Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, моральної шкоди завданих суспільно-небезпечним діянням та понесених процесуальних витрат, в якому просив суд стягнути з відповідачів, в рівних частинах з кожного, грошові кошти на відшкодування майнової шкоди у розмірі 7384,08 грн., на відшкодування моральної шкоди - 50 000,00 грн., на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] , [INFO] , 25 квітня 2019 року о 22 год., перебуваючи на подвір`ї свого господарства, що за адресою [ADDRESS] , підбіг до [PERSON] та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, використовуючи складний ніж, умисно наніс [PERSON] один удар ножем в область живота, чим спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді різаної рани живота з наскрізним пошкодженням правої долі печінки та заочеревного простору, що в клінічному перебізі супроводжувалося внутрішньочеревною кровотечою і як наслідком постгеморагічною анемією середнього ступеня важкості, крім того діагностовано паранефральну (поблизу ниркова) гематому справа та двобічний реактивний ексудативний плеврит. Зазначеними діями малолітній [PERSON] вчинив суспільно - небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 28.08.2019 року було задоволено клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні внесеному до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019180150000247 від 26 квітня 2019 року стосовно неповнолітнього (малолітнього) [PERSON] , [INFO] та застосовано до неповнолітнього (малолітнього) [PERSON] примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього [PERSON] під нагляд батька [PERSON] терміном на один рік шість місяців. Внаслідок утриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] у період з 25.04.2019 по 06.05.2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Костопільської районної ради Рівненської області. На придбання медичних препаратів [PERSON] витрачено 7384,08 грн. Окрім того, внаслідок протиправних дій малолітнього [PERSON] потерпілому [PERSON] заподіяно моральну (немайнову) шкоду, яку він оцінює у 50 000, 00 грн. Враховуючи те, що [PERSON] є малолітнім, то відповідно до ст. 1178 ЦК України, матеріальна та моральна шкода завдана потерпілому внаслідок суспільно-небезпечних діянь малолітнього [PERSON] відшкодовується його батьками [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов. Зокрема, зазначили, що в матеріалах справи відсутні докази притягнення батьків [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП за ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Доказів нездійснення за малолітнім сином контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо нього своїх прав, матеріали позову не містять, а тому в силу вимог ст. 1178 ЦК України, за відсутності таких доказів, батьки звільняються від відповідальності по відшкодуванню шкоди, яка заподіяна майну чи здоров`ю фізичної особи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він 25.04.2019 року побачив конфлікт між його татом і [PERSON] , і щоб захистити тата наніс удар ножем [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що 25.04.2019 року [PERSON] прийшов до них у двір, де між їхнім татом і [PERSON] виник конфлікт, [PERSON] щоб захистити тата наніс [PERSON] удар ножем. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідачів, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення частково, з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області 564/1678/19 від 28.08.2019 року було задоволено клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні внесеному до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019180150000247 від 26 квітня 2019 року стосовно неповнолітнього (малолітнього) [PERSON] , [INFO] та застосовано до неповнолітнього (малолітнього) [PERSON] , [INFO] , уродженця села Корчів`я, Костопільського району, Рівненської області, примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього [PERSON] під нагляд батька [PERSON] , [INFO] терміном на 1(один) рік 6 (шість) місяців (а.с.6-8). Зазначеною ухвалою суду встановлено, що [PERSON] 25 квітня 2019 року близько 22 год., перебуваючи на подвір`ї свого господарства, що за адресою [ADDRESS] , підбіг до [PERSON] та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, використовуючи складний ніж, умисно наніс [PERSON] один удар ножем в область живота, чим спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді різаної рани живота з наскрізним пошкодженням правої долі печінки та заочеревного простору, що в клінічному перебізі супроводжувалося внутрішньочеревною кровотечою і як наслідком постгеморагічною анемією середнього ступеня важкості, крім того діагностовано паранефральну (поблизу ниркова) гематому справа та двобічний реактивний ексудативний плеврит. Такими діями неповнолітній (малолітній) [PERSON] вчинив суспільно - небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Батьками неповнолітнього [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частинами першою, четвертою статті 1178 ЦК України встановлено, що шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Якщо малолітня особа завдала шкоди як з вини батьків (усиновлювачів) або опікуна, так і з вини закладів або особи, що зобов`язані здійснювати нагляд за нею, батьки (усиновлювачі), опікун, такі заклади та особа зобов`язані відшкодувати шкоду у частці, яка визначена за домовленістю між ними або за рішенням суду. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди» за шкоду, заподіяну неповнолітнім, який не досяг п`ятнадцяти років, згідно зі ст.446 ЦК України несуть відповідальність перед потерпілим його батьки (усиновителі), опікуни, а у відповідних випадках - учбові, виховні або лікувальні заклади за наявністю загальних підстав, передбачених ст.440 ЦК України. При цьому слід мати на увазі, що батьки (усиновителі) або опікуни несуть майнову відповідальність у випадках, коли шкода, заподіяна неповнолітнім, є наслідком нездійснення за ним контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав; учбові, виховні і лікувальні заклади несуть майнову відповідальність за шкоду, якщо вона виникла внаслідок нездійснення ними належного контролю за неповнолітнім в час знаходження його під їх наглядом. Враховуючи те, що [PERSON] було завдано шкоду в результаті суспільно-небезпечних діянь малолітнього [PERSON] в результаті нездійснення за ним контролю з боку батьків, які б мали забезпечити контроль за його поведінкою і унеможливити нанесення їхнім сином тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] , суд приходить до висновку, що шкода завдана позивачу повинна бути відшкодована батьками дитини, які є відповідачами у справі. Положеннями частини другої статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. У відповідності до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 р. № 3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" із послідуючими змінами і доповненнями, при розгляді позову мають бути наведені докази, якими підтверджується шкода, а також наведені розрахунки сум, що підлягають стягненню. Судом встановлено, що позивач у період з 25.04.2019 по 06.05.2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Костопільської районної ради Рівненської області. Дослідивши в судовому засіданні, наявні в матеріалах справи, документально підтвердженні витрати на лікування [PERSON] у період з 25.04.2019 року по 06.05.2019 року, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідачів підлягає сума у розмірі 7221,21 грн. (а.с. 22-34). Відповідно до ст. 23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У п. 3 постанови пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п. 9 постанови пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи викладене, оцінюючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, стан його здоров`я, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за вірне стягнути з відповідачів на користь позивача 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, на суму 40000 грн., відмовити. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження понесених позивачем судових витрат на оплату правничої допомоги суду було надано: копію договіру про надання професійної правової допомоги та представництва (а.с.40), ордер (а.с.41), квитанцію на суму 3000 грн. № 45672364 від 11.11.2019 року (а.с.42), акт приймання-передачі по наданню професійної правничої допомоги (а.с.43) та копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю (а.с.44). Також, позивач просив суд, стягнути з відповідачів на його користь понесені ним витрати, у розмірі 3000 грн. на професійну правничу допомогу під час кримінального провадження внесеному до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019180150000247 від 26 квітня 2019 року стосовно неповнолітнього (малолітнього) [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в межах цивільного позову вказана сума не може бути стягнута, так як є судовими витратами по кримінальному провадженню, а не витратами пов`язаними із розглядом цієї цивільної справи. Таким чином, з відповідачів підлягає до стягнення на користь відповідача 3000 грн. 00 коп. понесених позивачем на професійну правничу допомоги при розгляді цивільної справи за його позовом до [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, згідно, ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору, таким чином [PERSON] звільнений від сплати судового збору. Враховуючи викладене, з відповідачів підлягає стягненню у дохід держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved