Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачів Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, [PERSON] про визнання частково протиправним і скасування рішення Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області за № 167 від 12 травня 2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Свої вимоги мотивують тим, що рішенням Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області №167 від 12 травня 2017 року, відповідачу [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1897 га, в тому числі 0,10 га за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у користуванні [PERSON] , 0,0897 га за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови на території Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, а саме в [ADDRESS] . Згідно земельно-кадастрової книги, земельна ділянка площею 0,1897 га, розташована в спільному дворі житлових будинків [ADDRESS] , [INFO] , [ADDRESS] , обліковувалася у таких розмірах: - особовий рахунок 01-0060 [PERSON] по [ADDRESS] , площа присадибної земельної ділянки - 0,08 га; - особовий рахунок [NUMBER] померлого в 2007 році [PERSON] по [ADDRESS] , площа присадибної земельної ділянки - 0,07 га; - особовий рахунок 01-0062 відповідача [PERSON] по [ADDRESS] , площа присадибної земельної ділянки - 0,10 га. Рішенням Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області №167 від 12 травня 2017 року, відповідачу [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1897 га, в тому числі 0,10 га за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у користуванні [PERSON] , 0,0897 га за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови на території Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області в [ADDRESS] та рахується в одному дворі по [ADDRESS] , [INFO] , [ADDRESS] , ця земельна ділянка не належить до земель запасу, а належить до земель комунальної власності Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області. Відповідач [PERSON] самоправно відчужив присадибну земельну ділянку площею 0,07 га, яка обліковується за житловим будинком [ADDRESS] , який рахується за [PERSON] , який помер [INFO] . Дана земельна ділянка не перебувала у власності будь-якої особи, на її не була оформлена спадщина, яка також не визнана відумерлою. В кадастровому плані присадибної земельної ділянки та витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку позивачів зазначено, що з боку межі від Б до В зазначено землі загального користування (проїзд). Проте, і цю спірну земельну дялнку загального користування було необгрунтовано передано у власність відповідачу [PERSON] . Таким чином, вважають, що рішення Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області №167 від 12 травня 2017 року підлягає частковому скасуванню. Позивачка [PERSON] , її представник - адвокат Михалець В.Г., позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні. Представник відповідача Селецької сільської ради - Голяка П.В. в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні, оскільки при прийнятті рішення, яким [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, було дотримано всі вимоги чинного законодаства, порушень з боку сільської ради не було. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області №167 від 12 травня 2017 року, відповідачу [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1897 га, в тому числі 0,10 га за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у користуванні [PERSON] , 0,0897 га за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови на території Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, а саме в [ADDRESS] (а.с.4). Рішенням Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області №10 від 09 грудня 2015 року, було передано у власність земельні ділянки позивачам [PERSON] та [PERSON] , кадастровий номер 5621887300:02:002:0183, площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, госпорадких будівель на споруд на території Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області по [ADDRESS] (а.с.6). Згідно довідки №5/02-10 від 12 березня 2018 року, виданої Селецькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області вбачається, що житловий будинок в [ADDRESS] , рахується за [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.7). Судом встановлено, що на вказаний житловий будинок спадщина не оформлена, що стверджується листом Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області №07/02-10 від 21 березня 2018 року (а.с.30). Крім того, з листа №07/02-10 від 21 березня 2018 року Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області вбачається, що земельна ділянка та будинок [PERSON] приватозивовані не були. Будинок [PERSON] та земельна ділянка, яка надана у приватну вланість в 2015 році, розміщені на частині земельної ділянки, що належала [PERSON] . На будинок [PERSON] спадщина не оформлена. За домовленістю між [PERSON] та [PERSON] , будинок підлягав знесенню або мав використовуватись як літня кухня на земельній ділянці [PERSON] . Представниками Дубровицького ЗКБ було проведено зйомку меж земельної ділянки, які було показано [PERSON] в присутності [PERSON] для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). В замін будинку, що розміщений на земельній ділянці, яка надавалась у власність [PERSON] та [PERSON] , була розділена частина господарської будівлі на межі ділянки [PERSON] (а.с.30). Згідно кадастрового плану земельної ділянки (кадастровий номер 5621887300:02:002:0183), зазначено опис меж: від А до Б - землі загального користування ( [ADDRESS] ; від Б до В - землі загального користування (проїзд); від В до Г - землі [PERSON] ; від Г до А - землі [PERSON] (а.с.13). Також вказані межі зазначені і в акті прийомки-передачі межових знаків (а.с.23), де землі від Б до В - землі загального користування (проїзд). Згідно пункту "а" частини 4 статті 83 Земельного кодексу України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно частини 1, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, солідарно з відповідачів на користь позивачів слід стягнути понесені ними витрати з оплати судового збору.

Outcome: approved