Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені за прострочення сплати аліментів. Відповідно до заяви від 09.02.2018 р., позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів за минулий період в розмірі 18 518,71 гривень та пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 10 146 гривень. Свої позовні вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що з 22 лютого 2002 р. по 04 січня 2007 р. вони з відповідачем перебували у шлюбі. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] р. народження. Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 12 жовтня 2006 р. позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково, присуджено до стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки в позмірі 130 гривень щомісячно . Згідно рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2012 р. задоволено позовні вимоги [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня набрання рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття. Позивач посилається на те, що на даний час їхня з відповідачем донька потребує значно більшого догляду та матеріального забезпечення, пов`язаного з її утриманням, лікуванням та забезпеченням всебічного розвитку, яке позивач самостійно не взмозі забезпечеити. Позивач зазначає, що присуджена сума аліментів є недостатньою на утримання дитини, її здорове харчування, розвиток та лікування. [PERSON] не бажає надавити матеріальну допомогу на утримання дитини, не виконує судові рішення, не зважаючи на обізнаність з їх наявністю, в зв`язку з чим [PERSON] просить вирішити питання про збільшення розміру аліментів в судовому порядку, змінити розмір аліментів, шляхом їх стягнення у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку по сплаті аліментів позивач просить в судовому порядку стягнути суму заборгованості по аліментам в розмірі 18518 гривень 71 копійка та пеню в розмірі 10146,81 гривня. Представник позивача надала заяву, відповідно до якої підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила слухати справу за їх відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся судом про місце і час слухання справи. Судова повістка повернулась до суду за закінченням терміну її зберігання. На підставі ст.ст.128, 130 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду. На підставі ст. 280 ЦПК України та за згодою представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ході розгляду справи встановлено, що з 22 лютого 2002 р. по 04 січня 2007 р. сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції, про що складено актовий запис №120. 04 січня 2007 р. шлюб між ними було розірвано. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 12 жовтня 2006 р. частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , 2003 р.народження, в розмірі 130 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 25.10.2012 р. розмір присуджених до стягнення із [PERSON] аліментів збільшено, присуджено до стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня набрання рішення законної сили. На час розгляду справи неповнолітня [PERSON] , 2003 р.н., проживає з [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; іншіобставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів в силу положень ст.182 СК України (в редакції Закону № 2037-УШ від 17.05.2017 р., яка чинна на час вирішення спору і покращує становище дитини в порівнянні з редакцією даної норми, яка діяла на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів) на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.1 ст.192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. В пункті 23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 роз`яснино, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.В пункті 23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Як на підставу для збільшення розміру аліментів при зверненні до суду позивач посилається на збільшення витрат на дитину, оскільки дитина була поставлена на диспансерний облік, має значну кількість захворювань, які потребують значних витрат на лікування. Крім того, потребує додаткових витрат розвиток дитини. Також позивач посилалась на зменшення її доходів в зв`язку з отриманою травмою. В силу ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки у позивача при зверненні до суду були відсутні дані про розмір доходів відповідача, вона наполягає на стягненні аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При вирішенні питання щодо наявності підстав щодо збільшення розміру аліментів суд враховує відомості про стан здоров`я дитини, яка відповідно до довідки Голосіївської сімейної амбулаторії від 27.11.2017 р. перебуває на диспансерному обліку у лікаря алерголога, окуліста, кардіолога з діагнозом: Бронхїальна астма, легкий перебіг вегето-судинної дистонії за змішаним типом, міопія двох очей середньої важкості. Зазначені захворювання потребують витрат на придбання ліків, проведення лікування, санаторно-курортного оздоровлення. Зазначені обставини не були враховані при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 25.10.2012 р., оскільки на той час дитина страждала лише на бронхіальну астму та хронічний панкреатит. Суд не приймає до уваги посилання позивача як на підставу для збільшення розміру аліментів наявність у неї отриманої травми руки, що вплинуло на її доходи, оскільки будь-яких доказів на підтвердження зменшення доходів позивача суду не надано. Також, суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, а також те, що на його утриманні не перебувають інші особи, оскільки доказів на спростування зазначених обставин суду не надано. Враховуючи викладене, оцінюючи всі зібрані докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне збільшити розмір аліментів, які будуть стягуватись на утримання неповнолітньої [PERSON] і визначити їх у розмірі 3 000 гривень, щомісячно, в зв"язку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Крім того, підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені за прострочення сплати аліментів, виходячи з наступного. Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.431 ЦПК України). Згідно з ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 12.10.2006 р. було видано виконавчий лист №2-4362, який стягувачем було пред`явлено до примусового виконання до відділу ДВС Богуславського РУЮ Київської області. Відповідно до ч.3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. З наявних в матеріалах справи довідок та листа державного виконавця відділу ДВС Богуславського РУЮ вбачається, що станом на 01.12.2012 р. заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим документом №2-4362 становить 8 730 гривень. У зв`язку з ухваленням Голосіївським районним судом м.Києва рішення від 25.10.2012 р. про збільшення розміру аліментів, які стягуються із [PERSON] , виконавчий лист №2-4362 від 12.10.2006 р. з органу ДВС було відкликано. На підставі зазначеного судового рішення було видано виконавчий лист №2601/18879/12. З наявних в матеріалах справи довідок вбачається, що починаючи з червня 2016 р. по жовтень 2017 р. [PERSON] нараховано до сплати аліменти на користь [PERSON] в розмірі 25 089,30 гривень; однак відповідачем було сплачено аліменти на утримання доньки лише в розмірі 15 300 гривень. В подальшому рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 25.10.2012 р. боржником не виконувалось. Згідно проведеного державним виконавцем розрахунку, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за виконавчим листом №2601/18879/12 станом на 31.10.2017 р. становить 9 788,81 гривень. Отже, розмір заборгованості по сплаті аліментів за період з вересня 2006 року по жовтень 2017 року становить 18 518 гривень 71 копійка. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки ( пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Тобто, підставою для стягнення пені з платника аліментів є вина особи, з якої присуджено стягнення аліментів у їх несплаті. Судом встановлено, що відповідач, будучи обізнаним про наявність судових рішень про стягнення аліментів не вчиняє дій щодо їх виконання, аліменти сплачує не регулярно, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач не сплачував аліменти в зв`язку з неможливістю виконання рішення суду суду не надано. Відповідно до проведеного позивачем розрахунку розмір пені за прострочення сплати аліментів [PERSON] за період з вересня 2006 р. по вересень 2012 р. становить 2 809,30 гривень; за період з листопада 2012 р. по жовтень 2017 р. - 7 337,51 гривня. Даний розрахунок проведено відповідно до вимог чинного законодавства, а тому може бути прийнятий судом до уваги. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підстав ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved