Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування квартир [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Самощенко О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 636 та скасувати державну реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру [PERSON], здійснену на підставі договору дарування, укладеного 09.07.2016 року між [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 636. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 15 грудня 2004 року між [PERSON] та позивачем було укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Голик С.В., за яким позивач набула право власності на квартиру [ADDRESS]. Право власності на вищевказану квартиру зареєстроване за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У листопаді 2016 року позивач дізналась, що 09 червня 2016 року [PERSON] подарував [PERSON] 1/2 частки на спірну квартиру, у зв'язку із чим в останнього виникло право власності на частку квартири. Підставою для набуття права власності на частку в спірній квартирі, що належить позивачу у відповідача [PERSON] було заочне рішення Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/19799/15-ц від 25.02.2016 року. Разом з тим, вищезазначене рішення суду було скасовано рішенням Апеляційного суду Харківської області, яке набрало законної сили. У зв'язку із цим позивач вважає укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON] договір дарування недійсним. Представник позивача надав суду заяву в якій просить справу розглядати за його відсутністю, без проведення фіксування судового засідання, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не з'явилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 15 грудня 2004 року між [PERSON] та позивачем [PERSON] укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Голик С.В., за яким позивач набула право власності на квартиру [ADDRESS].(а.с.6,7) Право власності на вищевказану квартиру зареєстроване за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.(а.с.16) У листопаді 2016 року позивач дізналась, що 09 червня 2016 року [PERSON] подарував [PERSON] 1/2 частки на спірну квартиру, у зв'язку із чим в останнього виникло право власності на частку квартири, що підтверджується договором дарування від 09.06.2016 р.(а.с.8) Підставою для набуття права власності на частку в спірній квартирі, що належить позивачу у відповідача [PERSON] було заочне рішення Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/19799/15-ц від 25.02.2016 року.(а.с.10,11) Разом з тим, вищезазначене рішення суду було скасовано рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02.06.2016 р., яке набрало законної сили. (а.с.12-15) Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Як зазначено в п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідно до ч. 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. У звязку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину. Суд, проаналізувавши договір дарування прийшов до висновку, що правова підстава, на основі якої він був зареєстрований - судове рішення про визнання права власності на частку, була скасована Апеляційним судом Харківської області. Таким чином, при укладанні оспорюваного правочину в дарувальника [PERSON] було відсутнє право на розпорядження спірною квартирою, а тому зазначений правочин повинен бути визнаний недійсним. Враховуючи вищевикладене, підставою для визнання договору дарування укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним є невідповідність його змісту вимогам ст. 203 ЦК України, з огляду на те, що при укладенні та нотаріальному посвідченні останнього, в дарувальника [PERSON] був відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності, оскільки право власності на момент укладення договору дарування дарувальником було втрачено, з підстави скасування судового рішення за яким останній це право набув. Позивач в своєму позові також просить суд скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON], здійснену на підставі договору дарування, укладеного 09.07.2016 року між [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 636. Частиною 4 статті 334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Статтею 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для державної реєстрації права власності та інших речових прав є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-І\\/ від 01.07.2004 року, у разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У зв'язку із вищевикладеним, вважаючи на той факт, що договір дарування було кладено особою, яка не мала на те правових повноважень, чим порушено вимоги ст. 203 ЦК України, суд вважає за необхідне визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А., реєстр № 636 між [PERSON] та [PERSON] та скасувати державну реєстрацію права власності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved