Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що 23.11.2002р. між ним та відповідачем був укладений шлюб, від шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] З 18.05.2016р. між ним та відповідачем припинені сімейно-шлюбні відносини. Вважає, що причиною припинення сімейно-шлюбних відносин є те, що вони з відповідачем мають різні характери та погляди на життя, що приводило до взаємного непорозуміння, спора про дитину та майно не має, позивач надає добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини, спільне господарство не ведуть. Просить шлюб з відповідачем розірвати. У судове засідання позивач не з,явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до ст.ст.74,76 ЦПК України, надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, зазначив, що примирення з відповідачем не наступило, просить розглянути справу у його відсутність, тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача. У судове засідання відповідач не з,явилась, про час розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до ст.ст.74,76 ЦПК України, надала суду заява, в якій позовні вимоги визнала та просить розглянути справу розглянути у її відсутність, тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, сторони одружені з 23.11.2002 року (а.с.8), мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.7), сімейно-шлюбні стосунки між сторонами припинені з 18 травня 2016р., спільне господарство не ведуть, суперечки про дитину та майно немає. Крім того, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважає, що примирення не можливе, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно з ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Зі змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Враховуючи взаємини між сторонами, суд за клопотанням відповідача надав подружжю строк для примирення тривалістю три місяця, зупинивши провадження у справі. Після спливу зазначеного строку та відновлення провадження у справі позивач категорично заперечував можливість збереження шлюбу з відповідачем, посилаючись на те, що примирення між ними неможливе. За приписами ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Судом встановлено, що сторони справи тривалий час не мешкають разом, не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. За наведених обставин, суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому шлюб, укладений між сторонами, слід розірвати. Приймаючи таке рішення, судом враховано, що стороною відповідача не надано жодних належних доказів неможливості розірвання шлюбу. Також, в дійсному провадженні ні позивачем ні відповідачем не були заявлені вимоги щодо поділу майна подружжя та визначення місця проживання дитини.

Outcome: approved