Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що 12 липня 2013 року під час спільного проживання з відповідачем без реєстрації шлюбу у них народилася спільна дитина [PERSON] . [PERSON] вказала, що внаслідок відмови відповідача від подання до органів РАЦС заяви про реєстрацію батьківства відомості про батька дитини в актовому записі про народження дитини були записані на підставі ст. 135 СК України. Позивач зазначила, що наразі їй важко самостійно утримувати дитину, в той час як відповідач взмозі надавати матеріальну допомогу для утримання дитини. У зв`язку з наведеним позивач просить: визнати, що [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] ; стягувати із [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання позивач не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала (а.с. 32). Відповідач у судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с. 33). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 19 червня 2019 року № [NUMBER] відомості про батька [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 3). Частиною 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК) передбачене право кожного учасника сімейних відносин на судовий захист. Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) (ч. 2 ст. 128 СК). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачена можливість відповідача визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. З огляду на наведене, враховуючи те, що визнання відповідачем позову, на думку суду, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог стосовно визнання того факту, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України та ст. 180 СК України установлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. (ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). З огляду на наведене, зважаючи на необхідність забезпечити дитині рівень життя, достатній для її всебічного розвитку, суд дійшов висновку, що вимоги позивача потрібно задовольнити та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня звернення з позовом до суду (з 23 липня 2019 року \а.с. 16\) до повноліття дитини, оскільки такий розмір, на переконання суду, буде розумним, достатнім і справедливим та відповідатиме інтересам дитини. Крім того, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача 768,40 грн судового збору на користь позивача, а також 768,40 грн судового збору на користь держави.

Outcome: approved