Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області із позовом в якому просить визнати [PERSON], таким що втратив право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи заявлені по справі позовні вимоги, позивач зазначив, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 17.04.1992 року, у якій відповідач був зареєстрований з 2006 році, але фактично жодного дня у квартирі не проживав і не проживає. Добровільно зніматись з реєстрації відповідач відмовляється, чим порушує права позивача, а тому він змушений був звернутись до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направляв, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 17.04.1992 року серія та номер: 1с-902. Судом також встановлено, що відповідач відповідно до довідки ТОВ «Міський житловий центр» та довідки адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Факт не проживання відповідача у спірному житлі підтверджується актами обстеження житлового приміщення ТОВ «Міський житловий центр» від 21.05.2015 року, 24.06.2015 року, 24.07.2015 року, 26.08.2015 року, 25.09.2015 року, 30.11.2015 року. Згідно із ч.1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб (ч.1 ст. 383 ЦК України). Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст.405 ЦК України). Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (ч.1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"). Відповідно до ст.11 цього ж Закону реєстрація місця проживання здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації, яким є відділ ГУ ДМС України. Судом встановлено, що до теперішнього часу відповідач не знятий з реєстрації, що позбавляє позивача як власника в повній мірі користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном. Таким чином, враховуючи викладені обставини по справі, вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]., є законними та обґрунтованими у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved