Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю . В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що 13 вересня 2007 року у Районного споживчого товариства придбав нежитлову будівлю магазину (Павільйон Автобусна) площею 17.6. кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS], що підтверджується накладною №25 від 13.09.2007 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 13.09.2007 року. Договір купівлі-продажу не складався, оскільки даний магазин належав Чечельницькому РСТ, не був зареєстрований належним чином і на нього відсутній правовстановлюючий документ. Окрім того, він має на руках оригінали документів, які мають відношення до вищевказаного майна, що додатково підтверджує той факт, що він володіє вказаною нерухомістю. Тому позивач позбавлений можливості приватизувати зазначену будівлю. Відповідно до п.2 ч.4 ст.19 ЦПК України, загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. В судовому засідання позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача селищний голова Чечельницької селищної ради Вінницької області Палісіка С.А. в судове засідання не з'явилася, подавши до суду письмову заяву про слухання справи без її участі, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Вислухавши позивача, свідків які підтвердили його покази в судовому засіданні та надали поясниння, згідно яких [PERSON] дійсно 13 вересня 2007 року придбав у Районного споживчого товариства нежитлову будівлю магазину (Павільйон Автобусна), яким користується і на даний час, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Згідно накладної №25 від 13.09.2007 року та квитанції до прибуткового касового ордеру від 13.09.2007 року позивач придбав у Районного споживчого товариства нежитлову будівлю. Від того часу позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном та використовує його для власних потреб. Згідно довідки виданої Чечельницькою селищною радою Чечельницького району Вінницької області від 27.03.2018 року за № 02.17/583 гр. [PERSON] про те, що згідно з рішенням 7 сесії 5 скликання № 164 від 21.06.2007 року надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,0050 га для ведення комерційної діяльності по [ADDRESS]. Станом на 27.03.2018 р. вищезазначений проект не затверджувався, договір оренди на земельну ділянку не укладався. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). Згідно ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п.24 ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на нежитлову будівлю загальною площею 17.6 кв.м. за набувальною давністю.

Outcome: approved