Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернулась з позовом, в якому просить усунути перешкоди у володінні майном, а саме - квартирою № 56 за адресою м. Житомир, вул. І. Мазепи, 100, шляхом позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником вказаної вище квартири, в якій також зареєстрована її біологічна мати [PERSON] Відповідно до рішення суду від 21.07.2015 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно її доньки [PERSON] Реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі порушує її право власності та можливість користування, розпорядження квартирою. В позові позивач посилається на те, що відповідач протягом 15 років не проживає за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач за її згодою, відповідно до положень ст. 184 ЦПК України, була допитана в якості свідка та пояснила, що вона є власником квартири №56 за адресою м. Житомир, вул. І. Мазепи, 100, проживає за вказаною адресою разом з бабусею [PERSON] Зауважила, що відповідач є її біологічною матірю, яку вона не пам'ятає, оскільки з народження нею опікувалась бабуся. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові. Зазначив, що позивач несе значні додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, що порушує її права, а тому ввжає за доцільне задоволити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявилась, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання (а.с.14А), причини неявки не повідомила. Відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Вислухавши пояснення позивача та її представника, покази свідка, дослідивши письмові докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи межі заявлених вимог, суд вважає за можливе визнати позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується змістом копії договору купівлі-продажу від 31.08.2000 року та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.01.2017 року (а.с.5, 6). Згідно довідки ПП «КВЖРЕП №8» №207 від 03.02.2017 року відповідач зареєстрована в квартирі № 56 за адресою м. Житомир, вул. І Мазепи, 100 (а.с. 4). Зі змісту копії рішення Богунського районного суду м Житомира від 21.07.2015 року вбачається, що [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно доньки - [PERSON] (а.с.7). Відповідно до акту про непроживання особи за місцем реєстрації №15 від 03.02.2017 року, затвердженого директором ПП "КВЖРЕП № 8", [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання не проживає з 2002 року (а.с.3). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є бабусею позивача, вказала, що проживає разом з онукою. Пояснила, що відповідач по справі є її невісткою, яка одразу після народження доньки [PERSON] залишила її на подальше проживання та виховання з бабусею. Вони з онукою проживають вдвох в квартирі [ADDRESS]. Відповідач за вказаною адресою не проживає з 2002 року, місце її проживання невідоме. Покази свідка не викликають сумніву, є послідовними та логічними, а тому суд приймає їх як належний доказ по справі. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні на підставі досліджених доказів встановлено, що відповідач, будучи прописаною в квартирі, фактично не проживає в ній більше пятнадцяти років, не несе будь-яких обовязків, що передбачені ст. 156 ЖК України, не утримує житло та не сплачує комунальні послуги. Перешкод в користуванні житлом відповідачу не чинилося. Встановлених законом випадків збереження за нею права користування квартирою не встановлено. Крім того, відповідач не є членом сім'ї позивача в розумінні ст. 64 Житлового кодексу України, оскільки відповідно до рішення суду була позбавлена батьківських прав відносно своєї неповнолітньої доньки - позивача по справі. Наведене вище є підставою для визнання відповідача відповідно до вимог ст.ст. 391, 405 ЦК України такою, що втратила право користування спірним житлом у звязку з її відсутністю без поважних причин понад один рік. Враховуючи викладене, суд вважає, що право власності позивача порушене і підлягає захисту, а відтак позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, сплачений нею судовий збір в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved