роз'яснення містять положення п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20. Позивач, заявляючи вимогу про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, посилається на попередню домовленість співвласників, яка закріплена рішенням Замостянського районного народного суду м.Вінниці від 20.07.1989 року, та дотримувалась ними за життя померлого співвласника. Таке твердження суд вважає обґрунтованим та доведеними. Згідно ст. 158 ЗК Україн, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Розглядаючи заявлені позовні вимоги, суд враховує положення вказаних вище норм законодавства про можливість встановлення розміру часток між співвласниками за обставини їх попередньої домовленості щодо цього, при цьому відповідач позовні вимоги визнає, чим додатково засвідчує наявність такої обставини, а також судом враховується те, що часта померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду, а не визначення часток не дає можливості в повній мірі розпоряджатися своїм правом власності на вказане майно. Тому, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визначення розміру часток померлого [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0559 га, яка розташована по [ADDRESS], кадастровий №0510100000:01:029:0028, в розмірах, що зазначені у позовних вимогах підлягає задоволенню. При цьому, суд враховує, роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи викладені вище обставини, зокрема, що позивач є спадкоємцем першої черги по прямій низхідній лінії спорідненості із спадкодавцем, суд дійшов висновку, що позивач є належними позивачем, який не може юридично закріпити своє право на спадщину без попереднього визначення розміру часток в спадковому майні. Згідно ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту права позивача шляхом визначення часток у праві спільної сумісної власності на майно з метою можливості надалі реалізації ним права спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved