Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~із даним\~позовом,\~в якому\~з урахуванням\~уточнених позовних\~вимог просив:\~1)\~встановити факт,\~що договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] ,\~укладений 12\~червня 2013року\~між [PERSON] та [PERSON] - є дійсним 2) визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 92,3 кв. м. (житлова площа 66,7 кв. м., допоміжна 25,6 кв. м.) з відповідними господарськими будівлями та спорудами. При цьому позивач посилався на те, що 12 червня 2013 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Відповідач отримала від Позивача грошові кошти у сумі 48000,00 (сорок вісім тисяч) гривень, що є еквівалентом 6000,00 доларів США, що підтверджується розпискою, написаною власноручно [PERSON] . Відповідач зобов`язувалась оформити свої спадкові права та після отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак Відповідач свої зобов`язання не виконала, свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] так і не отримала. Станом на 27.11.2019 року житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , так і зареєстрований за померлими [PERSON] та [PERSON] . Позивач проживає в зазначеному житловому будинку з початку 2008 року і більше ніж 10 років добросовісно володіє житловим будинком [ADDRESS] , відкрито, безперервно здійснює обслуговування будинку, доглядаючи за ним, здійснюючи необхідні ремонтні роботи, добросовісно користується нерухомим майном, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, і визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки Позивач та Відповідач домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу зазначеного житлового будинку, що підтверджується письмовими доказами, однак, внаслідок безповоротного ухилення Відповідача від нотаріального посвідчення зазначеного договору, Позивач позбавлений можливості в установленому законом порядку зареєструвати своє право власності на вищезазначений житловий будинок, а тому його право власності підлягає захисту в судовому порядку. Ухвалою суду від 11 лютого 2020 р. відкрито провадження у справі та її призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 18 березня 2020 р. витребувано: 1. З Харківського міського відділу ДРАЦС державна реєстрація смерті інформацію про наявність або відсутність в Державному реєстрі актів цивільного стану актового запису про смерть [PERSON] . 2. З Другої Харківської міської державної нотаріальної контори інформацію: 1)Чи відкривалась спадкова справа, чи звертався хтось з заявою про прийняття чи відмову від спадщини, чи видавалися свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та чи залишала вона заповіт на випадок своєї смерті; 2)Чи відкривалась спадкова справа, чи звертався хтось з заявою про прийняття чи відмову від спадщини, чи видавалися свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та чи залишала вона заповіт на випадок своєї смерті; 3)Чи можливо видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , якщо у документах, що підтверджують право власності на майно [PERSON] містяться наступні помилки: а) в договорі дарування на 33/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , посвідченого 20.07.1961 року Другою ХДНК р. №3-927, зазначено прізвище « [PERSON] » замість належного « [PERSON] »; б) в свідоцтві про право на спадщину на 67/200 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , видане 31.05.1988 року Другою ХДНК р. №1-1764, зазначено прізвище « [PERSON] » замість належного « [PERSON] ». Позивач та її представник в судовому засіданні зазначили, що уточнений позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити. Позивач у судовому засіданні зазначив, що після того як він в 2013 році передав відповідачу гроші за придбаний будинок, він її більше не бачив. Всі спроби знайти виявилися марними. Представник позивача\~показала,\~що будинок\~належав у\~відповідних частках\~двом сестрам [PERSON] та [PERSON] , яка була дружиною діда [PERSON] і які склали заповіти та на випадок смерті заповідали будинок дочці [PERSON] . Відповідач прийняла спадщину за заповітом, але не отримала свідоцтва на неї. [PERSON] не бажала проживати в будинку у зв`язку з чим запропонувала позивачу, який там проживав зі своєю родиною, купити його. Позивач погодився, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , позивач передав грошові кошти на будинок, і відповідач написала про це власноруч розписку, однак, внаслідок безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення зазначеного договору позивач позбавлений можливості в установленому законом порядку зареєструвати своє право власності на вищезазначений житловий будинок. [PERSON] звернувшись до нотаріальної контори отримав відмову в реєстрації договору, було звернено увагу на різнопис прізвищ спадкодавців та йому роз`яснено право звернення до суду. Позивач більше 10 років проживає в спірному будинку, добросовісно користується майном, і є його єдиним господарем, будь хто за цей період не претендує на зазначений будинок. [PERSON] самостійно сплачує рахунки за комунальні послуги, слідкує за станом господарських будівель та прибудинкової території, здійснює за власний кошт ремонт будинку. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явилась,\~викликалась належним\~чином,\~про причини\~неявки в\~судове засідання\~не повідомилаТаким чином суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила суду, що вона є тіткою позивачу. Будинок [ADDRESS] належав сестрам [PERSON] та [PERSON] , яка була дружиною діда [PERSON] . В 90-х роках сестри склали заповіти, яким на випадок смерті заповідали будинок дочці [PERSON] . Про наявність заповітів дізналися лише в 2007 році, коли померла [PERSON] . [PERSON] у будинку ніколи не проживала, а після смерті матері, [PERSON] , приїхала та сказала, що вона є спадкоємицею, будинок їй не потрібен і запропонувала [PERSON] придбати будинок. Родичі [PERSON] допомагали тому зібрати гроші для придбання будинку і в 2013 році [PERSON] передав [PERSON] гроші в сумі 6000 доларів США. [PERSON] обіцяла, що після отримання документів на будинок, одразу ж оформить договір купівлі-продажу на [PERSON] . Однак після отримання грошей її ніхто не бачив. Інших спадкоємців ніколи не було. З 2008 року [PERSON] проживає в зазначеному будинку і фактично є єдиним його господарем. [PERSON] самостійно сплачує рахунки за комунальні послуги, слідкує за станом господарських будівель та прибудинкової території, здійснив за власний кошт ремонт будинку і замінив вікна. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив суду, що він проживає по [ADDRESS] , є сусідом позивача та був знайомим з його дідусем. З 2008 році в будинку [ADDRESS] проживає позивач, який доглядає та робить ремонт у будинку наглядає за прилеглою територією. Він знає що [PERSON] придбав цей будинок у племінниці діда - [PERSON] . Гроші на той час збирали всією сім`єю і особисто він надав в борг 10000 грн. [PERSON] після отримання грошей за будинок більше не з`являлась, і з того часу її ніхто не бачив. Суд, вислухавши позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14.03.1941 р. про що здійснено відповідний запис за №2128, прізвища після укладення шлюбу: [PERSON] та [PERSON] . (а.с.6,7) У [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився [PERSON] , про що здійснено відповідний запис за №1108. (а.с.30) [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №513. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з 67/200 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, видане 31.05.1988 року Другою Харківською державною нотаріальною конторою, р. №1-1764. [PERSON] , [INFO] склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на момент смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] . (а.с.52) \~ \~ \~ \~Єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] . Після смерті [PERSON] , Відповідач [PERSON] , фактично прийняла зазначену спадщину, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном на підставі п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, та на протязі строку, передбаченого ч. 2 ст. 549 ЦК Української РСР, не заявила про відмову від спадщини, однак не оформила своїх спадкових прав. Згідно зі статтею 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. \~ \~ \~ \~ [INFO] померла [PERSON] у віці 86 років, про що здійснено відповідний запис за №19200. \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з: - \~ \~ \~ \~33/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 20.07.1961 року Другою Харківською державною нотаріальною конторою, р. №3-927; - \~ \~ \~ \~67/200 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, видане 31.05.1988 року Другою Харківською державною нотаріальною конторою, р №1-1764. [PERSON] , [INFO] , склала 07 квітня 1994р. заповіт, відповідно до положень якого все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на момент смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] . \~ \~ \~ \~Єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] . Згідно відповіді 2-ї ХДНК від 30.03.2020р. та інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 30.03.2020р. після [PERSON] , що померла [INFO] (спадкова справа №570/1998) та [PERSON] (спадкова справа №146/2008), що померла [INFO] свідоцтва про право на спадщину не видавалось. (а.с.50,55,63) Як вбачається з копії матеріалів спадкових справ №570/1998 та №146/2008 [PERSON] зверталася з заявою від 04.11.2008р. про прийняття спадщини після [PERSON] , що померла [INFO] та 12.03.2008р. про прийняття спадщини після [PERSON] , що померла [INFO] . (а.с.51,57) [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] помер [INFO] , про що вчинено відповідні записи №4020 та №539 відповідно. (а.с.31,33) Згідно ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [PERSON] та [PERSON] проживали разом, на час відкриття спадщини після [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: саме постійне проживання спадкодавця зі спадкоємцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця проживання спадкодавця за адресою місця проживання спадкоємця. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Таким чином [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , так як на момент смерті [PERSON] постійно проживала разом з нею. Крім того, [PERSON] від спадщини не відмовлялася, однак не оформила своїх спадкових прав. \~ \~ \~ \~12 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] за 48000,00 гривень, що є еквівалентом 6000,00 доларів США. (а.с.25) Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. \~ \~ \~ \~ [PERSON] \~отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 48000,00 гривень, що є еквівалентом 6000,00 доларів США, в рахунок оплати за продаж житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується розпискою, написаною власноручно [PERSON] . [PERSON] зобов`язувалась оформити свої спадкові права та після отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку. (а.с.24) \~ \~ \~ \~Однак [PERSON] свої зобов`язання не виконала, свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] так і не отримала. Згідно листа\~приватного нотаріуса\~ХМНО Кривошеїної І.М. від 31.01.2020р. на ім`я [PERSON] нотаріальне посвідчення договору купівлі продажу від 12.06.2013р. можливий лише за обов`язкової участі [PERSON] . Крім того звернено увагу, що в договорі дарування на 33/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , посвідченого 20.07.1961 р. Другою ХДНК р. №3-927 зазначено прізвище « [PERSON] » замість належного « [PERSON] », а в свідоцтві про право на спадщину на 67/200 частин житлового будинку [ADDRESS] , виданому 31.05.1988 року Другою ХДНК р. №1-1764 зазначено прізвище « [PERSON] » замість належного « [PERSON] » та рекомендовано звернутися до суду. (а.с.8) Відповідно до довідки КП ХМБТІ від 29.11.2019р. станом на 27.11.2019 року житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , так і зареєстрований на праві спільної часткової власності за [PERSON] 33/100 частини та [PERSON] - 67/100 частин. Судом встановлено, що в договорі дарування на 33/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , посвідченого 20.07.1961 р. Другою ХДНК р. №3-927 зазначено прізвище « [PERSON] » замість належного « [PERSON] » та в свідоцтві про право на спадщину на 67/200 частин житлового будинку [ADDRESS] , виданому 31.05.1988 року Другою ХДНК р. №1-1764, зазначено прізвище « [PERSON] » замість належного « [PERSON] » виникло в результаті перекладу прізвища з російської на українську. Позивач [PERSON] з початку 2008 року проживає в житловому будинку [ADDRESS] , більше 11 років добросовісно володіє зазначеним житловим будинком, відкрито, безперервно здійснює його обслуговування, догляд, проводячи необхідні ремонтні роботи, добросовісно користується нерухомим майном, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, і визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. 31 січня 2020 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Кривошеїної І.М. з вимогою про нотаріальне посвідчення договору купівлі продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який було укладено 12 червня 2013 року між ним та [PERSON] , однак йому було відмовлено та роз`яснено право звернення до суду. Відповідно до положень ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Верховний Суд України у своїй постанові від 06.09.2017 року у справі 6-1288цс17 зазначив, що однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Таким чином, в даному випадку [PERSON] та [PERSON] домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку[ADDRESS] , що підтверджується письмовими доказами, однак, внаслідок безповоротного ухилення Відповідача від нотаріального посвідчення зазначеного договору позивач позбавлений можливості в установленому законом порядку зареєструвати своє право власності на вищезазначений житловий будинок, а тому його право власності підлягає захисту в судовому порядку. З огляду\~на викладене,\~суд приходить\~до висновку,\~що позивачем\~доведені обставини,\~на які\~він посилається\~в уточненому\~позові,\~а тому\~позов підлягає\~задоволенню, а тому\~вважає за\~можливе встановити\~факт,\~що договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] ,\~укладений 12\~червня 2013року\~між [PERSON] та [PERSON] - є дійсним і визнати за позивачем право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 92,3 кв.м. (житлова площа 66,7 кв.м., допоміжна 25,6 кв.м.) з відповідними господарськими будівлями та спорудами. Оскільки позивач не заявляє вимог про відшкодуванні судових витрат з відповідача, суд вказані витрати з відповідача не стягує. На підставі викладеного,

Outcome: approved