Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 96964,28 грн. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.12.2008 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO]. На виконання зазначеного рішення Московським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист № 2-4945. Проте відповідач аліменти за вказаним рішенням не сплачував, розмір його заборгованості по сплаті аліментів складає згідно розрахунку Московського ВДВС Харківського міського управління юстиції 10274,19 грн. В зв'язку з наведеним позивач просить стягнути неустойку (пеню) за несплату аліментів, що розрахована станом на 12.08.2012 року, в розмірі 96964,28 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі. Пояснила, що пеню просить стягнути станом на 12.08.2012 року. Зазначила, що відповідач заборгованість по сплаті аліментів не сплатив, хоча має постійний дохід та можливість сплачувати аліменти. Відповідач, його представник в судовому засіданні заперечували проти позову, посилаючись на його безпідставність та незаконність вимог позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є дочкою позивача та відповідача, [PERSON] є її братом. З батьком вона не спілкується близько 6 років. Пояснила, що батько не надавав матеріальної допомоги на утримання [PERSON], навчання брата в Академії оплачувала позивач [PERSON] Зазначила, що брат [PERSON] проживає разом з нею. Брат з батьком почав спілкуватись лише з червня 2013 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знайома із [PERSON] з 12 років, вони є друзями. [PERSON] їй повідомляв, що за батьком не спілкується. До 14 років [PERSON] жив батьком, потім - з матір'ю, яка самостійно його утримувала. З батьком [PERSON] почав спілкуватись тільки в останній рік. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач з сином [PERSON] тривалий час не спілкувались, матеріальної допомоги на утримання сина відповідач не надавав. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.12.2008 року, яке набрало законної сили, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання їх сина [PERSON], [INFO], у розмірі 500 грн. з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 20.08.2008 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення Московським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист №2-4945, який знаходився на виконанні у Московському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. Як вбачається з постанови старшого державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ, вказане виконавче провадження № 11898076 відкрито 10.03.2009 року. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, виданого Московським ВДВС Харківського міського управління юстиції, вих. № 07-29/72846 від 30.08.2012 року, за період з 20.08.2008 року по 06.05.2010 року (дата повноліття дитини) заборгованість по аліментам складає 10274,19 грн. З вказаної суми заборгованість по аліментах за період з 20.08.2008 року по 01.09.2008 року складає 177,42 грн., за період з 01.05.2010 року по 06.05.2010 року складає 96,77 грн., заборгованість по аліментам за кожний повний місяць зазначеного періоду часу складає 500,00 грн. Станом на 11.05.2012 року заборгованість складає 10274,19 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно ч. 1 ст. 20 Сімейного Кодексу України до вимог, що витікають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 СК України. Доводи відповідача, його представника відносно того, що відповідач не був повідомлений про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів та відкриття виконавчого провадження, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне. Матеріали виконавчого провадження, копії яких були витребувані судом за клопотанням відповідача, не містять даних щодо отримання останнім відповідних документів, що виносились державним виконавцем в ході виконавчого провадження. Проте, як вбачається з рішення Московського районного суду м. Харкова від 09.12.2008 року, відповідач був присутнім при розгляді вказаної цивільної справи, проти уточненої позовної заяви не заперечував, зазначив, що працює на базарі реалізатором, має нерегулярний дохід. Крім того, дав згоду надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в тому розмірі, в якому просить позивач, про що надав судові письмове підтвердження. Таким чином, з наведеного вбачається, що позивачу було достовірно відомо не тільки про його обов'язок сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], а й був відомий розмір таких аліментів - 500,00 грн. Обов'язок відповідача сплачувати аліменти у вказаному розмірі на виконання зазначеного вище судового рішення, яке набрало законної сили, прямо передбачений приписами ст. 124 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, згідно яких вказане рішення є обов'язковим для виконання. Також суд враховує, що правила ст. 196 СК України не вимагають попереднього попередження боржника про наявність заборгованості та її розмір. В зв'язку з наведеним факт повідомлення або не повідомлення державним виконавцем боржника про наявність заборгованості по аліментам не має правового значення для виникнення у боржника обов'язку щодо сплати пені за прострочення сплати таких аліментів. Аналогічна правова позиція викладена в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 08.02.2012 року у цивільній справі № 6-45252св11. Доводи відповідача відносно того, що з 2008 року по теперішній час він приймає участь в усіх витратах, пов'язаних з утриманням сина [PERSON], також не приймаються судом з огляду на наступне. На підтвердження вказаних обставин відповідачем було надано суду заяву від 21.06.2013 року, в якій [PERSON] підтверджує вказані обставини. Проте суд не може визнати вказану заяву належним та допустимим доказом, оскільки підпис особи, що підписала вказану заяву, ніким не посвідчений, в зв'язку з чим суд позбавлений можливості встановити достовірність даних щодо особи, підпис якої міститься на заяві. В зв'язку з наведеним відповідачу було роз'яснено, що він для підтвердження зазначених вище обставин не позбавлений права заявити клопотання про допит [PERSON] в якості свідка при наявності на це згоди останнього, або надати суду в якості письмового доказу заяву [PERSON], підпис якого було би засвідчено у встановленому законом порядку. Клопотання про виклик в судове засідання [PERSON] відповідачем заявлено не було. Відповідачем було надано суду заяву [PERSON], справжність підпису на якій було засвідчено приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 01.04.2014 року, зареєстровану в реєстрі за 534. У вказаній заяві [PERSON] зазначає, що на його погляд заборгованість зі сплати аліментів відсутня, оскільки його батько бере участь у всіх витратах, пов'язаних із його утриманням, а саме: у вересні 2013 року батьком було погашено кредитну заборгованість в сумі 1800 доларів США, на день його народження 05.05.2013 року батько подарував йому автомобіль, а також батьком були оплачені витрати, пов'язані з його обов'язками в Академії Внутрішніх військ МВС України за 2013-2014 рік, а також витрати, необхідні для отримання водійського посвідчення тощо. Із змісту вказаної заяви вбачається, що всі витрати, на які посилається [PERSON] як на підтвердження виконання батьком своїх обов'язків по його утриманню, мали місце протягом 2013-2014 років. Між тим обов'язок щодо сплати відповідачем аліментів мав місце протягом 2008-2010 року. Таким чином, суд не може визнати вказану вище заяву [PERSON] від 01.04.2014 року належним доказом того, що відповідач виконував свої обов'язки щодо утримання сина протягом 2008-2010 років. Як вбачається з роз'яснень, викладених в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність незалежних від відповідача причин, які обумовили виникнення заборгованості зі сплати аліментів. Заяв щодо зменшення розміру неустойки через матеріальний та сімейний стан відповідача, останнім суду не надавалось та не зазначалось на наявність передбачених ч. 2 ст. 196 підстав для зменшення розміру неустойки. На підставі викладеного суд приходить до висновку щодо наявності передбачених законом підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Вирішуючи питання щодо визначення розміру неустойки (пені), суд керується наступним. В запереченнях проти позиву відповідач зазначав на необхідності обчислення пені від суми несплачених за кожний місяць аліментів виключно в межах одного місяця. В обґрунтування посилався на правові позиції, викладені в постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13. Між тим, як вбачається з правових позицій, викладених у вказаній постанові, Верховний Суд України зазначив наступне. Ухвалюючи рішення про стягнення пені від суми несплачених аліментів, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із того, що сума пені нараховується у розмірі одного відсотка від суми несплачених кожного місяця аліментів за кожен день прострочення та обчислив її в межах одного місяця. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. В зв'язку з наведеним Верховним Судом України зроблено висновок, що апеляційний суд став правильно нараховувати суми пені по кожному місячному платежу окремо, однак помилково обмежився лише місяцем, коли боржник мав сплатити чергову суму аліментів, однак не зробив цього. Аналогічні правові позиції викладені і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.11.2011 року у справі № 6-15547св11, згідно яких аліменти призначаються та повинні сплачуватись щомісяця, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. За таких обставин суд не може визнати обґрунтованими посилання відповідача на те, що період часу, за який розраховується пеня по кожному з періодичних платежів, має обмежуватись одним місяцем. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог. Оскільки позивачем не заявлялась вимога щодо стягнення пені станом на день ухвалення рішення та в позовній заяві було зазначено конкретну дату, станом на яку позивач просить стягнути пеню, суд не вбачає підстав для розрахунку пені по день ухвалення рішення, як зазначено в правових позиціях, викладених у вказаних вище постанові ВСУ від 11.09.2013 року та ухвалі ВССУ від 30.11.2011 року. Враховуючи наведене, суд розраховує пеню за несплату кожного з періодичних платежів за весь час прострочення в межах заявлених позивачем вимог та наданих сторонами доказів. Позивачем заявлено вимогу про стягнення неустойки (пені) станом на 12.08.2012 року. Між тим, враховуючи, що в наданому позивачем на обґрунтування позовних вимог розрахунку заборгованості по аліментах зазначено на наявність несплаченої заборгованості станом на 11.05.2012 року та доказів щодо несплати заборгованості по аліментам станом на більш пізню дату позивачем суду не надано, суд вважає за можливе задовольнити позовні щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період часу з дня відкриття виконавчого провадження, тобто з 10.03.2009 року, і по 11.05.2012 року. Таким чином, загальний розмір пені, що підлягає стягненню, є наступним. Загальна сума заборгованості по аліментах за період з 20.08.2008 року до 01.03.2009 року складає 3177,42 грн. Період прострочення сплати зазначеної суми з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 10.03.2009 року та по 11.05.2012 року складає 1159 днів. Таким чином, загальний розмір пені, що підлягає стягненню, складає 36826,30 грн. Аліменти за березень 2009 року відповідач зобов'язаний був сплатити в березні 2009 року. Відповідно, з 01.04.2009 року на несплачену суму аліментів за березень 2009 року нараховується неустойка (пеня). Таким чином, пеня за прострочення сплати аліментів, нарахованих за період з 01.03.2009 року по 01.04.2009 року в розмірі 500 грн., дорівнює 5685 грн. (1137 днів Х 500 грн. Х 1%). Пеня за прострочення сплати аліментів, нарахованих за період з 01.04.2009 року по 01.05.2009 року в розмірі 500 грн., дорівнює 5535 грн. (1107 днів Х 500 грн. Х 1%). Пеня за прострочення сплати аліментів, нарахованих за період з 01.05.2009 року по 01.06.2009 року в розмірі 500 грн., дорівнює 5380 грн. (1076 днів Х 500 грн. Х 1%). Пеня за прострочення сплати аліментів, нарахованих за період з 01.06.2009 року по 01.07.2009 року в розмірі 500 грн., дорівнює 5230 грн. (1046 днів Х 500 грн. Х 1%). Пеня за прострочення сплати аліментів, нарахованих за період з 01.07.2009 року по 01.08.2009 року в розмірі 500 грн., дорівнює 5075 грн. (1015 днів Х 500 грн. Х 1%). Пеня за прострочення сплати аліментів, нарахованих за період з 01.08.2009 року по 01.09.2009 року в розмірі 500 грн., дорівнює 4920 грн. (984 дня Х 500 грн. Х 1%). Пеня за прострочення сплати аліментів, нарахованих за період з 01.09.2009 року по 01.10.2009 року в розмірі 500 грн., дорівнює 4770 грн. (954 дня Х 500 грн. Х 1%). Пеня за прострочення сплати аліментів, нарахованих за період з 01.10.2009 року по 01.11.2009 року в розмірі 500 грн., дорівнює 4615 грн. (923 дня Х 500 грн. Х 1%). Пеня за прострочення сплати аліментів, нарахованих за період з 01.11.2009 року по 01.12.2009 року в розмірі 500 грн., дорівнює 4465 грн. (893 дня Х 500 грн. Х 1%). Пеня за прострочення сплати аліментів, нарахованих за період з 01.12.2009 року по 01.01.2010 року в розмірі 500 грн., дорівнює 4310 грн. (862 дня Х 500 грн. Х 1%). Пеня за прострочення сплати аліментів, нарахованих за період з 01.01.2010 року по 01.02.2010 року в розмірі 500 грн., дорівнює 4155 грн. (831 день Х 500 грн. Х 1%). Пеня за прострочення сплати аліментів, нарахованих за період з 01.02.2010 року по 01.03.2010 року в розмірі 500 грн., дорівнює 4015 грн. (803 дня Х 500 грн. Х 1%). Пеня за прострочення сплати аліментів, нарахованих за період з 01.03.2010 року по 01.04.2010 року в розмірі 500 грн., дорівнює 3860 грн. (772 дня Х 500 грн. Х 1%). Пеня за прострочення сплати аліментів, нарахованих за період з 01.04.2010 року по 01.05.2010 року в розмірі 500 грн., дорівнює 3710 грн. (742 дня Х 500 грн. Х 1%). Пеня за прострочення сплати аліментів, нарахованих за період з 01.05.2010 року по 06.05.2010 року в розмірі 96,77 грн., дорівнює 688,03 грн. (711 днів Х 96,77 грн. Х 1%). Таким чином, загальна сума неустойки (пені) , що підлягає нарахуванню за вказаний вище період часу, дорівнює 103239,33 грн. Враховуючи, що позивачем було заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача на її користь неустойки (пені) за несплату аліментів в розмірі 96964,28 грн., суд, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем вимог, вважає за можливе задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в загальній сумі 96964,28 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 969,64 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved