Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом до [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що 29 липня 2016 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від подружнього життя у них є малолітній син - [PERSON] , [INFO] . З грудня 2020 року вони з відповідачем мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. 01.07.2021 року нею подано до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву про розірвання шлюбу з відповідачем. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2021 року відкрито провадження у справі за її позовом. Дитина проживає разом із нею, що підтверджується відповідною довідкою з місця проживання. З грудня 2020 року до квітня 2021 року кошти на утримання дитини та задоволення її потреб відповідач не надавав. З квітня поточного року відповідач надає на утримання дитини грошові кошти в сумі 1300,00 грн. шляхом перерахування вказаної суми на її банківську карту. Однак, вказана сума коштів є недостатньою для задоволення потреб дитини. Дитина має проблеми зі здоров`ям, що підтверджується медичними довідками та результатами медичних обстежень. Станом на поточну дату, дитина має декілька клінічно підтверджених діагнозів, а саме: атопічний дерматит, синдром рухових порушень та затримка формування тазостегнових суглобів, дисплазія тазостегнових суглобів, затримка психомовного та моторного розвитку. Стан здоров`я дитини потребує постійних медичних обстежень, відповідного лікування, спеціального догляду та постійних додаткових занять, направлених на сприяння розвитку здорового фізичного стану. Відповідач достеменно обізнаний, шо, крім харчування та забезпечення усім необхідним для відповідного віку, дитина потребує додаткових розвиваючих занять, постійних сеансів масажу, відвідування басейну, придбання спеціального ортопедичного взуття, медичних препаратів, однак, його участь в утриманні та забезпеченні дитини є нерегулярною та незначною, в порівнянні з витратами на утримання дитини. Оскільки дитина не досягла 3-х річного віку, вона не працювала та займалася доглядом за дитиною. Матеріальне забезпечення її та їх спільної з відповідачем дитини здебільшого здійснювали її батьки, шляхом перерахування коштів на її банківську картку. З 21.07.20201 року вона змушена була працевлаштуватись, оскільки відповідач не здійснює регулярного та належного забезпечення дитини. Витрати на дитину в місяць складають приблизно 10000,00 грн. (дитяче харчування, засоби гігієни, медичні препарати, одяг, спеціальне ортопедичне взуття (по мірі росту дитини). Крім того, вартість дитячих розвиваючих занять складає 2500,00 грн. на місяць. Відповідно до медичних рекомендацій, в зимовий період дитини відвідує басейн. Вартість занять в басейні складає 1000,00 грн. на місяць. Також, один раз на три місяці дитина проходить курс масажів, вартість яких складає 2500,00 грн. Їй відомо, що відповідач працює в Державному спеціалізованому підприємстві «Об`єднання «Радон» на посаді інженера з організації експлуатації та ремонту (будівель, споруд). Також, відповідач є засновником та керівником ТОВ «Мікдол» та ТОВ «Стразбург». Товариства є діючими, в стані припинення чи ліквідації не перебувають. Таким чином, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Такий рівень вона одна забезпечити не може, навіть за умови свого працевлаштування, тому відповідач, який є фізично здоровим та працездатним, має декілька джерел отримання доходів, інших осіб на утриманні немає, зможе сплачувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій формі, а саме: 4000,00 грн. на місяць. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте представник позивача надала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте представник відповідача надала суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначила, що відповідач з позовними вимогами згодний в повному обсязі. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного висновку. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст.55), Цивільному кодексі України (ст.16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.4). Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 29.07.2016 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] , свідоцтво видане 29.07.2016 року Кіровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №364. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , видане 10 жовтня 2019 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1997. З позовної заяви вбачається, що сторони проживають окремо, дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні та це не заперечується відповідачем. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вказав, що частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу. Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, у випадку відсутності письмової домовленості між сторонами про сплату аліментів на дитину, їх розмір, позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, крім того, в Сімейному кодексі України відсутня вказівка про те, що таке право обумовлене виключно ухиленням відповідача від свого обов`язку щодо матеріального утримання дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд також звертає увагу позивача, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінений за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved