Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, зазначивши що вони з відповідачем являються батьками неповнолітнього [PERSON], 2011 року народження. Дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її утриманні. З метою оздоровлення та розвитку дитини позивач, або її батьки з дитиною щорічно виїздили на море за межі України, відповідач завжди надавав дозвіл на це, однак на теперішній час не може сприяти оздоровленню дитини, оскільки перебуває у розшуку, місце його перебування невідомо, підтримують зв»язок лише в телефоном режимі. Просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України з бабусею [PERSON] малолітньої дитини [PERSON],[INFO] без дозволу та супроводу батька до Руспубліки Туреччина на період з 25 квітня 2017 року до 30 травня 2017 року. Сторони в судове засідання не з»явились, надали суду заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, позивач підтримала заявлені вимоги, відповідач, представник третьої особи та [PERSON] не заперечували проти їх задоволення. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України суд розглядає справу без участі сторін, оскільки кожна особа, яка приймає участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи у її відсутності. Також, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному громадянину гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та повертатись на Україну. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO] являються [PERSON] та [PERSON](а.с.8) З рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 03.07.2012, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] та свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], [PERSON] 15.11.2012 змінила прізвище на «[PERSON]», а 14.11.2015 змінила прізвище на «[PERSON]». Судом встановлено, що малолітній [PERSON] проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні та вихованні. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] являється матір»ю позивача, а отже малолітньому [PERSON] доводиться бабусею. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із п. 1 п. 4-5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно нотаріально посвідчених заяв від 09.04.2014, 09.04.2015, 15.02.2016 відповідач [PERSON] неодноразово добровільно надавав згоду на виїзд його малолітнього сина за кордон як у супроводі матері, так і у супроводі бабусі [PERSON].(а.с.14-17) Відповідно до постанови старшого слідчого СВ Каховського ВП ГУНП в Херсонській області від 10.08.2016, [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, місце його знаходження встановити не можливо у зв»язку з чим його оголошено в розшук. У поданій до суду заяві відповідач повідомив, що не може прибути в судове засідання у зв»язку з відсутністю в м.Каховці, проти надання дозволу на виїзд сина за межу України у вказаний період не заперечує. Позивач належним чином обґрунтувала необхідність виїзду дитини за кордон, чітко визначила державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі, без дозволу батька, також надала нотаріально посвідчену заяву від 24.03.2017, якою надала згоду на поїздку за кордон малолітньому сину - [PERSON] у супроводі [PERSON] (а.с.17) Згідно з ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства . Згідно зі ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Тому суд виходить з того, що неможливість одного з батьків надати дозвіл на виїзд дитини за кордон у супроводі іншого з батьків, не повинна суперечити інтересам дитини та порушувати її право на відпочинок та оздоровлення. Будь яких даних про те, що поїздка матиме негативні наслідки для дитини судом не встановлено. Отже, оскільки у позивача є складнощі в отриманні нотаріально посвідченої згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України для відпочинку та оздоровлення, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved