Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Позивачі звернулися в суд із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням. Свої позовні вимоги мотивують тим, що вироком Жовківського районного суду Львівської області від 06.02.2020 року у справі № 444/3134/19 гр. [PERSON] було визнано винним за ст. 286 ч. 2 КК України і засуджено на 5 (п`ять) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки. Зазначає, що як встановлено матеріалами справи, [PERSON] 15 жовтня 2019 року приблизно о 18 годині 05 хвилин, керуючи автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись ним по вулиці Равська, поблизу будинку № 24/1, що у місті Жовква Львівської області (в напрямку до автодороги Львів-Рава-Руська, а саме до міста Рава-Руська), порушив Правила дорожнього руху в результаті чого здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм помер на місці події. Вказує, що згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Крім цього позивач [PERSON] стверджує, що внаслідок вчиненого злочину йому було завдано значної моральної шкоди, оскільки він втратив одну з найближчих йому людей- рідного батька. Втрата батька викликала в нього неописувані моральні переживання. На деякий період часу у зв`язку з переживаннями в нього піднявся артеріальний тиск, він не міг заснути і ніяк не міг змиритись з думкою, що вже більше не побаче батька, не почує його голосу, життєвої поради, які він від нього отримував. Він втратив любиму і близьку людину. Глибину його моральних страждань неможливо виміряти. Крім цього позивачка [PERSON] стверджує, що внаслідок вчиненого злочину їй було завдано значної моральної шкоди, оскільки вона втратила чоловіка, з яким в любові і згоді прожила більше 50-ти років. Вони разом проживали в одному будинку, разом ділили радості і смуток, спільно вели господарство, і він завжди був для неї опорою в житті. В результаті смерті чоловіка в її житті наступили негативні зміни: дім лишився без господаря, вона змушена доживали віку в самоті, роботи по господарству, які вони виконували разом тепер лягли на її плечі, в тому числі і важкі, які раніше одноособово робив чоловік. Смерть чоловіка позбавила її можливості на забезпечену старість, викликала в неї глибокі моральні страждання, душевні переживання, що призвело до погіршення стану її здоров`я. Вказує, що більше того, [PERSON] був засуджений до позбавлення волі до 5-ти років із застосуванням щодо нього ст.. 75 КК України і без позбавлення права на керування транспортним засобом. Такий м`який вирок і заміна міри запобіжного заходу стали можливими завдяки їх позиції як потерпілих. Відповідач, як в ході судового так і досудового слідства, обіцяв позивачам повністю відшкодувати спричинену його бездіяльністю шкоду. По спільній усній домовленості він їм дав позивачам в в якості відшкодування шкоди аванс у розмірі 100000 грн. і обіцяв у випадку засудження його до міри покарання, не пов`язаної з позбавленням волі, ще додатково виплатити позивачам грошові кошти для повного відшкодування шкоди. Проте, після винесення Жовківським районним судом Львівської області вироку по даній справі (06.02.2020 року) відповідач не відшкодовує завдану моральну шкоду. Зазначає, що розмір компенсації за завдану моральну шкоду повинен становити по 150000,00 грн. кожному позивачеві. А тому просять стягнути дані суми в їх користь із відповідача, а також покласти на [PERSON] судові витрати. А тому вважає, що заявлені ними позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Позивачі та їх представник - адвокат Савчук О.Л. в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак представник позивача подав на адресу суду заяву в якій просив справу розглядати у його відсутності та відсутності позивачів. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення таких був повідомлений належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке відповідач отримав особисто під розписку. Від відповідача не надходило на адресу суду жодних клопотань, заяв про місце його перебування, місцезнаходження, відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. Від так, відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання повторно без повідомлення причин, не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, суд приходить до висновку про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що вироком Жовківського районного суду Львівської області від 06.02.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.\~286\~КК України та засуджено на 5 (чотири) роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки. Згідно ч. 1, 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. А тому судом береться до уваги те, що [PERSON] було вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, внаслідок якого потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, що призвели до настання смерті [PERSON] . Дані обставини доказуванню не підлягають. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. У зв`язку із смертю потерпілого [PERSON] позивачам заподіяно моральну шкоду, а тому вони мають право на її відшкодування. Стаття 1187\~ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів. Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 статті 1187\~ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Оскільки відповідач [PERSON] визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого [PERSON] , тому саме на нього покладається відповідальність за завдану шкоду. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 300 000 грн., суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 1 частини 2 ст.\~1167\~ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Враховуючи встановлену в ч. 2 ст.\~1166\~ЦК України презумпцію вини заподіювача шкоди, він звільняється від обов`язку її відшкодувати (у тому числі й моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Будь-яких доказів, які б свідчили про завдання шкоди внаслідок непереборної сили або ж умислу потерпілого, відповідач суду не надав. Отже [PERSON] заподіяв шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Водночас суд враховує, що крім того його вина доведена вироком Жовківського районного суду Львівської області від 06.02.2020 року. В пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно п. 9 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №\~4\~від 31\~березня 1995\~року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Ст.\~3\~Конституції України\~встановлено,\~що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Внаслідок протиправної поведінки відповідач заподіяв позивачеві моральну шкоду, Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про те, що відповідачем [PERSON] була завдана моральна шкода позивачам, яку вони оцінили в 300000 гривень. Вона полягає у душевних стражданнях, переживаннях та стресових моментах, яких вони зазнали у зв`язку із втратою батька та чоловіка позивачів. Суд бере до уваги, що пішохід [PERSON] згідно висновку експерта № 1018/2019 судово-медичної експертизи від 26 листопада 2019 року, отримав відкриту травму голови, закриту травму грудної клітки, її органів та хребта, множинні ушкодження кінцівок та верхнього поясу лівої верхньої кінцівки, драглистий крововилив в м`язи поперекової ділянки, садна в ділянці живота, яка спричинила масивну внутрішню та зовнішню крововтрату, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та призвели до настання смерті [PERSON] . Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд з одної сторони враховує характер та обсяг душевних страждань позивачів, які викликані смертю чоловіка та батька позивачів. Відшкодування їм суми 300 000 гривень є достатньою компенсацією цієї шкоди. При визначенні цієї суми суд виходить з принципу розумності та справедливості. Суд не може залишити поза увагою невідворотність наслідків події, яка спричинила моральні страждання позивачів, їх глибину і тривалість, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в повному обсязі. Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім того згідно з пунктом 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до пунктів 2 та 6 статті 5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи, та про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за звернення в суд із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка заподіяна вчиненням кримінального правопорушення, його позовні вимоги задоволено частково, суд приходить до висноку, що з відповідача в дохід держави належить стягнути судові витрати обраховані пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. А тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3000,00 грн. за позовну вимоги про стягнення грошової суми, як відшкодування моральної шкоди як встановлено ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до вимог ч. 2 п.1 ст. 141 ЦПК України витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. також підлягають стягненню з відповідача. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для задоволення позовних вимог позивачів.

Outcome: approved