Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просить зобов»язати відповідача усунути перешкоди в користуванні нею житловим будинком за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення її до даного будинку та передачі ключів від нього. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона зареєстрована за вказаною адресою та має намір проживати в даному будинку. У 2014 році між нею та відповідачем виникла сварка, під час якої останній не допускає її до будинку і чинить перешкоди з метою недопущення проживання в ньому . Побудував навкруги паркан та незважаючи на її переконання не допускає у двір працівників БТІ поміряти будинок для оформлення первинної реєстрації. Незважаючи на всі її переконання , у присутності працівників міліції відповідач категорично позбавив її права користуватися будинком. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити із підстав , викладених в письмовому поясненні. 18.11.2015 року позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] подали до суду заяви про задоволення їхніх позовних вимог та розгляд справи в їх відсутності. 18.11.2015 року відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] подали до суду заяви , в яких позовні вимоги [PERSON] визнали і не заперечують проти їх задоволення. Справу просять розглянути у їх відсутність . Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процессу 18.11.2015 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до слідуючого висновку . Судом встановлено, що згідно довідки Новобасанської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області від 22.10.2014 року, яка видана на підставі по господарських книг за 1991-1995 рік , особовий рахунок [NUMBER] , станом на 15.04.1991 року в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] мешкали та були зареєстровані : [PERSON] - голова двору, яка померла [INFO] та [PERSON] - її онука ,[INFO] . Крім того довідкою підтверджується , що станом на 2015 рік позивачка зареєстрована за вище вказаною адресою(а.с.3). Із висновку, наданого Бобровицьким РВ УМВС України в Чернігівської області вбається, що позивачці відповідачем чиняться перешкоди у користуванні будинком та земельною ділянкою, розташованим по [ADDRESS], і в зв»язку з цим їй було рекомендовано звернутися до суду із захистом своїх прав відповідно до ст.15 ЦПК України ( а.с. 5 ) . Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти ,користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійснені. Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР " Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року", Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності та право приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України позивачці , як власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном , оскільки вона , як член колишнього колгоспного двору має право на майно колгоспного двору, а саме на 1 / 2 його частину ,розташованого за адресою [ADDRESS], ,оскільки на день введення в дію Закону України « Про власність « ( 15 квітня 1991 р. ) вона проживала в колгоспному дворі разом з [PERSON] та зареєстрована по даний час. Таким чином позивачка скористалася своїм законним правом ,передбаченим ст. 391 ЦК України ,і як власник майна вправі вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами ,які були дослідженими в судовому засіданні. Оскільки в судовому засіданні досліджені докази,які надані позивачем, відповідачем позовні вимоги визнані ,тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Таким чином , повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, а також прийнявши визнання відповідачем позову ,яке не суперечить закону та не порушує права інших осіб , суд вважає, позовні вимоги позивачки [PERSON] підлягають до задоволення , оскільки саме у такий спосіб можуть бути захищені її права , як власника майна .

Outcome: approved