Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

позивач звернувся із позовними вимогами до відповідача, які в ході судового розгляду уточнив заявою від 14.03.2016 року, просить: - визнати неправомірною відмову адміністрації ЛОДКЛ «ОХМАТДИТ» виплатити йому допомогу на оздоровлення та грошову премію при оголошенні подяки в розмірі посадового окладу, встановленого йому в штатному розписі (відповідно до графи 12 тарифікаційного списку) з урахуванням підвищень, передбачених умовами оплати праці; - стягнути з адміністрації ЛОДКЛ «ОХМАТДИТ» на його користь 4778,50 грн. (грошова премія при оголошенні подяки за 2015 роки в розмірі 967 грн. та допомога на оздоровлення за 2012-2015 роки в розмірі 381 1,50 грн.); - зобов'язати адміністрацію ЛОДКЛ «ОХМАТДИТ» нарахувати та виплатити йому додатково кошти за порушення термінів виплати допомоги на оздоровлення та грошової премії за подяку з врахуванням інфляції та 3 % річних; - визнати неправомірною відмову адміністрації ЛОДКЛ «ОХМАТДИТ» у виплаті йому індексації грошових доходів за листопад 2015 року та компенсації за втрату частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати індексації за травень - листопад 2015 року; - зобов'язати адміністрацію ЛОДКЛ «ОХМАТДИТ» нарахувати та виплатити йому індексацію його грошових доходів за листопад 2015 року; - зобов'язати адміністрацію ЛОДКЛ «ОХМАТДИТ» нарахувати та виплатити йому компенсацію за втрату частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати індексації грошових доходів за травень-листопад 2015 року; - стягнути на його користь з адміністрації ЛОДКЛ «ОХМАТДИТ» моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.; - зобов'язати адміністрацію ЛОДКЛ «ОХМАТДИТ» щомісячно вносити дані про нараховану індексацію доходів в зарплатні корінці; - визнати факт порушення адміністрацією ЛОДКЛ «ОХМАТДИТ» законів України «Про звернення громадян» та «Про доступ до публічної інформації». Свої вимоги обґрунтовує тим, що він працюючи на посаді дитячого лікаря-невролога комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна лікарня "ОХМАТДИТ" починаючи з 01.01.2012 року має право на отримання щорічної разової матеріальної допомоги на оздоровлення відповідно до положень Постанови Кабінету міністрів України від 11.05.2011 року №524, у розмірі посадового окладу під час надання основної щорічної відпустки. Крім цього, п.7 Положення про Подяку Департаменту охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації передбачене його право на отримання грошової премії у розмірі одного посадового окладу в межах кошторисних призначень за основним місцем праці. Однак, протягом 2012-2015 років матеріальна допомога на оздоровлення, а в 2015 році грошова премія йому були виплачені відповідачем не повністю, в розмірі 0,5 окладу, що не відповідає вимогам вище зазначених підзаконних актів. Він звертався за відповідними розясненнями у Міністерство соціальної політики України, з відповідей якого є очевидним, що не залежно від того, чи він перебуває із відповідачем у трудових відносинах на умовах не повного робочого дня, має право на отримання відповідних матеріальної допомоги та грошової премії в розмірі посадового окладу, що в 2012 році становив 1802 грн., а протягом 2013-2015 років 1934 грн. З метою виплати належних йому сум, а саме недоплаченої половини посадового окладу за відповідний календарний рік матеріальної допомоги на оздоровлення та за 2015 рік грошової премії, він звертався до відповідача, однак йому було без належного обґрунтування відмовлено у такій доплаті, чим порушено його трудові права, а також законодавство у сфері розгляду публічних звернень громадян. А тому просить визнати дії відповідача в цій частині неправомірними та стягнути належні йому зазначені грошові суми. Крім цього, вважає, що вказані суми становлять собою частину заробітної плати, а відтак у звязку із затримкою їх виплати у відповідності до вимог КЗпП України підлягають компенсації та індексації у встановленому порядку, у звязку із чим просить покласти на відповідача обовязок здійснити нарахування та виплату грошової компенсації та індексації грошових доходів за період з травня 2015 року по листопад 2015 року, а також щомісячно вносити дані в зарплатні корінці про нараховану індексацію доходів. Додатково просить у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України зобовязати відповідача нарахувати та виплатити йому інфляційні втрати та три відсотки річних за порушення термінів виплати допомоги на оздоровлення та грошової премії. Крім цього вважає, що діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягала у тому, що він змушений був затрачати час на відстоювання своїх прав, що перешкоджало йому виконувати свій батьківський обовязок. Крім цього недоотримання коштів позбавило його можливості реалізації своїх здібностей, оскільки він отримував менше коштів, ніж це гарантує держава. Для захисту своїх прав він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого житті. Розмір заподіяної моральної шкоди він оцінює в сумі 1000 грн. А тому просить позов задоволити в цілому. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з аналогічних підстав. Представники відповідача в судовому засіданні відносно позову заперечили. Суду пояснили, що з 01.12.2010 року позивач переведений на 0,5 ставки лікаря дитячого невролога, внаслідок чого протягом 2012-2015 років перебував у трудових відносинах із відповідачем на умовах неповного робочого дня. На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року №228 «Про затвердження порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ» у графі 12 тарифікаційного списку ними зазначалося розмір посадового окладу позивача виходячи із 1,0 ставки окладу, в той час як допомога на оздоровлення та грошова премія виплачуються із конкретного розміру посадового окладу, який позивачу встановлено у штатному розписі з урахуванням підвищень, передбачених умовами оплати праці та пропорційно до відпрацьованого часу. А відтак вимоги про стягнення матеріальної допомоги та грошової премії виходячи із розміру 1,0 ставки посадового окладу позивача вважають безпідставними. Також просять відмовити в задоволенні вимог про стягнення компенсації та індексації грошових доходів, зазначення про це в корінцях квитанцій про виплату заробітної плати, оскільки такі виплати ними можуть здійснюватися виключно при наявності відповідного бюджетного фінансування, і при відсутності виплат не можна включати інформацію про інфляційні нарахування до квитанцій. В той же час вказали, що по жовтень 2015 року включно ними було здійснено індексацію заробітної плати працівників у звязку із надходженням відповідних бюджетних асигнувань. На оплату індексації за листопад 2015 року ними недоотримано бюджетних коштів, а відтак така буде виплачена при першому їх надходженні. Крім цього, вважає, що виплачувати позивачу компенсацію втрати грошових доходів підстав немає у звязку із тим, що індексація позивачу була виплачена одразу після її нарахування. Додатково зазначили, що в діях відповідача немає жодних порушень [PERSON] України «Про звернення громадян», та [PERSON] України «Про доступ до публічної інформації», оскільки на час звернення позивача індексація його доходів не проводилася, такі нарахування не здійснювалися, а відтак зазначити загальну суму заборгованості по виплаті індексації за кожен зазначений місяць вони не мали змоги. А тому просять в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позовні вимоги задовольняє частково з таких підстав. Відповідно до ст. 21 [PERSON] України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Постановою Кабінету міністрів України від 11.05.2011 року №524 «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» визначено, що з 1 січня 2012 р. медичним і фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів (установ) виплачується допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу під час надання основної щорічної відпустки. Крім цього, Положенням про Подяку Департаменту охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації та Львівської обласної організації профспілки працівників охорони здоровя України, затвердженого рішенням колегії Департаменту охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації від 05.03.2013 року та постановою президії Львівської обласної організації профспілки працівників охорони здоровя України від 13.02.2013 року, передбачено право працівника комунального закладу охорони здоровя нагородженого Подякою на отримання грошової премії у розмірі одного посадового окладу в межах кошторисних призначень за основним місцем праці. Як вбачається з наказу від 01.12.2010 року №197 (а.с.42-43) позивач [PERSON] працює на посаді дитячого лікаря-невролога консультативної поліклініки Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна дитяча клінічна лікарня «ОХМАТДИТ», з 01.12.2010 року на 0,5 ставки. Згідно із довідки КЗЛОР «ЛОДКЛ «ОХМАТДИТ» (а.с.13), позивачу [PERSON] було нараховано та виплачено матеріальної допомоги на оздоровлення у 2012 році 910 грн. 50 коп., у 2013, 2014 та 2015 роках у розмірах 967 грн. відповідно. Отримання матеріальної допомоги на оздоровлення у наведених розмірах також підтверджується корінцями про виплату заробітної плати (а.с.5 зворот), зокрема, що в розмірі 910 грн. 50 коп. була виплачена позивачу в червні 2012 році разом із основною відпусткою, в розмірах 967 грн. у липні 2013 року, червні 2014 року та червні 2015 року. Крім цього, у червні 2015 року позивачу було виплачено грошову премію передбачену Положенням про Подяку в розмірі 967 грн. Як встановлено, 02.11.2015 року позивач звернувся із заявою до відповідача про здійснення перерахунку виплачених йому сум матеріальної допомоги на оздоровлення та грошової премії та їх виплату у правильному розмірі виходячи із відповідних розмірів посадового окладу встановлених тарифікаційними списками в конкретні роки, однак листом від 16.11.2015 року (а.с.14 зворот) йому було відмовлено у здійсненні перерахунку виходячи із того що в графі 12 тарифікаційного списку зазначається посадовий оклад позивача, а він має право на отримання вказаних грошових виплат виходячи із конкретного розміру посадового окладу працівника пропорційно до відпрацьованого часу. Згідно з представленими витягами з тарифікаційного списку працівників КЗЛОР «ЛОДКЛ «ОХМАТДИТ» (а.с.9-12), посадовий оклад позивача, визначений за тарифним розрядом займаної ним посади, станом 01.01.2012 року встановлено в розмірі 1755 грн., станом на 01.04.2012 року - 1802 грн., станом на 01.07.2012 1821 грн., станом на 01.09.2012 року 1832 грн., станом на 01.10.2012 року 1868 грн., станом на 01.12.2012 року 1905 грн. та станом на 01.01.2015 року встановлено в розмірі 1934 грн., який був не змінним з 01.01.2013 року по 30.08.2015 року. Таким чином, на момент виплати позивачу у червні 2012 року матеріальної допомоги на оздоровлення його посадовий оклад становив в розмірі 1802 грн., у липні 2013 року, червні 2014 року та червні 2015 року в розмірі 1934 грн. Крім цього, його посадовий оклад відповідав 1934 грн. на час виплати грошової премії передбаченої Положенням про Подяку у червні 2015 року. З наведеного випливає, і вказані обставини підтвердили в судовому засіданні представники відповідача, що протягом 2012-2015 років позивачу виплачувалася матеріальна допомога на оздоровлення та грошова премія передбачена Положенням про Подяку виходячи з виконаного обсягу роботи позивача на умовах неповного робочого дня, тобто в розмірі 0,5 посадового окладу, що відповідало займаної ним 0,5 ставки. Проте, з такими розмірами зазначених грошових виплат відповідачем позивачеві суд не може погодитися. Як встановлено правовими положеннями зазначених підзаконних нормативних актів, а саме Постанови Кабінету міністрів України від 11.05.2011 року №524 та Положення про Подяку Департаменту охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації та Львівської обласної організації профспілки працівників охорони здоровя України, в першому випадку право позивача на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення передбачено у розмірі посадового окладу, а в іншому на виплату грошової премії в розмірі одного посадового окладу в межах кошторисних призначень за основним місцем праці. У своїх листах від 28.07.2015 року та 17.08.2015 року (а.с.7,8) Міністерство соціальної політики України на звернення позивача розяснило, що посадовий оклад це норма оплати праці керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців за місяць, яка формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та відображається у тарифікаційному списку. У графі 12 тарифікаційного списку відображається посадовий оклад працівника з підвищенням, який у свою чергу затверджується у штатному розписі закладу охорони здоровя у графі «Посадовий оклад» відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року №228. З врахуванням цього, допомога на оздоровлення, а також інші виплати, в тому числі грошова премія при оголошенні подяки, визначаються виходячи з конкретного розміру посадового окладу працівника, який встановлено йому у штатному розписі (відповідно до графи 12 тарифікаційного списку) з урахуванням підвищень, передбачених умовами праці. Таким чином суд приходить до висновку, що не зважаючи на те, що позивач протягом 2012-2015 років перебував у трудових відносинах із відповідачем на умовах неповного робочого дня та отримував оплату праці відповідно до кількості відпрацьованого часу на 0,5 ставки, право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення та грошової премії він мав у розмірі встановленого конкретного розміру посадового окладу у графі 12 тарифікаційного списку, тобто у червні 2012 році в розмірі 1802 грн., у липні 2013 року, червні 2014 року та червні 2015 року в розмірі 1934 грн., а не виходячи з реального обсягу оплачуваної виконаної позивачем роботи. Крім цього, позиція відповідача, що виплата таких грошових винагород повинна розраховуватися пропорційно до відпрацьованого часу не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки відповідно до тарифікаційного списку відомості щодо обсягу виконаної позивачем роботи містяться в графі 13 і впливають на формування розміру оплати праці за виконану роботу, та не можуть формувати розмір спірних грошових виплат, що розраховуються виходячи із розміру посадового окладу визначеного графою 12 тарифікаційного списку. За таких обставин суд вважає, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у здійсненні перерахунку та виплаті належних йому сум матеріальної допомоги на оздоровлення виходячи із розміру посадового окладу зазначеного у графі 12 тарифікаційного списку, у звязку із чим в цій частині позовні вимоги слід задоволити шляхом визнання дій відповідача незаконними та стягнення із нього недоплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення та грошової премії за 2012-2015 роки. Одночасно визнаючи незаконною відмову відповідача у здійсненні перерахунку та виплаті матеріальної допомоги та грошової премії у належних позивачу розмірах, суд вважає, що вимога позивача про визнання факту порушення відповідачем [PERSON] України «Про звернення громадян», [PERSON] України «Про доступ до публічної інформації» є безпідставною, оскільки суд розглядаючи трудовий спір вирішує питання про порушення відповідачем прав позивача внаслідок незаконної відмови, як його роботодавцем, а не як особою публічного права, а тому вказані нормативно-правові акти не підлягають до застосування для регулювання даних правовідносин, що склалися між сторонами. Також суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення індексації та компенсації грошових виплат за період з травня 2015 року по листопад 2015 року, оскільки позивачем не представлено жодних розрахунків розміру індексації та компенсації які на його думку підлягають йому виплаті, і на даний час жодних обставин про те, що його права в цій частині відповідачем порушені не наведено, в той час як відповідачем представлено належні докази про проведення індексації доходів за період з травня по жовтень 2015 року. Крім цього такі нарахування відповідач зобовязаний здійснити самостійно невідкладно після здійснення перерахунку грошових виплат позивачу на підставі цього рішення суду, а його відмова у здійсненні таких з підстав відсутності відповідних бюджетних фінансувань є незаконною, та такою що порушує основні права та свободи позивача, як людини закріплені в Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до [PERSON] України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Така позиція суду відповідає правовим висновкам Європейського Суду з прав людини здійснених у його рішеннях за результатами розгляду справ «Кечко проти України» та «Бурдов проти Росії». Крім цього, не підлягають до задоволення позовні вимоги щодо покладення обовязку на відповідача щомісячно вносити дані про нараховану індексацію доходів у зарплатні корінці, оскільки як зазначили представники відповідача, і з вказаною позицією погодився позивач, вказані відомості вносяться автоматично до зарплатних корінців у випадку здійснення такого нарахування. Позовні вимоги [PERSON] щодо покладення на відповідача обовязку здійснити виплату йому інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобовязання, передбачених ст. 625 ЦК України, суд вважає безпідставними з огляду на те, що передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Така позиція суду кореспондується із правовим висновком Верховного Суду України у постанові від 20.01.2016 року у цивільній справі № 6-2759цс15 за наслідками розгляду заяви про неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, який у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. А тому в задоволенні позовних вимог в цій частині також слід відмовити за їх безпідставністю. Щодо стягнення моральної шкоди суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. №4 розяснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Проте позивачем не доведено перед судом жодними доказами, що внаслідок винних дій відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, не обґрунтовано її розмір виходячи із характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. А відтак в задоволенні позову в цій частині слід також відмовити. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved