Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

Позивач звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом, що був уточнений, у якому просить скасувати арешт (обтяження), який було накладено на усе нерухоме майно, у тому числі квартиру 13 у будинку 22а по Фонтанській дорозі у м.Одесі та автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON], накладеного постановою ВП №34259933 Першого Приморського ВДВС ОМУЮ від 10.09.2012 року. Позивачка надала до суду заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився у судове засідання, сповіщався належним чином, причини неявки не повідомив. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, давши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що постановою ВП №34259933 Першого Приморського ВДВС ОМУЮ від 10.09.2012 року накладено арешт на все майно, яке належить позивачці на праві власності. Підставою для винесення зазначеної постанови було заочне рішення Малиновського районного суду від 10 жовтня 2011 року по справі №2-2074/11 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору недійсним, яким було стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивачів відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 10\~000,00 грн. відповідно. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 05.02.2013 року скасовано вищевказане рішення суду на підставі заяви [PERSON] та [PERSON] про перегляд заочного рішення (а.с.12). Рішенням Малиновського районного суду від 11 листопада 2013 року позов [PERSON], [PERSON] задоволено частково та стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь позивачів відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн. відповідно (а.с.13-20). Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду виконано, що підтверджується квитанцією на суму 1000 грн. про відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] та квитанцією на суму 1000 грн. про відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] (а.с.8-11). У звязку з виконанням рішення позивачка звернулась до відповідача із заявою про зняття арешту та скасування заборони відчуження. Але у звязку із знищенням виконавчого провадження по виконавчому листу №2-2074/11 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 10\~000 грн., відповідач своєю відповіддю від 18 травня 2016 року відмовив та запропонував звернутися з позовом до Приморського районного суду м.Одеси (а.с.6). Відповідно до ч.І ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Відповідно до ч.І 2 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. На сьогоднішній день, накладений Постановою арешт перешкоджає позивачці в розпорядженні майном належного їй на праві приватної власності. Таким чином, зазначений арешт підлягає скасуванню.

Outcome: approved