Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просив суд стягувати з відповідача на його користь на утримання дитини [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів її доходів щомісячно, з дня подання позову до суду до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що сторони по справі від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем та знаходиться на його утриманні. З відповідачем домовленості щодо участі в утриманні доньки не досягнуто, самостійно забезпечує харчування, навчання,Ю розвиток, лікування та відпочинок доньки, відповідач з невідомих йому причин відмовляється виконувати свої зобов'язання щодо матеріального забезпечення дитини, що призводить до порушення звичних для дитини умов життя та розвитку. В судове засідання представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність без ведення технічної фіксації, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність без ведення технічної фіксації, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Просив врахувати факт зміни прізвища відповідача з [PERSON] на [PERSON] у зв'язку з розірванням шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 03 листопада 2001 року сторони по справі зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Бабушкінського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис №857. Від шлюбу, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO]. 30 серпня 2013 року шлюб між сторонами рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська розірвано, відповідачу повернуто дошлюбне прізвище [PERSON]. Згідно довідки КП «Жилсервіс-2» ДМР від 15.04.2014 року №2-065, дитина [PERSON], [INFO] мешкає разом з батьком за адресою: [ADDRESS]. Відповідно довідки КП «ДМБТІ» ДОР від 15.07.2013 року №7441, середньомісячний дохід відповідача за перше півріччя 2013 року склав 9305,83 грн., з урахуванням утримань - 7541,15 грн. Крім того, за наданою позивачем копією договору оренди житла від 27.04.2013 року, відповідач від наймає квартиру [ADDRESS], що свідчить про окреме від дитини проживання. При визнанні позову відповідачем доведення факту проживання дитини з батьком в силу ч.1 ст.61 ЦПК України не потребується, проте надані суду докази є достатніми для висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки встановлено факт утримання дитини батьком та факт офіційного працевлаштування та постійного доходу відповідача. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 Постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо утримання дитини, проживають окремо, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків матеріального характеру, приймаючи до уваги, що відповідач, як матір дитини повинна піклуватися про дитину, утримувати її, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягувати на користь позивача на утримання дитини щомісяця аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи зазначені норми закону, суд вважає, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з дня пред'явлення позову до суду, тобто з 21 травня 2014 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved