Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Українська універсальна біржа про визнання договору міни дійсним та про визнання права власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що 09 грудня 1998 року [PERSON] та її чоловік [PERSON] , який діяв від себе та від імені своєї неповнолітньої на той час доньки [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON] ), уклали через Українську універсальну біржу з відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Договір Міни № НМНГР - 14, згідно якого обміняли належну їм на підставі Свідоцтва про право власності квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] , власниками якої були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Договір міни був оформлений на Українській універсальній біржі, так як сторони запевнили, що дана угода не потребує наступного нотаріального посвідчення. 09 грудня 1998 року даний договір міни між сторонами був укладений в письмовій формі, та відповідно з вимогами, встановленими ст.15 Закону України "Про товарну біржу" зареєстрований на Українській універсальній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю. На момент оформлення договору міни квартира [ADDRESS] складалась з однієї житлової кімнати житловою площею - 17,6 кв.м., загальною площею 32,2 кв.м., корисною площею 31,2 кв.м. На момент оформлення договору міни квартира [ADDRESS] складалась з трьох житлових кімнат житловою площею - 38,3 кв.м., загальною площею 60,4 кв.м., корисною площею 58,1 кв.м. Всі істотні умови договору міни позивачами та відповідачами були виконані, за домовленістю між ними, тобто було проведено обмін квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, укладений між позивачами та відповідачами договір міни житлових квартир виконаний в повному обсязі, а тому являється дійсним. Вказаний договір міни фактично відбувся, оскільки позивачі та відповідачі обмінялись квартирами, позивачі користувалися і проживали у квартирі [ADDRESS] , здійснювали поточний ремонт, сплачували комунальні послуги, однак формально права власності не набули. На час укладення договору в грудні 1998 року ні позивачі, ні відповідачі не знали, що правочин, у відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року), підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. Крім цього позивачі [PERSON] та [PERSON] мали право власності по 1/3 частині квартири [ADDRESS] , також 1/3 частку права власності на вказану квартиру мав чоловік позивача [PERSON] та батько позивача [PERSON] - [PERSON] і в результаті договору міни № НМНГР - 14 від 09.12.1998р. вони стали власниками по 1/3 частки квартири [ADDRESS] . [INFO] помер чоловік і батько позивачів [PERSON] . Позивач [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після померлого чоловіка [PERSON] , донька померлого [PERSON] заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] не подавала, фактично відмовившись від прийняття спадщини. Вказали, що з метою захисту своїх охоронюваних законом інтересів, вони вимушені звернутися до суду з позовом про визнання договору дійсним, визнання права власності на нерухоме майно, а тому просять суд визнати дійсним договір міни № НМНГР - 14 нерухомого майна (житлових квартир ), а саме, квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] , який був укладений та зареєстрований між позивачем [PERSON] , [PERSON] , який діяв в інтересах позивача [PERSON] та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 09 грудня 1998 року на Українській універсальній біржі. Визнати за позивачем [PERSON] право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] , яка є квартирою посімейного, спільного заселення, розташована на 1-му поверсі 5-ти поверхового будинку. Визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/3 частки квартири [ADDRESS] , яка є квартирою посімейного, спільного заселення, розташована на 1-му поверсі 5-ти поверхового будинку. Ухвалою суду від 25.01.2021 року провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] в частині пред`явлення позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] закрито у зв`язку із смертю відповідачів. Позивачі та їх представник у судове засідання не з`явилися, надали письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, оскільки відбуває покарання в ДУ «Харківська виправна колонія № 43». 16.03.2021 року під особистий підпис [PERSON] отримав ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 30.09.2020 року та від 25.01.2021 року, а також копію позову з додатками. 14.04.2021 року на адресу суду надійшов лист від [PERSON] , зі змісту якого вбачається, що його батьки, [PERSON] та [PERSON] померли. Окрім того, відповідач [PERSON] у своєму листів просив накласти заборону на відчуження житлового будинку [ADDRESS] , який не є предметом розгляду даного спору. 14.04.2021 року на адресу ДУ«Харківська виправна колонія № 43» для вручення [PERSON] було надіслано лист з роз`ясненням предмету спору та із проханням надати особисті пояснення щодо суті позову та пропозицією приймати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції . Однак, станом на 12.05.2021 року відповідь на лист, заява, клопотання чи відзив від [PERSON] не надходили на адресу суду. Представники третьої особи УУБ у судове засідання не з`явився, заяв та клопотань суду про розгляд справи без його участі не надав. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.12.1998 року [PERSON] та її чоловік [PERSON] , який діяв від себе та від імені своєї неповнолітньої на той час доньки [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON] ), уклали з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Договір Міни № НМНГР - 14, згідно якого обміняли належну їм на підставі Свідоцтва про право власності квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] власниками якої були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.19-19 зврт.). Вказаний вище договір Міни оформили на Українській універсальній біржі, згідно із Законом України «Про товарну біржу». Відповідно до довідки № 17 від 15.02.2016 року, виданої начальником КП «Лубенське МБТІ», вбачається, що станом на 29.12.2012 року квартира [ADDRESS] , в КП «Лубенське МБТІ» зареєстрована в реєстровій книзі № 27, реєстровий № 3823 за: [PERSON] - 1/3 частина, [PERSON] - 1/3 частина, [PERSON] - 1/3 частина на підставі Договору Міни, виданого Української Універсальною Біржею 09.12.1998 року, реєстровий №УУБМН (а.с. 20). Відповідно до Інформаційної довідки № 1856 від 04.09.2020 року, виданої ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім», житлова квартира [ADDRESS] , відповідно до Договору Міни № НМНГР-14, зареєстрованого на УУБ 09.12.1998 року, належить власникам [PERSON] - 1/3 частина; [PERSON] - 1/3 частина; [PERSON] - 1/3 частина. Квартира 3-кімнатна, житлова площа 38,3 кв.м., загальна 60,4кв.м. Фактів перепланування не виявлено. Згідно Рішення 3 сесії VІІ скликання Гребінківської міської ради від 19.02.2016 року, [ADDRESS] (а.с.21). Той факт, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) перебували у зареєстрованому шлюбі, підтверджується відповідним Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Гребінківським районним відділом ЗАГС Полтавської області 22.05.1982 року, актовий запис 44 (а.с. 13). Той факт, що позивач [PERSON] мала дошлюбне прізвище [PERSON] , підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, 04.10.2017 року, актовий запис № 4306 (а.с.16). Згідно Технічного паспорту, виданого ПП «Бюро послуг та консультацій» від 12.02.2016 року, трьохкімнатна житлова квартира [ADDRESS] (загальна площа - 60,4 кв.м., житлова площа - 38,3 кв.м.) (а.с. 22-25). Судом також встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. Дана обставина підтверджується відповідним Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 183 від 01.10.2015 року (а.с.18). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.08.2020 року, [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку із тим, що договір Міни, виданий УУБ, не посвідчений нотаріальною конторою чи приватним нотаріусом (а.с.27). Відповідно до ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ст.716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно із ст.ст.655, 656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. До договору купівлі-продажу на біржах застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не потребують нотаріального засвідчення. На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. У відповідності з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно частини 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права.

Outcome: approved