Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з відповідачів витрати за проведення експертизи, та 193366,91 грн. матеріальної шкоди, а також судові витрати. В обґрунтування позову, покликається на те, що 02.04.2015 року на перехресті автодоріг Турка-Пісочна Львівської області відбулась дорожньо-транспортна подія за участю [PERSON], котрий керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], яким керував [PERSON]. Цивільна правова відповідальність водія «Mercedes-Benz ATEGO 1317» д.н. [NUMBER] була застрахована у Публічному акціонерному товаристві Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» ( надалі ПАТ НАСК «Оранта»). Інформацію про повний обсяг оціненої шкоди, завданої його транспортному засобі у ПАТ НАСК «Оранта» йому надано, але розмір матеріального збитку ( з урахуванням зносу деталей, що замінюються), який складає 95901,13 грн. згідно експертизи не відповідає реальній вартості деталей та відновлювального ремонту автомобіля. ПАТ НАСК «Оранта» виплатила страхове відшкодування у розмірі 50\~000 грн. 05.10.2015 року. Для визначення реальної вартості завданих транспортному засобу збитків він був змушений звернутися до СОД [PERSON], згідно звіту такого №Ю-01374 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого КТЗ від 16.04.2015 року вартість ремонту транспортного засобу «Nissan», д.н. ВС 2291СІ складає 235669,45 грн. Він також витратив особисті кошти на придбання автомобільних запчастин на заміну тих які були пошкоджені внаслідок ДТП в ФОП [PERSON] Згідно товарних чеків на загальну суму 28068,70 грн.; наряд замовлення від ТО «Галавтосвіт» №GAS0078121, від 23.05.2015 року на суму 4594,06 грн. за заміну пошкоджених деталей автомобіля та рахунок фактура від СПД ФО [PERSON] №56320620, від 27.06.2015 року на суму 1880 грн. за ремонт системи кондиціонування автомобіля. Також витрати понесені згідно Договору про проведення незалежної оцінки транспортного засобу від 03.04.2015 року на суму 600 грн. вважають, що КТЗ «Mercedes-Benz ATEGO 1317» д.н. [NUMBER] міг використовуватись в виробничих цілях Товариства з додатковою відповідальністю «Макагротех». Позивач та його представник [PERSON] позовні вимог підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Просили позов задоволити. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не зявився, однак подав письмове заперечення проти позову з тих підстав, що позивач не замовляв та не оплачував експертизи, тому у нього відсутні законні підстави посилатися на висновок такої експертизи і вимагати вартість її відшкодування. Разом з тим, додані відповідачем документи не можуть бути використанні для підрахунку вартості збитку - в наряді замовлення відсутня печатка ТОВ «Арія Моторс»; документ рахунок-фактура №56320620, від 27.06.2015 року не є первинним бухгалтерським документом, тобто не підтверджує факт вчинення господарської операції. Звертає увагу на лист НБУ України від 20.10.2006 року №25-113/2453-11507, лист Державної податкової служби України від 30.12.2005року №13365/6/23-8019, де є вимоги до змісту розрахункових документів і зазначено, що у разі відсутності хоча б одного з обовязкових реквізитів, а також недотримання сфери призначення, документ не є розрахунковим. Зокрема такими, що не відповідають вимогам закону є товарні чеки без номерів від 28.04.2015 р., 06.05.2015 р., 06.05.2015 р., 16.05.2015 р., 16.05.2015 р.. Крім цього, вважає сумнівною ціну позову, враховуючи значну розбіжність між розрахунком вартості відновлювального ремонту, складеного незалежною стороною ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» на замовлення ПАТ НАСК «Оранта» та розрахунку страхового відшкодування, складеного ФОП [PERSON]. Враховуючи визнання своєї вини та обовязку відшкодувати збитки, розмір яких буде визначено судом, а також те, що вартість відновлювального ремонту значною мірою складається з вартості складових, що підлягають заміні, просить суд вирішити питання про передачу позивачем йому пошкоджених речей, які були замінені по мірі відшкодування збитків позивачу. Розраховує на те, що таке дасть можливість відновити ці деталі і таким чином віднайти додаткові кошти та пришвидшити відшкодування збитків позивачу. Разом з тим, просить врахувати його складне матеріальне становище, в нього на утриманні знаходиться троє малолітніх дітей, щомісяця він сплачує аліменти на утримання двох дітей; працює водієм, окрім заробітної плати за основним місцем роботи інших доходів не має. Представник відповідача [PERSON] «Макагротех» [PERSON] позову не визнав з підстав, викладених у письмовому заперечені на позов, зокрема через те, що позивач не надав жодного доказу, що відповідачі вчиняли взаємоповязані сукупні дії або дії з єдністю наміру. Солідарна відповідальність можлива лише у разі завдання шкоди спільними діями відповідачів чого позивач не довів. Позивач припускає, що автомобіль«Mercedes-Benz» міг використовуватися у виробничих цілях ТДВ «Макагротех», однак жодних доказів цього він не надав. ТДВ «Макагротех» заявляє, що автомобіль «Mercedes-Benz» не є його власністю, та воно не володіло та не володіє цим транспортним засобом. Просив у позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позову не визнав з підстав, викладених у письмовому заперечені на позов, зокрема через те, що не може нести відповідальність за шкоду, завдану внаслідок ДТП, оскільки [PERSON] є особою, яка під час керування транспортним засобом мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий її власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди, що закріплено нормами закону. Просив у позові відмовити. Вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань. Матеріалами справи встановлено, що постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.05.2014 року у справі №355/815/15-п, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням штрафу у розмірі 340 грн., з тих підстав, що він 02.04.2015 року о 12 год. 45 хв. по автодорозі Турка-Пісочна та Нижанковичі-Стрий, рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу транспорту, який рухався по головній дорозі, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan», д.н. ВС 2291СІ, під керуванням [PERSON], чим порушив п. 16.11 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобіля отримали механічні пошкодження. (а.с.4). Позивач покликається Згідно з розясненнями, викладеними в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємоповязаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. Однак судом такого не здобуто, а позивачем не доведено, та спростовується наступним. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ110371, виданого Львівським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ, власником «Nissan», д.н. ВС 2291СІ, є [PERSON] (а.с.21). Разом з тим, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ 005420, виданого РЕВ-1 при УДАЇ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] є власником автомобіля [NUMBER]. Належні та допустимі докази, що автомобіль [NUMBER], на відповідній правовій підставі використовується [PERSON] «Макагротех», окрім припущення позивача, відсутні. Натомість, автомобіль [NUMBER], [PERSON] був переданий в користування в особистих цілях [PERSON]. Відповідно до п. 16 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 ( в редакції від 17.01.2014 року, яка діяла на час даних правовідносин), що отримання власником транспортного засобу, який передав право користування і (або) розпорядження належним йому транспортним засобом, тимчасового реєстраційного талону не є обовязковим і здійснюється за бажанням, і не суперечить вимогам закону в цілому. Пунктом 2.2 ПДР України встановлено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати у своїй присутності керування транспортним засобом іншій особі, яка має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії Крім того, ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водій під час керування транспортним засобом повинен мати при собі та на вимогу працівників міліції предявляти для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. Таким чином, фактично скасовується інститут довіреності на право керування транспортним засобом, що необхідно враховувати при визначенні наявності відповідної правової підстави володіння транспортним засобом. Так, слід зазначити, що виходячи із вищенаведеного та загальних норм ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України підстави для цивільної відповідальності перед позивачем лише через те, що [PERSON] є власником автомобіля, відсутні. Також, згідно з розясненнями п. 5 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст. 1172 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була. Натомість як встановлено, [PERSON] «Макагротех» наказом №14-К від 01.04.2015 року водію ( наказ про прийняття на роботу від 10.09.2013 року№51-К) [PERSON] було надано відпустку на 10 календарних днів з 01.04.2015 року по 10.04.2015 року без збереження заробітної плати з сімейними обставинами. Тобто, на час скоєння ДТП [PERSON] не виконував трудові обовязки. Більше того, керував автомобілем, який жодного відношення до Товариства з додатковою відповідальністю «Макагротех» немає. Разом з тим, статтею 1187 ЦК України встановлено, що відповідальність за завдання шкоди особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП, яким є [PERSON]. Розглядаючи позов, який випливає, зокрема із справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках, зокрема справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями ст. 212 ЦПК України. Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного звязку між ними. Вина [PERSON] встановлена вищенаведеною постановою у справі про адміністративне правопорушення. Так, у договорі про проведення незалежної експертної оцінки транспортного засобу від 03.04.2015 року, стороною вказаний [PERSON] (а.с.39), однак таке не може бути єдиною беззаперечною підставою для визнання вказаної оцінки недійсною, та відмови у позові. Адже слід зазначити, що саме [PERSON] був за кермом вказаного автомобіля під час ДТП. Разом з тим, реєстраційного документу на КТЗ має право [PERSON] (а.с.21), що є достатнім в розумінні норм ст.11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» ( в редакції, що діяла на день виникнення правовідносин), де замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Сторони договору на проведення оцінки майна (замовник, платник) мають право вільного вибору суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання за умови виконання вимог, встановлених статтями 8 та 9 цього Закону. Під час укладання багатостороннього договору крім замовника оцінки стороною договору може виступати особа-платник, якщо оплату послуг суб'єкта оціночної діяльності здійснює інша особа, а не замовник. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №4, від 03.04.2015 року, СПД [PERSON], [PERSON] оплачено 600 грн. за проведення вищевказаної експертизи (а.с.40). Тому саме такий на думку суду, має право вимагати відшкодування витрат за проведення оцінки. За змістом норм ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, згідно з вимогами ч. 3 ст. 386 ЦК України має власник. Цивільно правова-відповідальність автомобіля [NUMBER] застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» за полісом №1752446, договору АІ 1752446, від 10.07.2014 року, за яким визначено ліміт відповідальності в розмірі 50000 грн. за шкоду заподіяну майну, з франшизою в 0 грн., страхувальник [PERSON] (а.с.38). Відповідно до розрахунку страхового відшкодування, наданого Національною акціонерною страховою компанією «Оранта», затвердженого начальником Управління врегулювання ТОВ «Гарант АСІСТАНС» 18.06.2015 року, розмір матеріального збитку (з врахуванням зносу деталей, що замінюються) становить 95\~901,13 грн. Визначено страхове відшкодування в розмірі 50000 (а.с.37). Відповідно до звіту №Ю-01374 від 16.04.2015 року, наданого субєктом оціночної діяльності [PERSON] про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу, де замовник оцінки [PERSON] надано висновок про вартість відновлювального ремонту КТЗ «Nissan», д.н. ВС 2291СІ, з урахуванням зносу -235669,45 грн. (включаючи ПДВ на матеріали фарбування та запасні частини) (а.с.10-35). І такий суд приймає до уваги, що не суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства, зокрема ст. ст. 57, 212 ЦПК України та розділяє позицію Верховного суду України в узагальненні. Натомість відповідачами не спростованого такого звіту, клопотання про призначення судової експертизи не заявлялось. У будь-якому випадку слід мати на увазі, що обовязок доведення розміру шкоди лежить на позивачеві, а експертиза може бути призначена судом лише за заявою осіб, які беруть участь у справі Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, судам слід звернути увагу на положення ст. 1192 ЦК України, згідно з яким з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Так, з урахування вини потерпілого (ч. 2 ст. 1193 ЦК України) та матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди (ч. 4 ст. 1193 ЦК України); крім того, ст. 1204 ЦК України передбачає можливість зменшення розміру відшкодування, якщо працездатність потерпілого зросла порівняно з тією, що була на момент вирішення справи про відшкодування шкоди. Разом з тим, позивачем не надано детального розрахунку суми відшкодування в розмірі 193366,91 грн., тому суд приходить до переконання, що розмір матеріальної шкоди належним є за звітом №Ю-01374 від 16.04.2015 року, СОД [PERSON] в сумі 235669,45 грн. з якої слід вирахувати різницю 50000 грн., який відшкодовано страховою компанією, що становить 185\~669,45 грн. При цьому суд, не бере до уваги витрати позивача поза межами такої суми, а саме 7697,46 грн. як затрати на ремонт автомобіля не в межах вартості за звітом, поданим ним, суд, що не можливо встановити доцільність таких витрат та їх місце у причинно-наслідковому звязку з ДТП. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодувати вартість майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Однак у суду відсутні такі відомості, що позбавляє можливість передачі та необхідність передачі, зокрема, запасних частин автомобіля, що не можуть використовуватись. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що у разі неповернення добровільно після відшкодування збитків таких запчастин їх може бути повернуто в примусовому порядку. Відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, всебічно та повно зясувавши обставини справи, належним чином дослідивши надані докази, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому з [PERSON] слід стягнути в користь позивача матеріальну шкоду, внаслідок ДТП в розмірі 185\~669,45 грн., а в решті вимогах відмовити. Поряд з цим, відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 1856,69 грн. виходячи із суми задоволених вимог.

Outcome: approved